Справа № 440/6577/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 р.Справа № 440/6577/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції С.С. Бойко) від 30.09.2025 року (повний текст складено 10.10.25 року) по справі № 440/6577/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області від 07.04.2025 № 0-1601-UA0072384, № 0-1601-UA0072384, № 0-1601-UA0072384, № 0-1601-UA0072384, № 0-1601-UA0072384.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 07.04.2025 №0-1601-UA0072384, №0-1601-UA0072384, №0-1601-UA0072384, №0-1601-UA0072384, №0-1601-UA0072384 є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки на підставі положень підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власникам в оренду, лізинг, позичку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 року по справі № 440/6577/25 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області від 07.04.2025 № 0-1601-UA0072384, від 07.04.2025 № 0-1601-UA0072384, від 07.04.2025 №0-1601-UA0072384, від 07.04.2025 № 0-1601-UA0072384, від 07.04.2025 № 0-1601-UA0072384.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що вищезазначені об`єкти нерухомого майна нежитлові приміщення, які належить ОСОБА_2 , не відповідають вимогам пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України. Вказує, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про віднесення вказаного об`єкта нерухомого майна до сільськогосподарських будівель. Крім того, відповідно до інформаційної системи органів ДПС, відомості про експлуатацію в господарській діяльності ОСОБА_2 вищезазначених об`єктів нежитлової нерухомості відсутні.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є засновником та директором Приватного підприємства ЛАВІТА (ідентифікаційний код юридичної особи 31040855, місцезнаходження: 36363, Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Лелюхівка), про що містяться відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основним видом економічної діяльності ПП ЛАВІТА є вирощування, зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11.).

Іншими видами економічної діяльності підприємства також є: розведення овець і кіз (01.45), розведення свиней ( 01.46), допоміжна діяльність у рослинництві ( 01.61), оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (46.21), роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (47.89), вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів (01.13), вирощування інших однорічних і дворічних культур (01.9), змішане сільське господарство (01.50), допоміжна діяльність у тваринництві (01.62), після урожайна діяльність ( 01.63), виробництво м`яса (10.11), виробництво м`ясних продуктів ( 10.13), виробництво готових продуктів для тварин, що утримуються на фермах сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами ( 46.11), оптова торгівля квітами та рослинами ( 46.22), оптова торгівля живими тваринами ( 46.23), оптова торгівля фруктами ї овочами ( 46.31), оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами (46.32), оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами (46.33), надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна ( 68.20.) / а.с. 23-28/.

ОСОБА_1 має на праві приватної власності наступне нерухоме майно, а саме:

нежитлову будівлю (телятник, А-1), загальною площею 1318,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 389687497 від 05.08.2024 р;

нежитлову будівлю (майстерня кузня, реконструйована під склад для зберігання сільськогосподарської продукції, площею 233,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 399849629 від 18.10.2024;

нежитлову будівлю (майстерня тракторної бригади, А-1), площею 232,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 389689359 від 05.08.2024;

нежитлову будівлю (будинок механізатора), площею 120,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності;

нежитлову будівлю (пункт ПТО тракторної бригади), площею 615,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 211457095 від 04.06.2020.

22.12.2023 рішенням засновника вказані нежитлові приміщення ОСОБА_1 передав на праві господарського відання ПП ЛАВІТА для використання в сільськогосподарській діяльності /а.с.64/.

Головним управлінням ДПС у Полтавській області 07.04.2025 сформовані податкові повідомлення-рішення форми Ф:

№ 0-1601-UA0072384, згідно з яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2024 рік у розмірі 46792,55 грн (сорок шість тисяч сімсот дев`яності дві гривні 55 коп), а саме за нежитлову будівлю, площею 1315,10 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

№ 0-1601-UA0072384, згідно з яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2024 рік у розмірі 12687,70 грн (дванадцять тисяч шістсот вісімдесят сім гривень 70 коп), а саме за нежитлову будівлю, площею 178,70 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

№ 0-1601-UA0072384, згідно з яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2024 рік у розмірі 8260,85 грн (вісім тисяч двісті шістдесят гривень 85 коп), а саме за нежитлову будівлю, площею 232,70 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

№ 0-1601-UA0072384, згідно з яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2024 рік у розмірі 8534,20 грн (вісім тисяч п`ятсот тридцять чотири гривні 20 коп), а саме за нежитлову будівлю, площею 120,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

№ 0-1601-UA0072384, згідно з яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2024 рік у розмірі 43721,80 грн (сорок три тисячі сімсот двадцять одна гривня 80 коп), а саме за нежитлову будівлю, площею 615,80 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДПС у Полтавській області, позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що вищезазначена нерухомість позивача не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (ПК України).

Приписами підпункту 10.1.1 пункту 10.1 ПК України визначено, що податок на майно належить до місцевих податків.

Відповідно до підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпункту 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією із складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Разом з тим, підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України закріплено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до яких, зокрема віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Верховний Суд у постановах від 22.04.2020 у справі № 540/2206/19, від 21.10.2020 у справі № 806/2686/18, від 17.02.2021 у справі № 820/3707/17, від 09.05.2023 у справі № 380/10802/22 зазначав, що правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги, передбаченої абз. «ж» підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства; 2) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 3) вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку. Пільга, встановлена абзацом «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження. Тому, оцінюючи спірні податкові повідомлення-рішення, суд повинен дослідити наявність підстав для застосування податкової пільги, передбаченої абз. «ж» підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу.

Колегія суддів зауважує, що закон не обумовлює застосування положень абз. «ж» підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України щодо звільнення від оподаткування окремих видів нерухомого майна сільгоспвиробників обов`язковим отриманням доходу від використання такого майна в господарській діяльності. Додатковою обов`язковою умовою для звільнення від оподаткування є приналежність такого об`єкта сільськогосподарському товаровиробнику.

Згідно з підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» міститься і у Законі України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 № 2238-III (Закон № 2238-III), відповідно статті 1 якого сільськогосподарським товаровиробником розуміється фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

В наведеному визначенні відсутній поділ сільськогосподарських товаровиробників на фізичних та юридичних осіб. Більше того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Відповідно до абзацу 2 статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 - «Будівлі для тваринництва», 1271.2 - «Будівлі для птахівництва», 1271.3 - «Будівлі для зберігання зерна», 1271.4 - «Будівлі силосні та сінажні», 1271.5 - «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 - «Будівлі тепличного господарства», 1271.7 - «Будівлі рибного господарства», 1271.8 - «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва», 1271.9 - «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси, тощо.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля (телятник, А-1), загальною площею 1318,1 кв.м., за адресою: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Лелюхівка, вул. Шкільна, буд. 50д, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 389687497 від 05.08.2024 р; нежитлова будівля (майстерня кузня, реконструйована під склад для зберігання сільськогосподарської продукції, площею 233,7 кв.м., за адресою: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Лелюхівка, провул. Комунальний, буд. 14-А, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 399849629 від 18.10.2024; нежитлова будівля (майстерня тракторної бригади, А-1), площею 232,7 кв.м., за адресою: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Лелюхівка, вул. Садова, буд. 1д, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 389689359 від 05.08.2024; нежитлова будівля (будинок механізатора), площею 120,2 кв.м., за адресою: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Лелюхівка, буд. 1в, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; нежитлову будівлю (пункт ПТО тракторної бригади), площею 615,8 кв.м., за адресою: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Лелюхівка, вул. Садова, буд. 1а, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 211457095 від 04.06.2020.

Позивач є засновником та директором Приватного підприємства ЛАВІТА, основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11.).

22.12.2023 вказані вище нежитлові приміщення ОСОБА_1 передав на праві господарського відання ПП ЛАВІТА для використання в сільськогосподарській діяльності.

Як зазначає Верховний Суд у постановах від 17.02.2020 № 820/3556/17, від 10.04.2020 № 823/1751/17, від 24.04.2020 № 540/2206/19 від 17.02.2021 № 820/3707/17 та від 22.04.2021 № 822/3289/17, належність особи до категорії сільськогосподарських товаровиробників не залежить від організаційної форми здійснення нею сільськогосподарської діяльності (юридична особа, фізична особа чи фізична особа-підприємець).

Отже, з урахуванням наведеного, суд зазначає, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником. Об`єкти нерухомості, які належать позивачу на праві приватної власності, щодо яких контролюючим органом донараховано податкові зобов`язання, є будівлями, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. При цьому, такі об`єкти не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Щодо посилання відповідача на висновки, які викладені в постанови Верховного Суду у справах № 500/2407/18 від 24.02.2020, № 380/2434/20 від 11.04.2023 та № 160/568/24 від 23.01.2025, колегія суддів зазначає, що вони не є релевантними до обставин цієї справи та є відмінними від них, оскільки в межах цих правовідносин встановлено, що ОСОБА_1 є засновником ПП «ЛАВІТА», відповідно має статус товаровиробника та ним до матеріалів справи долучені докази здійснення виробництва та реалізації сільськогосподарської діяльності та використання в цій діяльності нерухомого майна належного позивачу, зокрема позивач надав відомості реєстрів речових прав на нерухоме майно та юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; податкову звітність щодо посіву площ, наявності землі, техніки та реалізації с/г продукції; відомості ДЗК про земельні ділянки.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що нежитлові будівлі, а саме: телятник, майстерня кузня, реконструйована під склад для зберігання сільськогосподарської продукції, майстерня тракторної бригади, будинок механізатора, пункт ПТО тракторної бригади, власником яких є ОСОБА_1 не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, яким встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 року по справі № 440/6577/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко
Повний текст постанови складено 05.12.2025 року