Справа № 500/4384/25
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4384/25

03 грудня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в жовтні 2024 року ОСОБА_1 від себе особисто та в інтересах свої неповнолітніх дітей, звернулись із заявою до Міністерства оборони України про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, як вдові та дітям загиблого військовослужбовця.

Вказана заява подавалась через ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.06.2025 року у ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 , їй повідомили про відмову у задоволенні їхньої заяви та надали копію Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №7/в від 07.02.2025 року.

Про вказане свідчить копія Витягу з відміткою уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно п.14 вказаного Витягу, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки смерть ОСОБА_2 сталась в результаті дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок вчиненням водієм адміністративного правопорушення.

Мотивами відмови вказано те, що згідно зі статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців тат членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо у відповідності до п.3 постанови Кабінету Міністрів України №379 від 28.05.1993 року (із змінами, внесеними Поставною Кабінету Міністрів України « 1366 від 22.12.2023 року) «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» дія даної постанови не поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення.

Позивач зазначила, що жодних повідомлень на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду їх заяв не надходило.

Відтак, позивач вважає оскаржуване рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 28.07.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через систему "Електронний суд" із відповідними письмовими доказами 19.08.2025. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Алгоритм дій державних органів щодо виплати одноразової грошової допомоги врегульовано Порядком №975 та Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530 (далі - Наказ МОУ №530).

Наказом МОУ №530 визначено порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Пунктом 4.5. Наказу МОУ №530 визначено, що за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, здійснюється виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до Порядку № 975.

Відповідно до абз. 6 п. 4.6. Наказу МОУ №530 Документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) оформлюються та подаються в ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1).

Абз. 1 пункту 13 Порядку №975 визначено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Отже, уповноважений орган - це ІНФОРМАЦІЯ_1..., а саме в даному випадку ІНФОРМАЦІЯ_1.

Абз. 2 пункту 13 Порядку №975 визначено, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Згідно пункту 14 Порядку № 975 одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Згідно пункту 4.10. Наказу МОУ № 530 ІНФОРМАЦІЯ_2 доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, військових частин, які фінансуються через ІНФОРМАЦІЯ_2.

Розпорядники коштів другого ступеня доводять ці рішення до командирів військових частин і здійснюють переказ коштів на реєстраційні рахунки військових частин, які через них фінансуються.

Уповноважені органи, які здійснюють оформлення документів для призначення одноразової грошової допомоги, повідомляють заявників про прийняте головним розпорядником коштів рішення щодо призначення або відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Пунктом 4.11. Наказу МОУ № 530 визначено, що після отримання коштів для виплати одноразової грошової допомоги розпорядники коштів третього ступеня протягом трьох робочих днів уточнюють рахунки отримувачів допомоги та подають платіжні документи до органів Державної казначейської служби України.

Слід прийти до висновку, що Міністерство оборони України тільки приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а в подальшому у разі прийняття позитивного рішення, кошти перераховує уповноваженому органу, який приймав документи від заявника, і останній у своє чергу видає наказ про виплату даної допомоги та перераховує кошти безпосередньо заявнику, або видає через касу.

Отже, позовна вимога щодо виплати безпосередньо Міністерством оборони України одноразової грошової допомоги є безпідставною та необґрунтованою. Яка не відповідає вимогам чинного законодавства, як вже вище було зазначено.

На підставі зазначених норм слід прийти до висновку, що одноразова грошова допомога призначається розпорядником коштів (Міністерством оборони України), а виплачується безпосередньо уповноваженим органом ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з дотриманням процедури та на умовах, установлених Порядком № 975 та Наказом МОУ №530.

Цей порядок не передбачає, що безпосередня виплата одноразової грошової допомоги здійснюється Міністерства оборони України, і як наслідок, ніяк не може бути зобов`язано Міністерство оборони України здійснити виплату.

На підставі викладеного представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

28.08.2025 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, відповідно до якої вказано на безпідставність та необґрунтованість відзиву відповідача, оскільки зазначені в ньому відомості не відповідають дійсності.

Ухвалою суду від 29.09.2025 продовжено строк розгляду справи на 2 місяці.

Ухвалою суду від 29.09.2025 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 28.10.2025 о 10:00 год.

Представник позивача 07.10.2025 надіслав через систему "Електронний суд" додаткові пояснення по даній справі.

Ухвалою суду від 28.10.2025 відкладено розгляд справи в режимі відеоконференції на 05.11.2025 о 11:30 год.

Ухвалою суду від 05.11.2025, постановленою в судовому засіданні, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) залучено до участі у справі ІНФОРМАЦІЯ_1 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та розгляд справи відкладено на 03.12.2025 о 11:00 год.

Від представника відповідача 19.11.2025 через систему "Електронний суд" надійшло пояснення щодо позову. Просив відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача 02.12.2025 надіслав через систему "Електронний суд" додаткові пояснення по даній справі.

Представник позивача в судове засідання з`явився, просив позов задовольнити, не заперечив проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, просив в задоволенні позову відмовити, не заперечив проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду даної справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_2 у період з 24.09.2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 проходив військову службу по контракту у військовій частині НОМЕР_1 , про що свідчить його військовий квиток серії НОМЕР_2 виданий ІНФОРМАЦІЯ_1 17.07.2009 року та довідкою з військової частини НОМЕР_1 №329 від 10.04.2025 року.

У період з 19.09.2014 року по 25.04.2018 року виконував свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни та брав участь Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності та суверенітету України на території Донецької та Луганської областей.

Про вказане свідчить довідка №241 від 03.10.2023 року з військової частини НОМЕР_1 .

У період з 17.12.2018 року по 06.08.2021 року безпосередньо брав участь в операції об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових бойових завдань.

Про вказане свідчить довідка №242 від 03.10.2023 року з військової частини НОМЕР_1 .

15.07.2015 року ОСОБА_2 набув статусу учасника бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_3 від вказаної дати.

11.11.2014 ОСОБА_2 одружився із ОСОБА_1 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції у Тернопільській області видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 .

У вказаному шлюбі у ОСОБА_2 народилось двоє дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , перебуваючи на службі, внаслідок ДТП отримав травму від якої помер.

За фактом ДТП відділом поліції №1 (м.Бережани) Тернопільського РУП ГУНП у Тернопільській області 27.06.2023 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000211 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Постановою слідчого відділу поліції №1(м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП у Тернопільській області від 31.07.2023 року вказане кримінальне провадження закрито з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно Витягу з протоколу засідання штатної 16 Регіональної військово-лікарської комісії №1151 від 29.05.2024 року, Травма ОСОБА_6 яка призвела до смерті, та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби.

Відповідно до Витягу з Наказу №190 від 29.06.2023 року командира військової частини НОМЕР_1 , сержанта ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

Також, згідно вказаного Наказу - смерть ОСОБА_2 пов`язана з проходженням військової служби.

Дружині загиблого - ОСОБА_1 здійснено виплату грошового забезпечення та грошової компенсації.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 від себе особисто та в інтересах свої неповнолітніх дітей, звернулись із заявою до Міністерства оборони України про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, як вдові та дітям загиблого військовослужбовця.

Вказана заява подавалась через ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.06.2025 року у ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 , їй повідомили про відмову у задоволенні їхньої заяви та надали копію Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №7/в від 07.02.2025 року.

Про вказане свідчить копія Витягу з відміткою уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно п.14 вказаного Витягу, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки смерть ОСОБА_2 сталась в результаті дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок вчиненням водієм адміністративного правопорушення.

Мотивами відмови вказано те, що згідно зі статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців тат членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо у відповідності до п.3 постанови Кабінету Міністрів України №379 від 28.05.1993 року (із змінами, внесеними Поставною Кабінету Міністрів України « 1366 від 22.12.2023 року) «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» дія даної постанови не поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення.

Слід зазначити, що жодних повідомлень на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду їх заяв не надходило.

Не погодившись із оскаржуваним рішенням позивач звернулася до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно із ч.3 ст.165 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", указами Президента України.

Військовий обов`язок, відповідно до ч.3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Поняття військової служби визначено у ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до частини першої якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; а відповідно до ч.3 ст.24 вказаного Закону - закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно із ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).

Відповідно до п. 1.1 Розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Пунктом 1.3 цього розділу, зокрема, встановлено, що основними завданнями військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

Отже, визначення та установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців відбувається під час проведення військово-лікарської експертизи.

Відповідно до підпункту 21.9 Положення №402, визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, особи, звільненої з військової служби, проводиться штатними ВЛК.

Таким чином, ВЛК надано виключне право встановлення причинного зв`язку захворювань, травм, поранень, контузій, травм, каліцтв, у тому числі тих, що призвели до смерті, у військовослужбовців та вибір формулювань в яких приймаються постанови ВЛК. Жоден інший орган влади не може брати на себе відповідні повноваження.

Вказана позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 09.10.2019 справа №802/468/17-а.

Як вже вказувалось вище, сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_2 у період з 24.09.2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 проходив військову службу по контракту у військовій частині НОМЕР_1 .

Отже, в контексті наведених вище законодавчих приспів, ОСОБА_2 почав проходження військової служби з 24.09.2009 року та закінчив її проходження 29.06.2023 року (день видачі Наказу №190 від 29.06.2023 року командира військової частини НОМЕР_1 про виключення зі списків особового складу частини).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , перебуваючи на службі, внаслідок ДТП отримав травму від якої помер.

Згідно Витягу з протоколу засідання штатної 16 Регіональної військово-лікарської комісії №1151 від 29.05.2024 року, травма ОСОБА_6 яка призвела до смерті, та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби.

Відповідно до Витягу з Наказу №190 від 29.06.2023 року командира військової частини НОМЕР_1 , сержанта ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, а його смерть пов`язана з проходженням військової служби.

Таким чином, смерть ОСОБА_2 пов`язана із проходженням військової служби. Причинний зв`язок отриманої ним травми з проходженням військової служби встановлений повноважним органом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей;.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Отже, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено вичерпне коло осіб, на яких не поширюється дія даного Закону.

Як передбачено ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п.п.1,2 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;

За правилами ч.1, ч.4, ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець).

Згідно з ч.ч.6,8,9 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.22, 23 висновків Верховного Суду України, викладених у постанові Касаційного адміністративного суду від 05.02.2025 року у справі №120/17960/23, - «держава має забезпечити рівні та справедливі соціально-правові гарантії для усіх членів сімей військовослужбовців, що загинули (померли) через виконання ними обов`язків військової служби.

За своєю природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника).

Конституційний Суд України у Рішенні від 18.12.2018 № 12-р/2018 сформулював юридичну позицію щодо розуміння змісту статей 17, 65 Основного Закону України і визначив, що громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати додаткові гарантії соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладається обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, встановленими у статті 46 Основного Закону України; закріплення в Конституції України обов`язку держави щодо забезпечення соціального захисту громадян України, які захищають Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України, є запорукою його реалізації державою та недопущення зниження рівня соціального захисту цих осіб та членів їхніх сімей (абзаци другий - четвертий пункту 3 мотивувальної частини).

У Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що приписи статті 17 містяться в розділі І "Загальні засади" Конституції України, який визначає такі основи конституційного ладу в Україні, як, зокрема, суверенітет, територіальна цілісність та недоторканність України, захист яких покладається на Збройні Сили України та інші військові формування; особлива конституційна процедура внесення змін до цього розділу Конституції України обумовлена специфікою предмета його регулювання - основи конституційного ладу в Україні - зокрема необхідністю забезпечення національної безпеки і оборони України, потребами захисту державного суверенітету та територіальної цілісності України як суверенної й незалежної, демократичної, соціальної та правової держави; зазначене є підставою для висновку, що особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України, а також члени їхніх сімей мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту (абзаци перший, третій, четвертий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначається Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року (надалі - Порядок №975).

За приписами пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно з підп.1,2 п.4 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається у разі:

- загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

- смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби.

Відповідно до пункту 12 Порядку №975 одноразова грошова допомога Одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 4 цього Порядку, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.

Як передбачено пунктом 20 Порядку №975, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), у паперовій або електронній формі засобами електронної пошти заяву кожної повнолітньої особи, яка має право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги.

У разі подання заяви в паперовій формі до неї додаються копії документів разом з оригіналами (для посвідчення цих копій), а у разі подання заяви засобами електронної пошти заява та копії документів подаються з дотриманням законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг.

Перелік документів які необхідно додати до заяви, визначений абз.3 п.20 Порядку №975.

Відповідно до п.22 Порядку №975, призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, призваним на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюються Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, розвідувальним органом Міноборони, Службою зовнішньої розвідки та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

На виконання положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку №975, ОСОБА_1 до заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, як вдові та дітям загиблого військовослужбовця подала усі необхідні документи.

Судом встановлено, що до позивача не надходило жодних запитів чи листів про надання додаткових документів.

Отже, виходячи із приписів вказаного законодавства, ОСОБА_1 , неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_7 - є членами сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , а тому мали право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Щодо повноважень районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_1 та обласного ІНФОРМАЦІЯ_1, то як виснував Верховний Суд України у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.09.2025 року у справі №380/12477/23, законодавством встановлено відповідний порядок дій районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_1 та обласного ІНФОРМАЦІЯ_1, які зазначені суб`єкти зобов`язані вчинити після надходження заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги із доданими до неї документами.

Тотожна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 160/22400/23.

Вищенаведеними нормами передбачено обов`язок обласного ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєструвати документи, оформити їх та подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги ( має право/ не має право).

Лише головний розпорядник коштів - Міністерство оборони України має виключне право приймати рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги (відмови у призначенні, повернення документів на доопрацювання - у разі коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю).

Вирішення питання стосовно можливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачу відноситься до компетенції Міністерства оборони України, яке з урахуванням своїх дискреційних повноважень зобов`язано прийняти одне із можливих рішень.

Отже, належним відповідачем у справах вказаної категорії є саме комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, а способом захисту порушеного права - є вимога про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України, оформлене у вигляді протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум та зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, як членам сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого пов`язана із проходженням ним військової служби.

Такого підходу дотримується Касаційний адміністративний суд у Складі Верховного Суду України і при розгляді справ даної категорії у 2025 році (Постанови КАС ВСУ від 09.09.2025 року у справі № 240/5502/24; від 11.09.2025 року у справі №380/12477/23; від 17.11.2025 року у справі № 560/12192/24; від 19.11.2025 року у справі № 240/12847/22).

Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожного, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважають невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, а також розуміння цього пункту в практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини наголосив, що „з метою забезпечення практичності та ефективності права, гарантованого пунктом 2 статті 6 Конвенції, презумпція невинуватості має також ще один аспект. Загальна мета презумпції, у цьому другому аспекті полягає в тому, щоб захистити осіб, яких виправдано або стосовно яких кримінальні провадження припинено, від того, щоб посадові особи та органи державної влади ставились до них так, ніби вони насправді винні у тих правопорушеннях, у яких їх обвинувачували.

Без захисту, який забезпечував би дотримання виправдувального вироку або рішення про закриття провадження в межах будь-якого іншого розгляду, гарантіям справедливого судового розгляду, що випливають зі змісту пункту 2 статті 6 Конвенції, загрожував би ризик стати теоретичними та ілюзорними. Окрім того, після завершення кримінального провадження ставиться під загрозу репутація особи і те, як цю особу сприймає суспільство" (Рішення у справі Аллен проти Сполученого Королівства від 12 липня 2013 року (заява № 25424/09).

Згідно із абзацом дев`ятим підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2022 року № 3-р(П)/2022, приписи статей 1, 3, 8, 62 Конституції України у їх взаємозв`язку вказують на позитивний обов`язок держави забезпечувати дотримання презумпції невинуватості особи на всіх стадіях кримінального провадження та після його завершення аж до спростування такої презумпції в законному порядку судом виключно в обвинувальному вироку. Це, зокрема, означає, що особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, після закриття стосовно неї кримінального провадження з будь-яких підстав має сприймати вся публічна влада як таку, що не вчиняла кримінального правопорушення, поводження з нею має відповідати такому сприйняттю та не спричиняти жодного явного осуду чи натяку на нього, не формувати негативного сприйняття суспільством такої особи, не підривати її репутації тощо.

Відповідно до обставин справи, за фактом ДТП, внаслідок якої загинув ОСОБА_2 відділом поліції №1(м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП у Тернопільській області 27.06.2023 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000211 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Постановою слідчого відділу поліції №1(м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП у Тернопільській області від 31.07.2023 року вказане кримінальне провадження закрито з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до інформації відділу поліції №1 Тернопільського районного управління поліції ГУ НП України в Тернопільській області від 07.07.2025 року, після закриття вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_2 протоколи/постанови про адміністративні правопорушення не складались та в суд для розгляду не направлялись.

Тобто, твердження про смерть ОСОБА_2 внаслідок скоєння адміністративного правопорушення є незаконним та протиправним, таким що порушує принцип презумпції невинуватості.

Таким чином, з огляду на викладене, рішення Міністерства оборони України, прийняте у формі Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №7/в від 07.02.2025 року, про відмову у призначенні дружині, дочці та сину загиблого ІНФОРМАЦІЯ_10 внаслідок травми пов`язаної з проходженням військової служби, сержанта ОСОБА_2 - є протиправним, необґрунтованим, прийнятим без урахування усіх обставин, а також вимог законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Як встановлено ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, належним та достатнім способом захисту є:

- визнання протиправним та скасування п.14 рішення Міністерства оборони України, оформлене у вигляді протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №7/в від 07.02.2025 року про відмову дружині, дочці та сину загиблого ІНФОРМАЦІЯ_9 внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби сержанта ОСОБА_2 ;

- зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 із документами про призначення та виплату їй, а також її неповнолітнім дітям ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8 одноразової грошової допомоги, як членам сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого пов`язана із проходженням ним військової служби.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Оскільки, позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 968.96 грн. згідно квитанції від 23.07.2025.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати п.14 рішення Міністерства оборони України, оформлене у вигляді протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №7/в від 07.02.2025 року про відмову дружині, дочці та сину загиблого ІНФОРМАЦІЯ_9 внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби сержанта ОСОБА_2 .

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 із документами про призначення та виплату їй, а також її неповнолітнім дітям ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8 одноразової грошової допомоги, як членам сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого пов`язана із проходженням ним військової служби.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України сплачений судовий збір в розмірі 968 грн (дев`ятсот шістдесят вісім) 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідач:

- Міністерство оборони України (місцезнаходження/місце проживання: просп. Повітряних Сил, 6,м. Київ,03049 код ЄДРПОУ/РНОКПП 00034022);

третя особа:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 ) .

Головуючий суддя Подлісна І.М.