Справа № 520/23484/25
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2025-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

05 грудня 2025 р. справа № 520/23484/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487 Головного управління державної податкової служби у Харківській області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було визначено суму податкового зобов`язання за 2020 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 9 081,39 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487 Головного управління державної податкової служби у Харківській області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було визначено суму податкового зобов`язання за 2020 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 30 690,91 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487 Головного управління державної податкової служби у Харківській області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було визначено суму податкового зобов`язання за 2021 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 33 760,01 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487 Головного управління державної податкової служби у Харківській області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було визначено суму податкового зобов`язання за 2021 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 3 302,54 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487 Головного управління державної податкової служби у Харківській області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було визначено суму податкового зобов`язання за 2022 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 37 136,01 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487 Головного управління державної податкової служби у Харківській області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було визначено суму податкового зобов`язання за 2023 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 42 706,41 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду у вказаній адміністративній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у відповідності до п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі, при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з травня 2004 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець і перебував на обліку в Лозівській державній податковій інспекції Головного управління ДПС у Харківський області. З 01.01.2013 позивач був зареєстрований платником єдиного податку 2 групи за ставкою 20% від МЗП із основним видом діяльності 33.19 - ремонт і технічне обслуговування інших машин і устаткування. У власності позивача перебувають земельні ділянки, а саме: земельна ділянка площею 0,5865 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер - :01:001:0029); земельна ділянка площею 0,1836 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер - :01:001:0030). Вказані земельні ділянки використовувалися позивачем у межах господарської діяльності за єдиним податком, а саме в межах КВЕД 33.19, який передбачає ремонт і технічне обслуговування інших машин і устаткування. Зокрема, на зазначених ділянках розміщені об`єкти нерухомого майна - майстерні і склади, в яких позивач здійснював ремонт устаткування та машин з метою їх подальшого перепродажу. Таким чином, з огляду на приписи пп. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України, оскільки позивач самостійно використовував вказані земельні ділянки протягом 2020-2023 років в своїй господарській діяльності, то він має право на пільгу, а саме звільняється від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку). Натомість, відповідачем прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення про нарахування позивачу земельного податку, які на думку позивача є протиправними та підлягають скасуванню.

Від Головного управління ДПС у Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскільки позивач є власником земельних ділянок за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1836 га та за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 0,5856 га, ця інформація внесена до Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності, то відповідно до положень Земельного та Податкового законодавств сплату здійснює власник такої ділянки. Відтак, при прийнятті податкових повідомлень-рішень, ГУ ДПС діяло у порядку, на підставі та в межах повноважень, визначених чинним законодавством України.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачем у відзиві не спростовано того, що земельний податок не повинен нараховуватися у зв`язку з використанням позивачем земельних ділянок у підприємницькій діяльності та перебування на спрощеній системі оподаткування протягом вказаного періоду. Таким чином, на думку позивача, з огляду на приписи пп. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України, оскільки позивач самостійно використовував вказані земельні ділянки протягом 2020-2023 років в своїй господарській діяльності, то він має право на пільгу, а саме звільняється від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).

Відповідачем надані заперечення на відповідь на відзив, в яких вказано, що ОСОБА_1 повідомлення за формою №20-ОПП до контролюючого органу не подавав, що безпосередньо свідчить про невикористання у власній господарській діяльності належних йому об`єктів нерухомого майна. Позивач є платником єдиного податку другої групи, втім, цей режим оподаткування не звільняє його від сплати земельного податку за власні земельні ділянки, якщо вони не використовуються безпосередньо у діяльності, звільненій від оподаткування. Крім того, статус ФОП не впливає на обов`язок сплачувати земельний податок у випадку здачі нерухомості в оренду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 06.05.2004 по 30.10.2023 був зареєстрований як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 . Перебував на обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області (Лозівській ДПІ). Стан платника - "12" (припинено, але не знято з обліку). Основний вид діяльності: 33.19 Ремонт і технічне обслуговування інших машин і устатковання.

Згідно власної заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 07.12.2012 №14247/10 ОСОБА_1 з 01.01.2013 по 30.10.2023 здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування - платник єдиного податку ІІ група, 20 відсотків. Виключений з Реєстру платників єдиного податку з дати припинення державної реєстрації - 30.10.2023.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у власності ОСОБА_1 наявні земельні ділянки:

- кадастровий номер :01:001:0029, площею 0,5856 га, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (договір купівлі-продажу від 26.09.2018 №2622). Дата державної реєстрації права власності земельної ділянки - 26.09.2018;

- кадастровий номер :01:001:0030, площею 0,1836 га, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (договір купівлі-продажу від 12.07.2019 №1578). Дата державної реєстрації права власності земельної ділянки - 12.07.2019.

За даними інформаційних систем ГУ ДПС у Харківській області, по ОСОБА_1 відомості про об`єкти оподаткування відсутні.

06.04.2021 позивачем подана заява за №20676/АП/71 про внесення змін місця провадження господарської діяльності, а саме: АДРЕСА_2 .

За період з 01.05.2021 по 30.10.2023 на земельну ділянку загальною площею 0,1836 га (зазначену згідно заяви на єдиний податок), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , застосована пільга.

06.12.2024 Головним управлінням ДПС у Харківській області в автоматичному режимі сформовані податкові повідомлення-рішення по земельному податку за 2020-2023 роки, а саме:

- податкове повідомлення-рішення від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2020 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 9 081,39 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2020 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 30 690,91 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2021 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 33 760,01 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2021 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 3 302,54 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2022 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 37 136,01 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2023 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 42 706,41 грн.

Так, за земельну ділянку площею 0,1836 га, кадастровий номер :01:001:0030, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , нараховано земельний податок: за 2020 рік - 9081,37 грн. Розрахунок земельного податку: нормативно-грошова оцінка земельної ділянки (НГО) помножити на ставку земельного податку, дорівнює річна сума земельного податку: 302712,33 *3%=9081,37 гривень; за січень - квітень 2021 року - 3302,54 грн. (332983,24 *3%=9989,51 грн., за 4 місяці 2020 року = 9989,50/366 днів*121 день=3302,54 грн); за 2022 рік - пільга (07) - платник єдиного податку першої - третьої групи (власники земельних ділянок); за 2023 рік - 42706,41 грн. (1423546,94*3%=42706,41).

За земельну ділянку площею 0,5865 га, кадастровий номер :01:001:0029, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , нараховано земельний податок: за 2020 рік - 30690,91 грн. (1023030,50*3%=30690,91); за 2021 рік - 33760,01 грн. (1125333,55*3%=33760,01); за 2022 рік - 37136,01 грн. (1237866,90*3%=37136,01).

Позивач вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

У розумінні підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 та 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

У силу вимог підпункту 270.1.1 та 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Таким чином, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

При цьому, для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Положеннями частин 1 та 2 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статтями 125 та 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 377 Цивільного кодексу України.

Тобто, особа - власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Між тим, за приписами пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку, є дані державного земельного кадастру.

Згідно пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Аналіз наведених норм дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

У розумінні зазначених норм, обов`язок зі сплати земельного податку для фізичної особи - власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правомочностей, як-от набуття нею статусу суб`єкта господарювання, діяльність якого пов`язана з використанням земельної ділянки або без такого.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з пунктом 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 269.2 статті 269 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Таким чином, у значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто, з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Подібна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом України у постанові від 24.11.2015 (справа №21-2352а15), а також Верховним Судом у постановах від 13.06.2018 у справі №826/14615/16, від 15.05.2019 у справі №826/9948/16, від 17.09.2021 у справі №826/10423/17, від 26.12.2023 №826/10917/16.

Відповідно до обставин цієї справи ОСОБА_1 належать земельні ділянки:

- кадастровий номер :01:001:0029, площею 0,5856 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, за адресою: АДРЕСА_2 ;

- кадастровий номер :01:001:0030, площею 0,1836 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, за адресою: АДРЕСА_2 .

За змістом витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно Лозівського бюро технічної інвентаризації серії ССС №917419 на земельних ділянках розташовані будівлі та споруди, які перебувають у власності позивача (нежитлові будівлі, майстерні, столярні).

Позивач також зазначає, що на земельних ділянках розташовані майстерні та склади, в яких позивач здійснював ремонт устаткування та машин з метою їх подальшого перепродажу, про що, на його думку, свідчить цільове призначення земельних ділянках, а також докази укладення відповідних правочинів протягом періоду 2020-2023 років та докази отримання прибутку від зазначеної підприємницької діяльності.

Проаналізувавши надані суду докази, судом встановлено, що у підприємницькій діяльності позивача використовувались споруди, які знаходяться на земельних ділянках.

Фактично в господарській діяльності позивача використовуються належні приміщення (будівлі), а не земельні ділянки. Доказів використання саме земельних ділянок у господарській діяльності, ОСОБА_1 не надав.

Отже, доводи позивача про те, що він звільнений від сплати земельного податку, у зв`язку з тим, що він є суб`єктом господарювання та перебуває спрощеній системі оподаткування та використовує належні йому на праві власності земельні ділянки в господарській діяльності не підтвердились.

При цьому, суд зазначає, що позивач не оспорює порядку розрахунку та визначення суми податкового зобов`язання з земельного податку.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про обґрунтованість прийняття Головним управлінням ДПС у Харківській області податкових повідомлень-рішень від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, від 06.12.2024 №2-2027-UА0079487, та як наслідок, відсутність підстав для їх скасування.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 22.04.2024 у справі №560/2530/22.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.