Справа № 420/27957/25
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/27957/25

Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В. Дата і місце ухвалення: 21.10.2025 р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання здійснити призначення пенсії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмовлено в перерахунку пенсії «перехід на інший вид пенсії» у зв`язку з недоцільністю відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 17.02.2025 №67;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 10.02.2025 призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 з 10.02.2025 з визначеним розміром пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.27 Закону №1058 (21290.68* 05.50500=10751.79).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що стаж позивача на підземних роботах становить 9 років 9 місяців та 14 днів, що відноситься до пільгової категорії Списку №1 та факт того, що на момент звернення із заявою про переведення на інший вид пенсії позивачу виповнилось 51 рік, він має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1. Дане твердження не заперечується й Пенсійним фондом та підтверджується оскаржуваним рішенням від 17.02.2025. Проте, підставою відмови у переведені пенсії за віком відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є те, що розмір пенсії за віком є менший та складає 4252,92 грн. ніж розмір пенсії по інвалідності (5116,56), оскільки не враховується додатковий стаж з дня встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку 31 рік 2 місяці 23 дні. Розмір пенсії за віком, а саме у розмірі 4252,92 грн. є не зрозумілим, безпідставним та не обґрунтованим

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 17.02.2025 №67.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.02.2025 за №1568 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1, з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 21.10.2025 р. та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що пенсія позивача на момент звернення із заявою про переведення на пенсію за віком, визначена згідно правил статті 33 Закону №1058-IV, становить 5116,56 грн. При переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком на пільгових умовах його страховий стаж зменшується та становить всього 19 років 6 місяців 13 днів (з врахуванням додаткового стажу за роботу по Списку №1 - 28 років 6 місяців 1 день), оскільки не враховується додатковий стаж з дня встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку.

В зв`язку із значним зменшенням кількості місяців страхового стажу, розмір пенсії, обчислений відповідно до ст.27 Закону №1058-IV, також зменшується і становить всього 4252,92 грн, а тому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано Франківській області 17.02.2025 було прийнято рішення № 67 про відмову в переведенні на інший вид пенсії.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначається про обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, а тому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.11.2002 отримує пенсію по інвалідності у розмірі 5116,56 грн., визначеному за 50 років 06 місяців 20 днів страхового стажу (коефіцієнт стажу 0,50500), середньомісячний заробіток враховано за період з 01.07.1999 по 30.06.2001, індивідуальний коефіцієнт заробітку для обчислення пенсії 2,38850.

Пенсійним органом пенсія позивача розрахована до 23.01.2034 року, тобто до досягненням ним 60 років (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

10.02.2025 ОСОБА_1 звернувся з заявою №1568 про перерахунок пенсії шляхом переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах.

За принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що уповноважений розглянути заяву про перерахунок пенсії позивачу Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Рішенням №67 від 17.02.2025 відмовлено в перерахунку пенсії «перехід на інший вид пенсії» у зв`язку з недоцільністю, оскільки розмір пенсії зменшується з 5116,56 грн. до 4252,92 грн. В розрахунок страхового стажу не враховується додатковий стаж з дня встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку 31 рік 02 місяці 23 дні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням про відмову в перерахунку пенсії «перехід на інший вид пенсії» у зв`язку з недоцільністю, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення повинно містити всі відомості, визнані законом як обов`язкові, а також відповідне мотивування (обґрунтування) прийняття такого акту, однак оцінюючи зміст мотивувальної частини оскаржуваного рішення суд зазначає, що висновки відповідача не підтверджується доказами та іншими матеріалами справи, а зокрема, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не зазначено чи досяг позивач пенсійного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах; не визначено його страховий стаж, в тому числі і з урахуванням додаткового стажу за списком №1; чи всі періоди страхового стажу враховані при розгляді заяви; який розмір заробітної плати враховано. Також суд зазначив, що зі змісту оскаржуваного акту вбачається відсутність мотивів з яких відповідачем було зроблено відповідний висновок.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача суд зобов`язав пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.02.2025 за №1568 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України " Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (ч.1 ст. 10 Закону №1058-ІV).

Умови призначення пенсії за віком визначені у статті 26 Закону №1058-ІV. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності відповідного страхового стажу, вказаного у цій статті.

Розділом ІІ цього закону визначено поняття страхового стажу та порядок його врахування.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24).

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності…, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону… (ч. 2 ст. 24).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата встановлення інвалідності 02.11.2002 року.

При обчисленні розміру пенсії по інвалідності страховий стаж ОСОБА_1 обчислено по 23.01.2034 (досягнення 60-річного віку), внаслідок чого він становить 50 років 6 місяців 20 днів (стаж з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону 31 рік 2 місяці 23 дні).

При цьому, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (ч. 1 ст. 114 Закону №1058).

На пільгових умовах пенсія за віком призначається: 1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах (ч. 2 ст. 114 Закону №1058).

Розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп ? Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону (ч. 1 ст. 27 Закону №1058).

За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону (ч. 2 ст.114 Закону №1058).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ч. 2 ст. 24 Закону №1058).

Як вже було вище зазначено, 10.02.2025 ОСОБА_1 звернувся з заявою №1568 про перерахунок пенсії шляхом переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах, проте рішенням №67 від 17.02.2025 відмовлено в перерахунку пенсії.

Відмовляючи в задоволені заяви про перерахунок пенсії шляхом переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах, пенсійний орган фактично послався на недоцільність такого перерахунку, оскільки розмір пенсії зменшується з 5116,56 грн. до 4252,92 грн.

В свою чергу задовольняючи частково позовні вимоги та зобов`язуючи відповідача повторно розглянути заяву суд першої інстанції зазначив фактично про відсутність в оскаржуваному рішенні пенсійного органу будь-яких належних обґрунтувань

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що спірне рішення не містить обґрунтувань, з яких відповідач дійшов висновку щодо відсутності підстав переведення з одного виду пенсії на інший, отже спірне рішення відповідача не відповідає критеріям встановлених до рішень суб`єктів владних повноважень, визначених ч.2 ст. 2 КАС України, зокрема щодо обґрунтованості.

Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі Suominen v. Finland, заява № 37801/97, пункт 36), відповідно до якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Колегія суддів зазначає, що Конституцією України та КАС України прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи. Фактичне застосування принципу належного урядування є своєрідним маркером того як в Україні гарантуються статті 1, 3, 6, 8, 19, 55, 56, 124 Конституції України, а суди застосовують частину другу статті 2 КАС України та статті 3 і 4 Угоди про асоціацію з ЄС.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Відповідно до п.п.1,6,7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про адміністративну процедуру» під час підготовки справи до розгляду та вирішення, крім невідкладного розгляду та вирішення справи (стаття 60 цього Закону), адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за необхідності: 1) витребовує додатково документи та відомості, що перебувають у володінні органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, що належить до сфери його управління; 6) вирішує питання про необхідність залучення до участі в адміністративному провадженні осіб, які сприяють розгляду справи, призначення експертизи, проведення огляду на місці або огляду речей, проведення слухання у справі; 7) виконує інші передбачені законом обов`язки в рамках адміністративного провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган досліджує обставини, що мають значення для вирішення справи, виходячи з принципів законності та офіційності.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган визначає відповідно до законодавства способи та обсяг встановлення обставин справи. При цьому адміністративний орган не обмежений доводами учасників адміністративного провадження, наданими ними доказами та клопотаннями.

Згідно з ч. 4 ст. 52 Закону України «Про адміністративну процедуру» забороняється вимагати від учасника адміністративного провадження надання доказів, які не стосуються обставин справи, а також всупереч принципу офіційності, згідно з яким обов`язок збирання доказів покладений на адміністративний орган.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону України «Про адміністративну процедуру» за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті). Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.

У справі Рисовський проти України Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип належного урядування не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідач всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України правомірності прийнятого рішення ні суду першої, ні апеляційної інстанції не довів.

Відтак, спірне рішення прийнято відповідачем без надання оцінки всім обставинам, викладеним в заяві та за відсутності належних обґрунтувань щодо підстав відмови у задоволенні заяви позивача, а тому висновки суду про його скасування є вірними. Доказів зворотнього відповідачем під час розгляду справи ні в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсійний орган при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 від 10.02.2025 повинен прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

В свою чергу в апеляційній скарзі відповідач жодним чином не спростовує такі висновки суду першої інстанції, а лише зазначає про відсутність підстав для задоволення заяви позивача, однак колегія суддів наголошує, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 17.02.2025 №67, яким відмовлено позивачу у перерахунку пенсії, не відповідає загальним вимогам, які висуваються до актів індивідуальної дії як актів правозастосування, а саме: критеріям обґрунтованості та вмотивованості, відповідно до яких пенсійний орган мав навести переконливі та зрозумілі мотиви його прийняття, зокрема в частині зазначення висновків про відсутність підстав для перерахунку пенсії.

Інших доводів апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не містить.

З урахуванням викладеного, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, якими повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 05 грудня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук