Справа № 200/7752/25
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

08 грудня 2025 року Справа №200/7752/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Христофоров А.Б., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

07.10.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив суд:

визнати протиправними бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області (ЄРДПОУ 40109058, адреса: 85302, Україна, Донецька область, м. Покровськ, вул.Мандрика,7) щодо не нарахування та невиплаті ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористання додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 2019 та 2025 роки у кількості (70 днів), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (85302, Донецька обл, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористання додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 та 2025 роки у кількості (70 днів);

визнати протиправними бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області (ЄРДПОУ 40109058, адреса: 85302, Україна, Донецька область, м. Покровськ, вул.Мандрика,7) щодо не нарахування та невиплаті ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (85302, Донецька обл, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 включно та видати відповідну довідку про таку індексацію.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) без виклику учасників справи. Питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, а в разі, якщо такий строк пропущено, - поважності причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, будуть вирішені судом під час розгляду справи після встановлення відповідних фактичних обставин на підставі наданих сторонами доказів.

Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк 5 днів з дня отримання ухвали на усунення недоліків шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом із зазначенням обґрунтованих доводів щодо поважності причин пропуску такого строку, а також надати докази поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду від 01 грудня 2025 року про залишення позовної заяви без руху представник позивача через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подав заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом, в якій зокрема зазначив, що при звільнені Позивач був ознайомлений з наказом про звільнення, у якому зазначалось: «Вважати невикористаними відпустки: за 2015 рік у кількості 03 діб, за 2016 рік у кількості 35 діб, за 2017 рік у кількості 01 доби, за 2018 рік у кількості 02 діб, за 2019 рік у кількості 01 доби, за 2020 рік у кількості 11 діб, за 2021 рік у кількості 25 діб, за 2022 рік у кількості 27 діб, за 2023 рік у кількості 42 діб, за 2024 рік у кількості 29 діб.», але не зазначено, які саме відпустки не використав Позивач (основні чи додаткові). Позивач не міг знати на момент ознайомлення з наказом про звільнення, про допущену бездіяльності Відповідача, яка виражалась у не внесенні всіх відомостей, щодо додаткових невикористаних відпусток до наказу про звільнення, він вважав, до моменту отримання відповіді, що з ним був проведений повний розрахунок. На думку представника позивача законодавець зобов`язав саме роботодавця (а не наділив правом робітника) вчинити активні дії з повідомлення та роз`яснення розрахунку нарахованих та виплачених сум при звільненні робітника. Так, відповідно на адресу Відповідача, для з`ясування усіх обставин, був направлений адвокатський запит щодо, надання інформації щодо «всіх днів» основної та додаткових відпусток та грошової компенсації при звільнені за кожну з них. До позову долучено довідку Головного управління Національної поліції у Донецькій від 01.10.2025 №1027/12/03-2025, яким позивача проінформовано про надані та невикористані ним дні додаткової відпустки за період 2016-2025 років, саме з цього листа позивач і дізнався про порушення свого права. Вказана бездіяльність відповідача слугувала підставою для звернення позивача до суду за захистом його порушених прав, з моменту коли він дізнався.

Надаючи оцінку доводам означеного клопотання суд виходить з наступного.

Щодо доводів представника позивача стосовно визначення дати, коли позивач дізнався про порушення свого права, з покликанням на лист відповідача від 01.10.2025 року, суд зазначає, що вказана дата свідчить виключно про час, коли позивач почав вчиняти дії направлені на реалізацію свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру грошового забезпечення, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.

Вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться в залежність від вказаних обставин, а вирішується з огляду на факт, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення такого права та не може змінювати момент, з якого позивач дізнався про порушення такого права.

При цьому, позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду у визначений законом строк. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 520/12478/22.

В постанові від 06 грудня 2024 року в справі № 400/5432/24 Верховний Суд визначив початок спливу строку звернення до суду у аналогічних спірних правовідносинах зазначивши, що позивач мав бути обізнаний про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення не пізніше першого числа місяця, що слідує за наступним від оплаченого, тому тримісячний строк звернення до суду спливає через три місяці з дня, коли він дізнався про порушення свого права. Водночас суд дійшов висновку про безпідставність посилань касатора на те, що про порушення своїх прав щодо отримання грошового забезпечення в належному розмірі він дізнався лише з листа військової частини, оскільки про розмір виплаченого йому грошового забезпечення він дізнавався щомісячно, і не був позбавлений права під час проходження військової служби на звернення до відповідача про надання йому роз`яснень щодо складових виплаченого йому грошового забезпечення та проведених утримань податку та інших обов`язкових платежів.

Суд ураховує, що в наказі від 17.01.2025 року № 28 о/с Головного управління Національної поліції в Донецькій області про звільнення зі служби в поліції з яким позивач був ознайомлений 21.01.2025 року особисто під підпис дійсно не конкретизовано про які саме невикористані відпустки йде мова, проте вказана обставина жодним чином не спростовує дату з якої позивач почав здійснювати активні дії щодо з`ясування обставин в частині виплачених йому сум грошового забезпечення при звільненні, зокрема компенсації за невикористані відпустки як учаснику бойових дій, а саме позивач почав вчиняти такі дії лише через 8 місяців після звільнення зі служби в поліції.

Верховний суд в постанові від 22.12.2021 року по справі № 200/17683/21 зазначив, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Велика Палата Верховного Суду аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19 виснувала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Дослідивши клопотання представника позивача суд дійшов висновку, що нових доводів воно не містить, водночас, стороною позивача зволікання із зверненням за захистом своїх прав жодним чином не обґрунтоване, доводів щодо наявності поважних причин, обставини, які завадили б позивачу звернутись за правовою допомогою та до суду клопотання не містить, що свідчить про незацікавленість позивача у захисті свого ймовірно порушеного права протягом тривалого терміну.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання про поновлення строку звернення до суду та відмову у його задоволенні.

У відповідності до частини 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вимоги чинного процесуального законодавства, суд дійшов висновку про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльністі Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористання додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 2019 та 2025 роки у кількості (70 днів), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористання додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 та 2025 роки у кількості (70 днів).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 171, 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльністі Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористання додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 2019 та 2025 роки у кількості (70 днів), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористання додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 та 2025 роки у кількості (70 днів) - залишити без розгляду.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров