Справа № 160/29797/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича про встановлення наявності чи відсутності компетенції,
15.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської міської ради (далі-відповідач-1), Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича (далі відповідач-2), у якій просить:
- визнати відсутність з 25.10.2025 компетенції у Дніпровської міської ради та Дніпровського міського голови Бориса Альбертовича Філатова на здійснення повноважень після спливу п`ятирічного строку, встановленого Конституцією України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»;
- зобов`язати Дніпровську міську раду та Дніпровського міського голову Бориса Альбертовича Філатова з 25.10.2025 утриматися від вчинення дій, пов`язаних із реалізацією владних повноважень до утворення відповідної військової адміністрації.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що місцеві вибори у місті Дніпрі відбулися 25.10.2020, отже, п`ятирічний строк повноважень Дніпровської міської ради VIII скликання та Дніпровського міського голови, обраного на чергових виборах, які відбулися 25.10.2020, спливає 25.10.2025. На думку позивача, Конституція України та Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачають автоматичного продовження строку повноважень органів місцевого самоврядування після його завершення. Закон України «Про правовий режим воєнного стану» також не містить норм, які б дозволяли продовження дії таких повноважень у зв`язку з введенням воєнного стану. Тому, за твердженням позивача, після закінчення встановленого строку діяльність відповідно міської ради та міського голови без належної правової підстави суперечить Конституції України. Позивач вважає, що в ситуації, коли через воєнний стан неможливо провести нові місцеві вибори, єдиним законним шляхом забезпечення безперервності влади є утворення військової адміністрації відповідно до положень ст. ст. 4, 10, 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». В обґрунтування своєї позиції позивач посилається, зокрема, на правову позицію Центру політико-правових реформ. Продовження діяльності міської ради та міського голови після спливу строку їхніх повноважень, на думку позивача, створює правовий вакуум, порушує принцип легітимності влади та порушує його право як члена територіальної громади на участь у місцевому самоврядуванні. Наведені доводи позивача стали підставою для звернення до суду з позовом.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
24.10.2025 до суду надійшов відзив Дніпровської міської ради, підписаний Дніпровським міським головою Борисом Альбертовичем Філатовим, відтак суд приймає вказаний відзив як позицію обох відповідачів. Відповідачі позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції у відзиві зазначено, що позивач ігнорує положення Конституції України та законів, які допускають тимчасові обмеження виборчих прав громадян у період дії воєнного стану. Відповідачі послались на ст. 64 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», відповідно до яких у цей період проведення виборів до органів державної влади та місцевого самоврядування забороняється, а рішення про їх призначення приймається лише після припинення чи скасування воєнного стану. У відзиві вказано, що Конституція України гарантує право громадян на участь у місцевому самоврядуванні, однак це право не є абсолютним і може бути тимчасово обмеженим в інтересах національної безпеки. З огляду на це, продовження повноважень чинних рад і голів є законним способом забезпечення безперервності управління в умовах війни. Хоча ст. 141 Конституції України безпосередньо не містить формулювання про продовження повноважень місцевих рад у час воєнного стану, вона не є єдиною нормою. Конституцію і закони треба тлумачити системно: наявність прямої конституційної норми для Верховної Ради України (ст. 83 Конституції України) демонструє принциповий підхід в екстрених умовах держава забезпечує безперервність органів влади, а в питаннях забезпечення управління - застосовується комплекс спеціальних норм і заходів, спрямованих на виконання публічних функцій. Відтак, відсутність слово-в-слово «продовження повноважень» у відповідній статті не означає, що держава позбавлена інструментів забезпечити функціонування місцевого самоврядування. При цьому відсутність проведення нових виборів не може розцінюватися як узурпація влади чи порушення конституційних прав позивача. Міський голова та депутати міської ради зобов`язані виконувати свої повноваження до дня відкриття першої сесії відповідної ради, обраної на наступних чергових виборах. У свою чергу, органи місцевого самоврядування, зокрема Дніпровська міська рада, не мають жодних повноважень щодо призначення виборів. Згідно зі ст. 140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами через ради та їх виконавчі органи, але їх компетенція обмежується вирішенням питань місцевого значення, таких як управління комунальною власністю, затвердження бюджетів, програм соціально-економічного розвитку тощо (ст. ст. 25-26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), призначення виборів не входить до цього переліку, оскільки це питання загальнодержавного рівня, яке вимагає уніфікованого регулювання для забезпечення рівності прав громадян по всій країні. Належне проведення виборів в Україні є неможливим в умовах військового стану і повномасштабного вторгнення росії, а будь-які маніпуляції темою легітимності органів державного управління - лише повторюють деструктивну російську пропаганду з цього питання. Закон України «Про правовий режим воєнного стану» встановлює механізм, але не обов`язкову норму про автоматичне заміщення органів місцевого самоврядування.
27.10.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову.
29.10.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» позивач подав відповідь на відзив, в якому вказує, що Закон є первинним регулятором суспільних відносин та основним нормативним орієнтиром в державі. Поняття «закон у матеріальному сенсі», тобто будь-яку норму, що походить від держави, незалежно від форми її викладу, і «закон у формальному сенсі», коли йдеться про прийнятий в особливому порядку акт вищого органу державної влади, який має вищу юридичну силу. Усі закони мають вищу юридичну силу щодо інших нормативно-правових актів. Відсутність виборів після закінчення строку несумісна з міжнародними стандартами. Продовження діяльності нелегітимних органів місцевого самоврядування може призвести до незаконних рішень щодо бюджету, земель, комунальної власності, які матимуть довгострокові негативні наслідки. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 141 Конституції України та ст. ст. 4, 12, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», строк повноважень Дніпровської міської ради та міського голови закінчився 25.10.2025, Конституція України не передбачає автоматичного продовження повноважень органів місцевого самоврядування після закінчення встановленого строку, закінчення строку повноважень без проведення нових виборів у зв`язку з воєнним станом створює правовий вакуум, який має вирішуватися саме шляхом введення військової адміністрації, враховуючи введений в Україні воєнний стан.
30.10.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді.
Згідно із протоколом від 10.11.2025 автоматизованого розподілу між суддями, заяву ОСОБА_1 про відвід судді Голобутовського Р.З. передано для розгляду судді Турлаковій Н.В.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
25.10.2020 у місті Дніпрі відбулись чергові місцеві вибори до Дніпровської міської ради та вибори Дніпровського міського голови.
За результатами цих виборів обрано склад Дніпровської міської ради VIII скликання.
Дніпровським міським головою обрано ОСОБА_2 .
Згідно ст. 141 Конституції України до складу сільської, селищної, міської, районної, обласної ради входять депутати, які обираються жителями села, селища, міста, району, області на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування.
Строк повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, депутати якої обрані на чергових виборах, становить п`ять років.
Припинення повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради має наслідком припинення повноважень депутатів відповідної ради.
Територіальні громади на основі загального, рівного, прямого виборчого права обирають шляхом таємного голосування відповідно сільського, селищного, міського голову, який очолює виконавчий орган ради та головує на її засіданнях.
Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових виборах, становить п`ять років.
Чергові вибори сільських, селищних, міських, районних, обласних рад, сільських, селищних, міських голів відбуваються в останню неділю жовтня п`ятого року повноважень відповідної ради чи відповідного голови, обраних на чергових виборах.
Стаття 75 Конституції України визначає, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.
Відповідно до ч. 2 ст. 194 Виборчого кодексу України чергові місцеві вибори призначаються у зв`язку із закінченням строку повноважень місцевих рад, сільських, селищних міських голів, обраних на попередніх чергових місцевих виборах.
Чергові місцеві вибори проводяться одночасно на всій території України в останню неділю жовтня п`ятого року повноважень рад, голів, обраних на попередніх чергових місцевих виборах.
Чергові вибори районних у містах рад (у разі їх створення) проводяться одночасно з іншими черговими виборами на всій території України у терміни та відповідно до положень цього Кодексу.
Рішення про призначення чергових виборів депутатів обласних, районних, міських, районних у містах, сільських, селищних рад, сільських, селищних, міських голів приймається Верховною Радою України.

Згідно до ч. 1 ст. 195 Виборчого кодексу України, чергові місцеві вибори призначаються не пізніше ніж за дев`яносто днів до дня виборів, позачергові місцеві вибори - не пізніше ніж за шістдесят днів до дня виборів.

Виборчий процес розпочинається за п`ятдесят днів до дня чергових, позачергових місцевих виборів.

Відповідно до ч. 7 ст. 195 Виборчого кодексу України орган, який відповідно до статті 194 цього Кодексу прийняв рішення про призначення місцевих виборів, не пізніш як на третій день з дня прийняття такого рішення оприлюднює його у визначений ним спосіб, а також доводить до відома Центральної виборчої комісії в цей самий строк.

Згідно до ч. 8 ст. 195 Виборчого кодексу України, Центральна виборча комісія шляхом прийняття відповідного рішення оголошує про початок виборчого процесу чергових місцевих виборів, перших виборів депутатів місцевої ради, сільського, селищного, міського голови, додаткових виборів депутатів сільських, селищних рад, а територіальна виборча комісія - про початок виборчого процесу позачергових, повторних, проміжних місцевих виборів на своєму засіданні, про що зазначається у протоколі засідання комісії.

Офіційним оголошенням є прийняття відповідною виборчою комісією рішення про початок виборчого процесу відповідного виду місцевих виборів. Рішення відповідної виборчої комісії про оголошення початку виборчого процесу відповідного виду місцевих виборів оприлюднюється не пізніше ніж на третій день після його прийняття у визначений нею спосіб.

Офіційне оголошення шляхом прийняття рішення про початок виборчого процесу здійснюється Центральною виборчою комісією не пізніш як за п`ять днів до дня початку виборчого процесу місцевих виборів, територіальною виборчою комісією - не пізніш як за п`ять днів до дня початку виборчого процесу позачергових, проміжних місцевих виборів, а в разі призначення територіальною виборчою комісією повторних місцевих виборів - одночасно з прийняттям нею такого рішення.

Відповідно до п. 30 ст. 85 Конституції України, до повноважень Верховної Ради України належить призначення чергових та позачергових виборів до органів місцевого самоврядування.

24.02.2022 розпочалась повномасштабна збройна агресія рф проти України.

Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на території України введено воєнний стан.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Одним з таких обмежень є обмеження виборчих прав.

Зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено, що в умовах воєнного стану забороняється проведення виборів до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб.

Таким чином, на момент закінчення п`ятирічного строку повноважень Дніпровської міської ради та міського голови (25.10.2025), в Україні продовжує діяти законодавчо встановлене обмеження на проведення нових виборів. Це обмеження є невід`ємною складовою правового режиму воєнного стану і відповідає Конституції України.

Постановою Верховної Ради України від 08.10.2025 №4621-IX «Про безперервність функціонування представницьких органів місцевого самоврядування (сільських, селищних, міських, районних у містах, районних, обласних рад, сільських, селищних, міських голів) в Україні в умовах збройної агресії російської федерації» визнано, що організація підготовки та проведення місцевих виборів із дотриманням національного законодавства, європейських стандартів демократичних виборів є неможливими в умовах збройної агресії російської федерації проти України та введеного у зв`язку з цим в Україні воєнного стану.

Наголошено, що відповідальність за неможливість своєчасної організації підготовки та проведення місцевих виборів в Україні з дотриманням демократичних виборчих стандартів несе держава-агресор - російська федерація.

Констатовано, що стале функціонування органів місцевого самоврядування та здійснення ними повноважень, передбачених Конституцією та законами України, є обов`язковими умовами дотримання принципу безперервності влади, забезпечення правопорядку, національної безпеки, оборони держави та життєдіяльності територіальних громад.

Підтверджено, що сільські, селищні, міські, районні у містах, районні, обласні ради та сільські, селищні, міські голови, обрані відповідно до закону на вільних, рівних, прямих виборах шляхом таємного голосування, є повноважними, крім тих, повноваження яких достроково припинені у встановленому законом порядку, до обрання нового складу відповідної ради, сільського, селищного, міського голови на наступних місцевих виборах та до початку здійснення ними своїх повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що закінчення строку повноважень має наслідком їхнє автоматичне припинення, а також тим, що Постанова Верховної Ради України від 08.10.2025 №4621-ІХ, яка продовжує повноваження, є підзаконним актом і не може застосовуватися.

Суд не приймає такі доводи та вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Верховна Рада України, згідно зі ст. 91 Конституції України, приймає закони, постанови та інші акти більшістю від її конституційного складу, крім випадків, передбачених цією Конституцією.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правотворчу діяльність», норма права - це загальнообов`язкове формально визначене правило поведінки, що регулює суспільні відносини, яке охороняється і забезпечується державою.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про правотворчу діяльність», нормативно-правовий акт - це офіційний документ, прийнятий (виданий) суб`єктом правотворчої діяльності в установленому Конституцією України та (або) законом порядку у письмовій формі (крім випадків, визначених частиною другою статті 47 цього Закону), який містить норму (норми) права і розрахований на неодноразову реалізацію.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правотворчу діяльність», законодавство України - це взаємопов`язана та упорядкована система нормативно-правових актів України і чинних міжнародних договорів.

Законодавство України структурується від актів вищої юридичної сили до актів нижчої юридичної сили (ст. 19 цього Закону) з урахуванням:

1) засад конституційного ладу в Україні;

2) компетенції та територіальної юрисдикції суб`єкта правотворчої діяльності, визначеної Конституцією України та (або) законом;

3) інших особливостей, визначених Конституцією України та (або) законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правотворчу діяльність», законодавство України включає: 1) Конституцію України - Основний Закон України; 2) закони; 3) підзаконні нормативно-правові акти: а) постанови Верховної Ради України, що містять норми права (далі - постанови Верховної Ради України); б) Укази Президента України, що містять норми права (далі Укази Президента України); в) постанови Кабінету Міністрів України, що містять норми права (далі - постанови Кабінету Міністрів України); г) накази міністерств, що містять норми права (далі - накази міністерств); ґ) акти інших державних органів, що містять норми права (далі - нормативно-правові акти інших державних органів); д) постанови Верховної Ради Автономної Республіки Крим, постанови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, накази міністерств Автономної Республіки Крим, що містять норми права (далі - нормативно-правові акти органів влади Автономної Республіки Крим); е) розпорядження голів місцевих державних адміністрацій (з урахуванням особливостей, визначених статтею 7 цього Закону), накази керівників структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, що містять норми права (далі акти місцевих державних адміністрацій); є) акти органів місцевого самоврядування, що містять норми права (далі - нормативно-правові акти місцевого самоврядування), з урахуванням особливостей, визначених статтею 7 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про правотворчу діяльність», підзаконний нормативно-правовий акт - це акт, прийнятий (виданий) суб`єктом правотворчої діяльності на основі та на виконання Конституції України, законів, чинних міжнародних договорів України та спрямований на їх реалізацію. Підзаконні нормативно-правові акти мають відповідати Конституції України, законам, чинним міжнародним договорам України, підзаконним нормативно-правовим актам вищої юридичної сили та узгоджуватися між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про правотворчу діяльність», підзаконний нормативно-правовий акт приймається (видається) у визначеній Конституцією України та (або) законом формі (п. 3 ч. 2 ст. 9 цього Закону).

Визначення Конституцією України та (або) законом форми підзаконного нормативно-правового акта не є делегуванням законодавчих повноважень щодо кола суспільних відносин, що може регулюватися виключно законом.

У разі якщо Конституцією України та (або) законом передбачено прийняття (видання) підзаконного нормативно-правового акта у формі положення, порядку, інструкції, правил або іншого виду акта, що містить норми права, такий акт затверджується суб`єктом правотворчої діяльності підзаконним нормативно-правовим актом, визначеним пунктом 3 частини другої статті 9 цього Закону.

Затверджений акт є невід`ємною складовою підзаконного нормативно-правового акта, яким його затверджено, та має силу такого підзаконного нормативно-правового акта.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про правотворчу діяльність», юридична сила - це властивість нормативно-правових актів та встановлених ними норм права, що є основою для визначення співвідношення їх взаємної ієрархічної підпорядкованості у системі нормативно-правових актів, зумовленого сукупністю ознак, що випливають із: 1) засад конституційного ладу в Україні; 2) компетенції та територіальної юрисдикції суб`єкта правотворчої діяльності, визначених Конституцією України та (або) законом; 3) інших особливостей, визначених Конституцією України та (або) законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», рішеннями Верховної Ради є акти Верховної Ради, а також процедурні та інші рішення, які заносяться до протоколу пленарних засідань Верховної Ради.

Згідно ч. 2 ст. 46 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», актами Верховної Ради є закони, постанови, резолюції, декларації, звернення, заяви.

Відповідно до ст. 91 Конституції України, Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші акти більшістю від її конституційного складу, крім випадків, передбачених цією Конституцією.

Згідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», Верховна Рада приймає рішення виключно на її пленарних засіданнях після обговорення питань більшістю голосів народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради, крім випадків, передбачених Конституцією України та цим Регламентом.

Відповідно до ч. 5 ст. 89 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», право законодавчої ініціативи здійснюється шляхом внесення до Верховної Ради:

1) проектів законів, постанов;

2) проектів інших актів Верховної Ради;

3) пропозицій до законопроектів;

4) поправок до законопроектів.

Згідно до ч. 6 ст. 89 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», основні терміни, використані в цьому розділі та Регламенті, мають таке значення:

1) законопроект - проекти законів, постанов Верховної Ради, які містять положення нормативного характеру;

2) проект іншого акта - проекти постанов, резолюцій, декларацій, звернень, заяв, що випливають з установчих, організаційних, контрольних та інших функцій Верховної Ради.

Згідно ст. 138 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України»:

«1. Постанови та інші акти (резолюції, декларації, звернення, заяви) Верховної Ради, визначені статтею 46 цього Регламенту, Верховна Рада приймає більшістю голосів народних депутатів від її конституційного складу, крім випадків, визначених Конституцією України.

2. Постанови Верховної Ради приймаються з конкретних питань з метою здійснення її установчої, організаційної, контрольної та інших функцій.

Такі постанови Верховної Ради набирають чинності з дня їх прийняття, якщо інше не передбачено самою постановою.

3. Постанови та інші акти Верховної Ради приймаються з дотриманням процедури, передбаченої для розгляду законопроектів у першому читанні з прийняттям їх у цілому, якщо Верховною Радою не прийнято іншого рішення.

4. Постанови та інші акти, прийняті Верховною Радою, підписує та оприлюднює Голова Верховної Ради України.

5. Постанови, прийняті Верховною Радою, які містять положення нормативного характеру, набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо ними не передбачено інше».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про правотворчу діяльність», з урахуванням вимог частини першої цієї статті в Україні встановлюється така ієрархія нормативно-правових актів:

1) Конституція України в системі нормативно-правових актів України має найвищу юридичну силу і є обов`язковою до виконання на території України;

2) чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, укладаються відповідно до Конституції України та мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, зазначені у пунктах 3-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України;

3) закони приймаються на основі Конституції України, чинних міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, зазначені у пунктах 4-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України;

4) постанови Верховної Ради України, Укази Президента України приймаються на основі та на виконання Конституції України та (або) законів, чинних міжнародних договорів України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, передбачені пунктами 5-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України.

Отже, постанова №4621-ІХ є актом єдиного органу законодавчої влади в Україні, який прийнятий відповідно до його конституційних повноважень і має обов`язковий характер.

Цей акт є нормативно-правовим актом Парламенту, спрямованим на врегулювання правової колізії, що виникла між нормою про термін повноважень (Конституція, ст. 141) та нормою про заборону виборів (Конституція, ст. 64, та Закон «Про правовий режим воєнного стану», ст. 19).

Прийняття Постанови №4621-ІХ забезпечує безперервність функціонування представницьких органів місцевого самоврядування в умовах, коли проведення виборів є об`єктивно неможливим і законодавчо забороненим.

Це також забезпечує стабільність та керованість на місцях, що є критично важливим для обороноздатності та життєзабезпечення громад під час воєнної агресії.

Постанова №4621-ІХ прямо передбачає продовження повноважень місцевих рад та голів, строк яких закінчився під час дії воєнного стану, до дня першого засідання першої сесії відповідних рад, обраних після скасування воєнного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.

Згідно ч. 8 ст. 45 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження місцевої ради, обраної на позачергових, повторних або перших виборах, закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної ради, обраної на наступних (чергових або позачергових) виборах.

Суд окремо наголошує, що чинним законодавством України не передбачено визначення конкретної календарної дати як моменту закінчення повноважень міської ради та міського голови.

Навпаки, Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» чітко визначає, що моментом закінчення повноважень є настання юридичного факту день відкриття першої сесії відповідної ради, обраної на наступних місцевих виборах, або момент вступу на посаду новообраного міського голови. Таким чином, строк повноважень міської ради та міського голови не може бути припинений автоматично лише внаслідок спливу п`ятирічного періоду.

Оскільки проведення нових місцевих виборів заборонено Законом у зв`язку з дією правового режиму воєнного стану, цей юридичний факт (обрання нових органів) не настав, що додатково підтверджує, що оскаржувані повноваження є чинними і не можуть бути визнані відсутніми за позовом Позивача.

Суд також констатує, що виходячи з зазначених норм чинного законодавства, саме Верховна Рада України є тим органом, який призначає чергові та позачергові вибори до органів місцевого самоврядування.

З огляду на те, що ст. 19 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» встановлює заборону на проведення будь-яких виборів в умовах дії воєнного стану, Верховна Рада України як єдиний законодавчий орган була зобов`язана вирішити правову колізію, спричинену закінченням строку повноважень чинних органів та неможливістю обрання нових.

З урахуванням зазначеного, суд робить висновок про те, що прийняття Постанови Верховної Ради України від 08.10.2025 №4621-ІХ з метою забезпечення безперервності функціонування органів місцевого самоврядування повністю належить до повноважень Верховної Ради України як єдиного суб`єкта, уповноваженого вживати заходи щодо призначення виборів та врегулювання правових наслідків їхньої заборони в умовах правового режиму воєнного стану.

Суд також наголошує, що адміністративний суд не має компетенції для вирішення питання про конституційність чи законність нормативно-правового акта Верховної Ради України.

Питання про відповідність законів та інших актів Парламенту Конституції України є виключною компетенцією Конституційного Суду України (ст. 150 Конституції України).

Таким чином, доки Постанова №4621-ІХ є чинною та не скасована чи визнана неконституційною у належному порядку, вона підлягає обов`язковому застосуванню судами.

Отже, Відповідачі, продовжуючи виконувати свої повноваження після 25.10.2025, діють на прямій підставі, передбаченій чинним нормативно-правовим актом Парламенту, який прийнятий в умовах воєнного стану з метою захисту національних інтересів та забезпечення безперервності влади.

Щодо вимоги про обов`язкове утворення військової адміністрації суд зазначає наступне.

Суд вважає помилковими твердження Позивача про те, що єдиним законним наслідком закінчення строку повноважень є автоматичне введення військової адміністрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», військові адміністрації населених пунктів утворюються в межах територій територіальних громад, у яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи, та/або сільські, селищні, міські голови не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, а також в інших випадках, передбачених цим Законом.

У матеріалах справи відсутні докази того, що Дніпровська міська рада чи міський голова припинили або неналежно виконують свої повноваження.

Навпаки, їхня діяльність, підкріплена Постановою №4621-ІХ та спрямована на забезпечення функціонування критичної інфраструктури, оборонних заходів та життєдіяльності міста в умовах війни.

Суд також констатує, що утворення військових адміністрацій є виключною дискрецією Президента України, що базується на оцінці військового командування та безпекової ситуації.

Вимога Позивача зобов`язати Відповідачів утриматися від повноважень до утворення військової адміністрації є фактично недопустимим втручанням в політичну та організаційну діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування. Задоволення такої вимоги призвело б до правового колапсу та паралічу влади в місті Дніпрі, що є неприпустимим в умовах воєнного стану.

Суд критично ставиться до посилання Позивача на порушення прав та «узурпацію влади», оскільки діяльність Відповідачів є законною, так як ґрунтується на чинному акті Парламенту, що виключає кваліфікацію таких дій як «узурпація влади» чи «перевищення повноважень».

Тимчасове обмеження виборчих прав, яке відчуває Позивач, є конституційно дозволеним в умовах воєнного стану та не є абсолютним.

Стосовно посилань позивача на правову позицію Центру політико-правових реформ», суд зазначає, що ця організація є громадським об`єднанням («ГРОМАДСЬКА ОРГАНІЗАЦІЯ ЦЕНТР ПОЛІТИКО-ПРАВОВИХ РЕФОРМ» ()), висновки якої мають консультативний, але не юридично обов`язковий характер. Вони не можуть замінювати чи скасовувати чинні нормативно-правові акти Верховної Ради України, відтак не є належним доказом у справі.

На підставі досліджених матеріалів справи та правового регулювання, суд робить висновок, що заявлені позивачем вимоги про визнання відсутності компетенції у Дніпровської міської ради та міського голови з 25.10.2025 є необґрунтованими та безпідставними.

Повноваження відповідачів продовжуються на підставі Постанови Верховної Ради України від 08.10.2025 №4621-ІХ, яка є чинним та обов`язковим до застосування нормативно-правовим актом.

Обмеження права на проведення виборів є законним наслідком дії режиму воєнного стану, що встановлено ст. 19 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відсутні підстави для задоволення вимоги про зобов`язання відповідачів утриматися від повноважень, оскільки це створило б управлінський вакуум та є втручанням у дискреційні повноваження Президента України щодо утворення військових адміністрацій.

З огляду на викладене, суд робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з цим, у цій справі, позивач не є суб`єктом владних повноважень, а отже не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю в частині пред`явлення позову щодо визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) у відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №820/3713/17 та у постанові Верховного Суду від 24.12.2024 у справі №215/5178/22.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №820/3713/17, зазначено, що: «За змістом наведених правових норм, компетенційними є спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, робить висновок, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Зважаючи на відмову у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 139, 24-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дніпровської міської ради (пр-т Дмитра Яворницького, буд. 75, м. Дніпро, 49000, ), Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича (пр-т Дмитра Яворницького, буд. 75, м. Дніпро, 49000) про встановлення наявності чи відсутності компетенції відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський