Справа № 420/38547/25
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про повернення позовної заяви
04 грудня 2025 року м. Одеса
В С Т А Н О В И Л А:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участі третьої особи ОСОБА_1 , в якій позивач просить:
Ухвалою суду від 21.11.2025 року позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: заяви про поновлення строків звернення до суду з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, з визначенням обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.
01.12.2025 року до суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла заява про поновлення строків звернення до суду. В обґрунтування вказаної заяви позивачем зазначено, що 05.06.2025 російські війська вдарили по центру Херсона чотирма керованими авіабомбами. Поцілили у будівлю обласної державної адміністрації й частково її зруйнували. Також пошкоджені будинки та магазини, які розташовані поряд. Руйнівних пошкоджень зазнала будівля тимчасового місцезнаходження представників ІНФОРМАЦІЯ_2 , які в тому числі, здійснювали заходи претензійно-позовної роботи та могли мати доступ до матеріалів ВП № 78054620. Протягом тривалого часу був відсутній фізичний доступ до копій цих документів з незалежних від ХЗВ ВСП ЗСУ причин у зв`язку з вищевказаним ракетним обстрілом приміщення, де вони зберігалися. Крім того, відповідальний офіцер, який мав доступ до згаданих документів, станом на момент авіаудару та тривалий час після нього, перебував у службовому відрядженні в зоні бойових дій на іншому територіальному напрямку та з максимально обмеженим доступом до електронних інформаційних носіїв.
Також позивач вказує, що станом на 06.08.2025, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 12.05.2025 ВП №78054620 на адресу позивача так і не надходила. З метою належного захисту інтересів ІНФОРМАЦІЯ_3 та керуючись пунктом 4.9 Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30 грудня 2016 року №744, подано рапорт з проханням надати доручення помічнику начальника відділу начальнику фінансово-економічної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо здійснення оплати судового збору за подачу позовної заяви у сумі 2 422,40 грн. за зазначеними у додатку реквізитами у термін до 25.08.2025 року. 09.08.2025 потребу в коштах для сплати судового збору внесено в основну заявку до забезпечувального фінансового органу Міністерства оборони України за КЕКВ 2800 Інші поточні видатки. 09.08.2025 на адресу ВПВР УЗПВР у Херсонській обл. направлено заяву про отримання постанови про відкриття ВП № 78054620. 19.08.2025 у відповідь на запит, ВПВР УЗПВР у Херсонській обл. надіслав постанову про відкриття ВП № 78054620. У зв`язку з ненадходженням від забезпечувального фінансового органу Міністерства оборони України квитанції про сплату судового збору, ХЗВ ВСП ЗСУ почав вживати заходи досудового врегулювання спору, шляхом звернення зі скаргами на дії державного виконавця до посадових осіб УЗПВР у Херсонській обл. 16.09.2025 (вих. № 818/3888) на електронну адресу ВПВР УЗПВР у Херсонській обл. направлено скаргу на дії державного виконавця у зв`язку з порушеннями державним виконавцем при виконанні рішення, норм пункту 10-2 Розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України Про виконавче провадження. 02.10.2025 (вх. № 3917) ІНФОРМАЦІЯ_4 було отримано відповідь на скаргу. 13.10.2025 на адресу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) направлено скаргу на дії державного виконавця та начальника ВПВР УЗПВР у Херсонській обл. (вих. № 818/4754 від 13.10.2025). 05.11.2025 за вх. № 4506 було отримано загальну відповідь на скарги ІНФОРМАЦІЯ_2 , в тому числі і на скаргу від 13.10.2025. 21.10.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Департаменту з приводу протиправної діяльності УЗПВР у Херсонській обл.) стосовно незаконного стягнення виконавчого збору ВПВР УЗПВР у Херсонській обл., без стягнення основної суми боргу, стосовно виконавчих провадженнь, де позивач виступає боржником, де було зазначено в тому числі і посилання на оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору ВП №78054620 від 12.05.2025. При зверненні до Департаменту, ХЗВ ВСП ЗСУ мав легітимні очікування на розгляді питання про скасування оскаржуваної постанови, відповідно до норм чинного законодавства та судової практики викладеної вище. Станом на момент звернення з цим позовом відповідь з Департаменту на скаргу від 21.10.2025 не надходила. 19.11.2025 на адресу ХЗВ ВСП ЗСУ надійшла відповідь Департаменту, про опрацювання ними викладених у зверненні питань та що вказані дії потребують певного часу, остаточну відповідь на звернення буде надано додатково.
З огляду на наведене, ІНФОРМАЦІЯ_1 уважає, що поведінка позивача після отримання оскаржуваної постанови ВП № 78054620 від 12.05.2025, нетривалий проміжок часу, упродовж якого було реалізовано звернення до ВПВР, УЗПВР та Департаменту щодо відновлення порушених прав, нетривалий проміжок часу, упродовж якого після відповідей від посадових осіб органів ДВС та отримання платіжної інструкції від 10.11.2025 №813 про сплату судового збору відповідно до платіжної заявки №64 від 09.08.2025, відбулося звернення до суду з позовом після отримання неотримання відповіді від Департаменту, вказує про вжиття ІНФОРМАЦІЯ_2 активних дій, спрямованих на з`ясування підстав, з приводу яких прийнято оскаржуване рішення, що, на думку позивача, свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом.
Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 вказує, що причинами пропуску строку стало: запровадження воєнного стану на території країни і продовження строку дії воєнного стану в Україні; перебування позивача в зоні бойових дій та задіяння до бойових завдань 100 % його особового складу; першочерговість вирішення завдань ХЗВ ВСП ЗСУ, який є органом військового управління, та виконує бойові задачі та вирішення завдань, пов`язаних з відбиттям нападів, охорони та оборони пункту управління підрозділів ХЗВ ВСП ЗСУ; боротьбою з ДРГ і забезпечення патрулювання під час комендантської години; організації комендантської служби на багатьох блокпостах в умовах воєнної загрози, організації збору, супроводження та охорони військовополонених з місць (місцевостей), де вони утримуються після взяття їх в полон, до таборів для тримання військовополонених або дільниць для тримання військовополонених, участі у боротьбі з ворожими диверсійно-розвідувальними групами в зоні відповідальності; запровадження довготривалих повітряних тривог, ракетна чи інше збройне ураження території; авіаудар по будівлі тимчасового місцезнаходження представників ХЗВ ВСП ЗСУ; погіршення ситуації у енергосистемі, спричинене масованими російськими обстрілами об`єктів енергетики, що призводить до стабілізаційних відключень світла.
Розглянувши вказану заяву, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця врегульовано ст. 287 КАС України.
Згідно ч. 1, 2 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).
Позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
У відповідності до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
За приписами частини п`ятої цієї статті визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Відтак, про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатись з моменту отримання вказаного повідомлення.
При цьому, суд зазначає, що хоча позивач і не вказує дату коли ним було отримано від Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області повідомлення про проведення безспірного списання коштів № 07-01-26/6-06/3016 від 06.06.2025 року, разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 06.08.2025 року посадовими особами позивача почали вживатися заходи щодо оплати судового збору для подання позову про оскарження постанови про стягнення виконавчого збору у ВП № 78054620.
Суд зазначає, що статтею 287 КАС України чітко визначено, що позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, щонайменше станом на 06.08.2025 року позивач був обізнаний про порушення своїх прав.
Однак із даною позовною заявою позивач звернувся лише 15.11.2025 року, тобто з порушенням 10-денного строку звернення до суду, визначеного ст.287 КАС України.
Частиною 6 ст. 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Під «поважними причинами» слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Загалом правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Зрештою право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Позивач в обґрунтування заяви про поновлення строків звернення з позовною заявою зазначено, що 05.06.2025 внаслідок авіаудару зазнала пошкоджень будівля тимчасового місцезнаходження представників ХЗВ ВСП ЗСУ, які в тому числі, здійснювали заходи претензійно-позовної роботи та могли мати доступ до матеріалів ВП № 78054620.
Разом з цим, у позовній заяві позивачем вказано, 06.08.2025 представником ХЗВ ВСП ЗСУ за довіреністю, проведено моніторинг відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження у відкритому доступі. Під час моніторингу виявлено відкрите ВП №78054620, яке перебуває на виконанні у відповідача. Постанову про відкриття ХЗВ ВСП ЗСУ не отримував та 09.08.2025 (вих. № 1751/пр) на адресу ВПВР УЗПВР у Херсонській обл. направлено заяву про отримання постанови про відкриття ВП № 78054620. 19.08.2025 у відповідь на запит, ВПВР УЗПВР у Херсонській обл. надіслав постанову про відкриття ВП № 78054620.
Таким чином, не зрозуміло як 05.06.2025 позивач міг втратити доступ до матеріалів ВП № 78054620, якщо, за його ж твердження, про відкриття ВП №78054620 він дізнався лише 06.08.2025.
Щодо посилання позивача на тривале не надання відповідей на скарг на дії державного виконавця, які подавалися ним з метою досудового врегулювання спору, як на причину пропуску строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
По-перше, скарги на дії державного виконавця подавалися позивачем 16.09.2025 року та 13.10.2025 року, тобто після закінчення строку 10-денного звернення до суду.
По-друге, подання скарг на дії виконавця не є досудовим порядком вирішення спору, передбаченим законом, та не може створити об`єктивні передумови для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та стати належною підставою для поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду.
Також суддя критично відноситься до посилань позивача, як на причину пропуску строку звернення до суду, на запровадження воєнного стану на території країни і продовження строку дії воєнного стану в Україні, перебування позивача в зоні бойових дій, на погіршення ситуації у енергосистемі, оскільки вказані обставини жодним чином не перешкоджали у звернення зі скаргами на дії державного виконавця.
Крім того, суддя зауважує, що позивачем в заяві про поновлення строку звернення до суду вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 почав вживати заходи досудового врегулювання спору, у зв`язку з ненадходженням від забезпечувального фінансового органу Міністерства оборони України квитанції про сплату судового збору та після отримання платіжної інструкції від 10.11.2025 №813 про сплату судового збору одразу звернувся до суду з позовом.
З наведеного убачається, що зволікання позивача зі зверненням до суду з даним позовом, фактично пов`язане з тривалим ненадходженням від забезпечувального фінансового органу Міністерства оборони України квитанції про сплату судового збору.
В даному випадку суддя враховує висновки Верховного Суду викладені в постанові від 30 вересня 2025 року у справі № 120/4637/24, в якій зазначено: «…перевіряючи аргументи військової частини НОМЕР_1 щодо наявності перешкод у сплаті судового збору, як поважну причину для поновлення процесуального строку, суд апеляційної інстанції слушно зауважив, що органи влади, що діють як суб`єкти владних повноважень від імені Держави та є учасниками процесу, мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не повинні допускати затримки та невиправданого зволікання при виконанні своїх процесуальних обов`язків.
29. Відповідаючи на аргументи заявника касаційної скарги, Верховний Суд підкреслює, що відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання відповідачем своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.».
Таким чином, суддя уважає, що тривале ненадходженням від забезпечувального фінансового органу Міністерства оборони України квитанції про сплату судового збору, не може уважатись поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовною заявою.
Вивчивши вказану заяву та надавши правову оцінку її змісту, суддя приходить до висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки представником позивача не наведено обставини, які були об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом у визначений законом строк та надано доказів на підтвердження зазначених обставин.
Також, суддя вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.
Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, а вказані підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду суд визнає неповажними.
Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для повернення позовної заяви позивачеві.
Оскільки позовна заява була подана в електронній формі, її екземпляр залишається в матеріалах судової справи та не надсилається позивачу.
На підставі наведеного та керуючись статтями 169, 241, 243, 248 КАС України, суддя, -
Визнати неповажними причини пропуску строку звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участі третьої особи ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови.
Позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участі третьої особи ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови - повернути позивачу.
Роз`яснити, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали надіслати позивачу.
Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295, 297 КАС України.

Суддя Г. В. Лебедєва