Справа № 520/3508/25
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 грудня 2025 року

м. Київ

справа №520/3508/25

адміністративне провадження № К/990/48179/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В.,

суддів - Соколова В.М., Уханенка С.А.,

перевірив касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року у справі №520/3508/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1, яка полягає у незастосуванні при встановленні та обчисленні позивачу надбавки за науковий ступінь «Доктор наук» за період з 01 липня 2014 року по день виключення позивача зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 положення частини другої статті 59 Закону України «Про вищу освіту»;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1, яка полягає у незастосуванні при встановленні та обчисленні позивачу надбавки за вчене звання «Професор» починаючи за період з 01 липня 2014 року по день виключення позивача зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 положення частини другої статті 59 Закону України «Про вищу освіту»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити позивачу з 01 липня 2014 року по день виключення позивача зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 доплату за науковий ступінь «Доктор наук» - 25% від посадового окладу, відповідно до положень частини другої статті 59 Закону України «Про вищу освіту»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити позивачу з 01 липня 2014 року по день виключення позивача зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 доплату за вчене звання «Професор» - 33% від посадового окладу, відповідно до положень частини другої статті 59 Закону України «Про вищу освіту».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 з 01 квітня 2018 року по 20 серпня 2022 року доплати за науковий ступінь «Доктор наук» - 25% від посадового окладу та доплати за вчене звання «Професор» - 33% від посадового окладу відповідно до положень частини другої статті 59 Закону України «Про вищу освіту».

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01 квітня 2018 року по 20 серпня 2022 року доплату за науковий ступінь «Доктор наук» - 25% від посадового окладу та доплату за вчене звання «Професор» - 33% від посадового окладу відповідно до положень частини другої статті 59 Закону України «Про вищу освіту».

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

24 листопада 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року у справі №520/3508/25. Скаржник просить частково скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відомостей про те, що позивач є посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.

Отже, враховуючи, що ця справа відноситься до справ незначної складності, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а»-»г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключних обставин, наведених у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Скаржник вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яка має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а саме формування єдиного законодавчого підходу для визначення розмірів матеріального (грошового) забезпечення наукових та науково-педагогічних працівників з числа військовослужбовців.

Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені посилання, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Суд зауважує, що сама лише вказівка на те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, без належного та фундаментального обґрунтування, не може бути визнана судом підставою, що підпадає під дію підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Також скаржник зазначає, що ця касаційна скарга має виняткове значення для ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки 80 відсотків особового складу (штатної чисельності) Університету є науково-педагогічними працівниками, питання їх матеріального забезпечення є вкрай важливим. Тому, з огляду на кількість вищих навчальних закладів в Україні та постійне зростання наукового потенціалу Держави, внаслідок чого, відповідно, збільшується кількість науково-педагогічних працівників з числа військовослужбовців, дана справа становить значний суспільний інтерес.

Вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб.

Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Суд зазначає, що касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Суд також відхиляє твердження скаржника, що справа має виняткове значення для нього, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів, є винятковими та такими, що без судового захисту можуть призвести до незворотних наслідків.

У касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості, а також не виділено вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Суд наголошує, що визначені підпунктами «а»-»г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Отже, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено, а судом касаційної інстанції не встановлено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи, яка відноситься до категорій справ незначної складності.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року у справі №520/3508/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кашпур

Судді: В.М. Соколов

С.А. Уханенко