Справа № 520/32793/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 р. Справа № 520/32793/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/32793/24

за позовом Національної академії Національної гвардії України

до ОСОБА_1 , третя особа, Міністерство внутрішніх справ України

про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Національна академія Національної гвардії України (далі позивач, НАНГУ), звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), третя особа Міністерство внутрішніх справ України (далі також МВС України), в якому просить суд:

1) стягнути з ОСОБА_1 на користь НАНГУ суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в НАНГУ у період з 25.08.2022 по 08.11.2024 у розмірі 918 610 гривень 11 копійок;

2) стягнути з ОСОБА_1 на користь НАНГУ витрати на сплату судового збору в розмірі 13 779,15 гривень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року позов НАНГУ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь НАНГУ суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в НАНГУ у період з 25.08.2022 по 08.11.2024 у розмірі 918610 гривень 11 копійок.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що його відраховано з НАНГУ за власним бажанням, після чого він продовжив військову службу у складі Національної гвардії України, брав участь у бойових діях та отримав поранення, що призвело до ампутації нижньої третини правою гомілки. Вказує на протиправності включення його грошового забезпечення як військовослужбовця до складу сум, які підлягають відшкодуванню як фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням.

Також вказує, що строк добровільного відшкодування не розпочався, оскільки позивач не вручив йому розрахунку витрат, пов`язаних з його утриманням, у зв`язку з чим вважає, що позивач не мав права звернення до суду з цим позовом.

Позивач та третя особа правом на подання відзиву не скористалися.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, зазначає наступне.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 25.08.2022 по 08.11.2024 проходив військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів у НАНГУ.

Наказом начальника НАНГУ від 25.08.2022 №171 "Про зарахування кандидатів з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу Національної гвардії України на навчання курсантами на здобуття ступеня вищої освіти бакалавра (тактичний рівень) у 2022 році" солдат ОСОБА_1 зарахований з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу Національної гвардії України на навчання курсантами та здобуття ступеня вищої освіти бакалавра (тактичний рівень) та призначений на посаду курсанта.

Відповідно до наказу начальника НАНГУ від 25.08.2022 №238 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 зараховано в списки перемінного складу Академії та на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта та укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами НАНГУ строком на період навчання з 25.08.2022.

21.10.2024 солдат ОСОБА_1 подав до керівництва Академії рапорт із клопотанням про відрахування його з навчання у навчальному закладі та з числа курсантів через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням) на підставі ч.11 ст.25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Також в рапорті зазначив, що з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 "Про затвердження Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти" ознайомлений та згоден.

01.11.2024 Відповідачем підписано Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах.

Згідно з наказом начальника НАНГУ від 07.11.2024 №786 "Про висновки службового розслідування за фактом небажання продовжувати навчання солдатом ОСОБА_1 " та витягу з наказу начальника НАНГУ від 30.10.2024 №11 (по стройовій частині), наказу начальника НАНГУ від 08.11.2024 №25 (по особовому складу), на підставі рішення вченої ради Академії від 30.10.2024 №11, контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством внутрішніх справ України, в особі начальника Академії і ОСОБА_2 був достроково припинений (розірваний), а відповідач виключений зі списків перемінного складу курсантів та продовольчого забезпечення на підставі ч. 11 ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через небажання продовжувати навчання.

Згідно із зведеним розрахунком фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню курсантом ОСОБА_1 за період з 25.08.2022 по 08.11.2024 становить 918610,11 грн, з них: грошове забезпечення військовослужбовців на суму 750 752,76 грн; предмети, матеріали, обладнання та інвентар на суму 33 135,30 грн; медикаменти та перев`язу вальні матеріали на суму 687,38 грн; продукти харчування на суму 111 335,88 грн; оплата комунальних послуг та спожитих енергоносіїв на суму 22 698,79 грн.

Згідно з дублікатом квитанції №0.0..1 від 07.11.2024 відповідач перерахував у добровільному порядку на рахунок НАНГУ у розмірі 51,00 грн, проте в призначенні платежу вказав " ОСОБА_3 ".

НАНГУ направлено за місцем реєстрації відповідача претензію №84/1-824 від 13.11.2024, якою вимагалось протягом 10 днів з дня отримання цієї претензії, сплатити на користь НАНГУ заборгованість вартості витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у закладі вищої освіти у сумі 918610,11 грн.

Оскільки відповідач не відшкодував суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в НАНГУ в добровільному порядку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, у разі дострокового розірвання контракту, не відшкодував у повному обсязі кошти, які витрачені на його утримання.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина перша статті 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу другого частини другої, частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон № 2232-XII (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 2 Закону № 2232-XII громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 2232-XII підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.

Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону № 2232-XII з громадянами України -курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

Частиною десятою статті 25 Закону № 2232-XII передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, визначає Порядок № 964.

Згідно з пунктами 3, 5, 6 Порядку № 964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Витрати відшкодовуються у повному розмірі, зокрема: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк.

Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку (пункт 7 Порядку № 964).

На виконання вимог пункту 3 Порядку № 964 наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок № 419/831/240/605/537/219/534).

Відповідно до пункту 2.3 цього Порядку № 419/831/240/605/537/219/534 у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.

Спір у цій справі виник щодо відшкодування коштів, які витрачено на навчання ОСОБА_1 в НАНГУ, у зв`язку з достроковим розірванням укладеного між ними контракту з виключенням ОСОБА_1 зі списків особового складу НАНГУ.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом та проходження ним військової служби (навчання) на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України та контрактом.

Так, у разі дострокового розірвання контракту, зокрема, через небажання продовжувати військової служби (навчання), курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

У період проходження військової служби (навчання) відповідачем подано рапорт про відрахування з навчального закладу у зв`язку з чим наказом начальника НАНГУ позивача виключено зі списків особового складу НАНГУ.

Отже, у відповідача виник обов`язок відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові 16.10.2020 у справі № 1.380.2019.002683.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що за наведеного правового регулювання (частина десятою статті 25 Закону № 2232-XII та пункт 7 Порядку №964) право на звернення до суду у позивачів у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі № 340/685/19, від 10.10.2019 у справі № 140/721/19 та від 28.05.2021 у справі № 320/7233/19.

При цьому, слід ураховувати, що у разі дострокового розірвання контракту з курсантом, саме вищий навчальний заклад здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до правил пунктів 2.1., 2.3 Порядку №419/831/240/605/537/219/534, про що складає відповідні довідки-розрахунки, а також зазначає суму відшкодування у наказі про звільнення курсанта.

Отже, ураховуючи наведене вище нормативне регулювання та праворозуміння, правильне вирішення спору у справах з подібними правовідносинами залежить від того, чи було курсанта ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку № 964 та Порядку №419/831/240/605/537/219/534, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати.

Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Відтак, із цільового тлумачення наведених правових норм слідує, що у вимірі спірних правовідносин НАНГУ було зобов`язано після отримання рапорту відповідача про відрахування здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з його утриманням у цьому вищому навчальному закладі, відобразити узагальнену суму відшкодування у відповідному наказі про звільнення курсанта, а також надати йому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного НАНГУ строку добровільного відшкодування, позивач міг звернутися до суду.

Водночас відповідач наполягає, що не відмовлявся добровільно відшкодувати витрати, пов`язані із його утриманням у вищому навчальному закладі, проте НАНГУ не було запропоновано у добровільному порядку відшкодувати витрати, які є предметом стягнення у цій справі.

При цьому, обґрунтовуючи позовну заяву, позивач стверджує про обізнаність відповідача щодо виникнення у нього обов`язку відшкодувати витрати, пов`язані із його утриманням в НАНГУ, однак не надає належних доказів, що відповідачу було запропоновано добровільно відшкодувати такі витрати та визначено строк для відшкодування таких витрат.

Так, з наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що позивача ознайомлено з розрахунками фактичних видатків державного бюджету на грошове забезпечення позивача, оплату комунальних послуг та речове забезпечення.

13.11.2024 за номером № 84/1-824 позивачем складено претензію про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти.

У цій претензії відповідач вимагав протягом 10 днів з дня її отримання сплатити на користь НАНГУ спірну заборгованість.

Вказана претензія була направлена на адресу реєстрації ОСОБА_1 14.11.2024 рекомендованим листом з повідомленням, що підтверджується квитанцією Укрпошти.

Відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 (далі - Правила № 270) у цих Правилах терміни вживаються в такому значенні:

9) повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплату коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача;

13) рекомендоване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення, відстежується в системі оператора поштового зв`язку на шляху пересилання відправлення та вручається одержувачу з підтвердженням вручення.

Згідно з п. 81 Правил № 270 рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначками Судова повістка, Повістка ТЦК), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (одержувача) або повнолітніх членів його сім`ї про надходження поштового відправлення, поштового переказу адресат (одержувач) інформується у спосіб, визначений оператором поштового зв`язку.

Згідно з п. 86 Правил № 270 у разі коли адресата (одержувача) неможливо поінформувати про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону мобільного зв`язку, зазначеним відправником у поштовій адресі, або шляхом надсилання повідомлення технічними засобами, визначеними оператором поштового зв`язку, до його абонентської поштової скриньки (у разі її наявності) вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу.

Відповідно до п. 101 Правил № 270 у разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку, відправлення EMS - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

Єдиним належним доказом вручення відповідачеві претензії є повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою уповноваженої особи відділу поштового зв`язку про вручення або невручення поштового відправлення.

Доказів отримання відповідачем претензії НАНГУ всупереч імперативних вимог ст. 77 КАС України не надано.

Твердження суду першої інстанції про те, що вказана претензія була вручена відповідачеві особисто під підпис є помилковим, оскільки спростовується матеріалами справи.

Так, з цим позовом позивач звернувся до суду першої інстанції 28.11.2025, тобто через 14 календарних днів з дня відправлення претензії.

Разом з цим, матеріалами справи підтверджено, що після розірвання контракту на навчання відповідач одразу був переведений до військової частини, розташованої у м. Вінниця, отже він особисто не міг отримати поштове відправлення, а тому, відповідно до п. 101 Правил № 270 вказане поштове відправлення мало знаходитися у відділі поштового зв`язку, без урахування строків, необхідних для пересилання поштового відправлення, щонайменше 14 днів.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на наявність строку, необхідного для пересилання поштового відправлення, обумовленої тим, що його необхідно було доставити з поштового відділення, розташованого у Львівської області до поштового відділення, розташованого у Харківської області, та у випадку як отримання так і не отримання надіслати повідомлення про вручення у зворотному напрямку.

Проте, позивач, не отримавши доказів вручення відповідачеві претензії, якою позивачеві надано на реагування десятиденний строк з дня його отримання, а не надсилання позивачем, звернувся до суду з цим позовом.

Тобто, колегія суддів дійшла висновку, про недотримання позивачем процедури звернення до суду з цим позовом, а саме подання позову без реального надання відповідачеві можливості добровільної сплати заборгованості.

Таким чином, оскільки відповідач не відмовлявся добровільно відшкодувати суми витрат на його утримання в НАНГУ, згідно з пунктом 10 статті 25 Закону № 2232-XII та пунктом 7 Порядку № 964, у позивача відсутні законні підстави для звернення з адміністративним позовом про стягнення таких витрат, а тому є передчасним звернення НАНГУ до суду з цим адміністративним позовом.

Відтак в обсязі встановлених у цій справі обставин та зважаючи на наведені мотиви, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача спірних витрат.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки іншим доводам апеляційної скарги по суті спору, оскільки НАНГУ не мало законних підстав для звернення до суду з цим позовом, а надання такої оцінки не матиме жодних наслідків у цій справі.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

При вирішенні цієї справи, колегія суддів врахувала висновки, викладені у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема від 30 вересня 2025 року по справі № 520/27185/21 тощо.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного та на підставі ч. 1 ст. 317 КАСУ колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду І інстанції скасуванню, з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року по справі №520/32793/24 - скасувати.

Ухвалити постанову, якою у задоволенні позову Національної академії Національної гвардії України - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін