Справа № 420/1786/25
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/1786/25

Перша інстанція: суддя Марин П.П.,

повний текст судового рішення

складено 31.03.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Лук`янчук О.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 у справі №420/1786/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправим та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

20.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №17 від 07.10.2024 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 наступні періоди: з 01.12.1980 по 01.09.1981, з 10.11.1978 по 01.09.1984, з 17.09.1999 по 16.10.1999, 17.07.2000, здійснити виправлення у страховому стажі з урахуванням перетину періодів 20 років 2 місяці 29 днів, та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 03.11.2022, тобто з дати призначення пенсії за віком.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він має право на зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи. Натомість, органом Пенсійного фонду протиправно відмовлено в зарахуванні таких періодів роботи до страхового стажу.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з позовними вимогами не погоджується з підстав викладених у відзиві на позовну заяву вказуючи, що спірні періоди роборти ОСОБА_1 не підлягають зарахуванню до страхового стажу. На думку суб`єкта владних повноважень, оскаржуване рішення №17 від 07.10.2024 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 є цілком правомірним.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 у справі №420/1786/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №17 від 01.10.2024 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії, періоду з 01.12.1980 по 01.09.1981, з 03.11.2022, тобто з дати призначення пенсії за віком.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи означене рішення в частині задоволених позовних вимог суд першої інстанції вказав, що до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії, має зараховуватись період роботи з 01.12.1980 по 01.09.1981.

Відмовляючи в іншій частині позовних вимог окружним адміністративним судом установлено, що органом Пенсійного фонду зараховано до страхового стажу 10.11.1978 та 17.07.2000. Також, суд першої інстанції вказав, що не підлягає зарахуванню до страхового стажу 01.09.1984, а також період з 17.09.1999 по 16.10.1999.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржувану частину судового акту із прийняттям у відповідній частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Головне управління ПФУ в Одеській області зазначає, що не підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання на підготовчому відділенні з 01.12.1980 по 01.09.1981.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржувану частину судового акту із прийняттям у відповідній частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що він має право на зарахування до страхового стажу 10.11.1978 (один день), 01.09.1984 (один день), періоду з 17.09.1999 по 16.10.1999 та 17.07.2000 (один день).

У свою чергу, Головним управлінням ПФУ в Одеській області до суду апеляційної інстанції скеровано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якій відповідач вказує, що викладені окружним адміністративним судом висновки в частині відмови в задоволенні позовних вимог є правильними. Натомість, наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи є безпідставними.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, судом апеляційної інстанції установлено такі обставини справи.

Зокрема, колегією суддів з`ясовано, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію за віком, призначену з 03.11.2022 відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

30.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії за віком.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №17 від 07.10.2024 про відмову в перерахунку пенсії.

Уважаючи своє право порушеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційних скарг колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 48 Кодекс законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудова книжка ведеться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів, тобто перебувають у трудових відносинах. На позаштатних працівників трудова книжка ведеться за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 12.08.1993 № 637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 вказаного підзаконного нормативно-правового акту передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці.

Порядок ведення трудових книжок працівників визначено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.

Відповідно до пункту 2.2 означеного підзаконного нормативно-правового акту до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

До прийняття наведеної вище Інструкції порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, правилами якої було також передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Як установлено судом апеляційної інстанції в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 05.10.1978 наявний, зокрема, запис №3 про зарахування слухачем підготовчого відділення стаціонару за спеціальністю «історія і педагогика».

В апеляційній скарзі орган Пенсійного фонду вказує, що згідно приписів п. «д» ст.56 Закну України «Про пенсійне забезпечення» навчання на підготовчому відділенні не зараховується до стажу роботи.

З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно із пунктом «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту «е» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

Згідно із Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, запис про час навчання у вищих навчальних закладах.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58).

Статтею 53 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що студент (слухач) - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.

Згідно із Положенням про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженим наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 № 161, студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію).

Систмений аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка.

Згідно із Положенням про підготовче відділення при вищому навчальному закладі, підготовчі відділення, як і підготовчі курси, створюються для загальноосвітньої підготовки для вступу до вищого навчального закладу, навчання на яких дає право вступу до цих навчальних закладів без вступних іспитів.

Навчання на підготовчих відділеннях (курсах) є додатковою послугою навчального закладу, мета якої - підготовка до вступу до навчального закладу.

Оскільки після навчання на підготовчих відділеннях (курсах) особа не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, до стажу роботи зараховується лише період з дня зарахування студентом першого курсу вищого навчального закладу до закінчення чи відрахування.

Колегія суддів вказує, що підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в статті 25 Закону України «Про вищу освіту», а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, оскільки у випадку, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, нездача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.

Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, яка викладено в постановах від 21.02.2020 у справі № 456/2503/16-а, від 11.05.2022 у справі № 445/2374/16-а, від 09.04.2024 у справі № 380/15284/22.

За таких підстав суд апеляційної інстанції уважає неправильним висновок окружного адміністративного суду про те, що період навчання ОСОБА_1 з 01.12.1980 по 31.08.1981 на підготовчому відділенні стаціонару за спеціальністю «історія і педагогика» має зараховуватись до страхового стажу.

Відносно твердження позивача щодо необхідності зарахування до страхового стажу одного дня 10.11.1978, колегія суддів зазначає, що згідно наявних у матеріалах справи відомостей форми РС-право (а.с.27) за період з 15.08.1978 по 10.11.1978 органом Пенсійного фонду зараховано страхового стажу 2 місяці 26 днів.

Натомість, за підрахунком за період з 15.08.1978 по 10.11.1978 страховий стаж ОСОБА_1 має становити 2 місяці 27 днів.

Щодо зарахування до страхового стажу 01.09.1984 (одного дня) - навчання у Ворошиловградському педагогічному інституті, колегія суддів вказує таке.

Як убачається з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 запис №4, 01.09.1981 позивача зараховано студентом першого курсу історико-педагогічного факультету на стаціонар Ворошиловградського державного педагогічного інституту ім. Т.Г. Шевченка.

Згідно запису №5, 01.09.1984 ОСОБА_1 переведено на заочну форму навчання наказ №156-С від 31.08.1984.

За таких підстав суд апеляційної інстанції уважає правильним висновок окружного адміністративного суду про те, що 01.09.1984 не зараховується до страхового стажу, адже в цей день поивач навчався на заочній формі.

Перевіряючи правильність зарахованого страхового стажу за період з 01.09.1981 по 31.08.1984 (3 роки) колегія суддів уважає його цілком об`єктивним.

Стосовно доводу ОСОБА_1 про необхідність зарахування до страхового стажу періоду з 17.09.1999 по 16.10.1999 колегія суддів зазначає наступне.

Так, досліджуючи спірні правовідносини в означеній частині суд першої інстанції вказав, що позивач не має права на зарахування вказаного періоду, оскільки не дотримано умов для зарахування періоду відпустки до трудового стажу. Станом на завершення навчання ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах та після завершення не приступив до роботи в органах державної влади або органах місцевого самоврядування.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції у вказаній частині позивач відмічає, що після закінчення магістратури він працював у виконавчому комітеті Луганської міської ради.

На думку позивача, період роботи ОСОБА_1 з 17.09.1999 по 16.10.1999 у виконавчому комітеті Луганської міської ради підтверджується наявними у матеріалах справи індивідальними відомостями про застрахованих осіб (форма ОК-5) (а.с.28).

Однак, за наслідком дослідження такого доказу суд апеляційної інстанції зазначає, що він не є належним, т.я. не містить інформації щодо предмета доказування. Індивідальними відомостями про застрахованих осіб (форма ОК-5) не підтверджується обставина на яку наполягає ОСОБА_1 .

Між тим, слід акцентувати увагу на тому, що ані трудова книжка позивача, ані інші наявні у матеріалах справи документи не містять відомостей про роботу ОСОБА_1 у виконавчому комітеті Луганської міської ради у період з 17.09.1999 по 16.10.1999.

Не є юридично спроможним посилання позивача на неправильність здійсненого органом Пенсійного фонду розрахунку страхового стажу за період з 20.01.2000 по 17.07.2000, адже за наслідком його перевірки колегією суддів з`ясовано, що його зроблено правильно та страховий стаж позивача становить саме 5 місяців 28 днів, а не 5 місяців 29 днів.

Жодних доводів стосовно неправильності висновку окружного адміністратвиного суду про те, що перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 має бути здійснено саме з 03.11.2022, тобто з дати призначення пенсії за віком, апеляційні скарги не містять, а тому таким обставинам суд апеляційної інстанції оцінки не надає.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 1 якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено колегією суддів, викладені Одеським окружним адміністративним судом в рішенні від 31.03.2025 у справі №420/1786/25 висновки не в повній мірі відповідають обставинам справи, а тому судовий акт у відповідних частинах підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 у справі №420/1786/25 в частині задоволених позовних вимог, а також в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо зарахування до страхового стажу одного дня за період з 15.08.1978 по 10.11.1978.

Прийняти у відповідних частинах нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу періоду з 01.12.1980 по 01.09.1981 відмовити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 03.11.2022 (з дати призначення пенсії за віком) перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії, одного дня за період з 15.08.1978 по 10.11.1978.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 у справі №420/1786/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.В. Лук`янчук О.І. Шляхтицький