Справа № 240/13778/25
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Житомир справа № 240/13778/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не поновлення щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 .

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячних страхових виплат та виплатити заборгованість з моменту її виникнення, а саме: з 01.07.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є пенсіонером, внутрішньо переміщеною особою та особою, що має ІІ групу інвалідності безстроково та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області як одержувач щомісячних страхових виплат відповідно до Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». На адвокатський запит б/н від 17.04.2025 відповідач листом від 23.04.2025 №0600-0312-8/38414 повідомив, що виплата щомісячної страхової виплати позивачу була припинена з 01 липня 2022 постановою Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області з 01.07.2022 у зв`язку з отриманням рекомендацій Міністерства фінансів України за наслідками проведеної верифікації страхових виплат в інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу про виїзд потерпілого 10.11.2021 за межі підконтрольної території України. Представник позивача звернувся до відповідача із заявою б/н від 17.04.2025 про поновлення нарахування та виплати щомісячної страхової виплати (регресу), однак відповідач відповідь на подану заяву не надав, страхові виплати позивачу не поновив. Вважаючи дії відповідача щодо не поновлення нарахування та виплати щомісячних страхових виплат, позивач звернувся до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зауважив, що відповідно до документів, які містяться у справі про страхові виплати як внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , щомісячна страхова виплата в сумі 8107,63 грн. була припинена йому постановою Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області з 01.07.2022 у зв`язку з отриманням рекомендацій Міністерства фінансів України за наслідками проведеної верифікації страхових виплат в інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу про виїзд потерпілого 10.11.2021 за межі підконтрольної території України. Вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області діяло на підставі та у межах наданих повноважень.

Відповідно до положень статей 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач є пенсіонером, внутрішньо переміщеною особою та особою, що має ІІ групу інвалідності безстроково та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області як одержувач щомісячних страхових виплат відповідно до Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Як зазначає позивач, на адвокатський запит б/н від 17.04.2025 відповідач листом від 23.04.2025 №0600-0312-8/38414 повідомив, що виплата щомісячної страхової виплати позивачу була припинена з 01 липня 2022 постановою Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області з 01.07.2022 у зв`язку з отриманням рекомендацій Міністерства фінансів України за наслідками проведеної верифікації страхових виплат в інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу про виїзд потерпілого 10.11.2021 за межі підконтрольної території України.

Також представник позивача звернувся до відповідача із заявою б/н від 17.04.2025 про поновлення нарахування та виплати щомісячної страхової виплати (регресу), однак відповідач відповідь на подану заяву не надав, страхові виплати позивачу не поновив.

Вважаючи дії відповідача щодо не поновлення нарахування та виплати щомісячних страхових виплат, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон 1105-XIV).

Суд застосовує положення законодавства, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин.

Частинами першою та сьомою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: 1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання; 2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Згідно з частинами четвертою-сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

За пунктом 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець, особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з положеннями статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Факт внутрішнього переміщення, згідно положень статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» передбачено, що здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам відбувається за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509.

За положеннями статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла кримінальне правопорушення: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; вчинення кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або військового кримінального правопорушення; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Разом з цим, суд зауважує, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право громадянина на призначення пенсії не може бути пов`язано з такою умовою, як постійне місце проживання або реєстрація місця проживання, а держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того де проживає особа, пенсія якій призначена.

Згідно зі статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції, яка була чинною на час припинення (зупинення) позивачу страхових виплат, страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню та функціональному відновленню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Як встановлено судом та підтверджується відповідачем, що відповідно до документів, які містяться у справі про страхові виплати як внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , щомісячна страхова виплата в сумі 8107,63 грн. була припинена йому постановою Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області з 01.07.2022 у зв?язку з отриманням рекомендацій Міністерства фінансів України за наслідками проведеної верифікації страхових виплат в інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу про виїзд потерпілого 10.11.2021 за межі підконтрольної території України.

З постанови Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області від 13.07.2022 №18001/710194/6429/12 така була прийнята відповідно до частини третьої статті 44, статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Підставою припинення щомісячної страхової виплати зазначено пункт 6.6 ч. 1 ст. 46, ч. 2 ст. 16 Закону №1105-ХІV.

Відповідно до вказаного у спірній постанові пункту 1.12 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, що затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 (по тексту Порядок № 11), у разі надходження рекомендацій Міністерства фінансів України за наслідками проведеної верифікації страхових виплат нарахування страхових виплат припиняється до завершення перевірки правомірності призначеної страхової виплати. У разі підтвердження інформації щодо неправомірно призначеної виплати видається постанова про відмову у страховій виплаті. Якщо інформація Міністерства фінансів України не підтверджується, нарахування виплат відновлюється з моменту припинення.

Суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження факту припинення позивачу страхових виплат на підставі пункту 1.12 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11.

Преамбулою Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» від 03.12.2019 № 324-IX (далі Закон № 324-IX) визначено, що цей Закон визначає правові та організаційні засади здійснення верифікації та моніторингу державних виплат в Україні.

Стаття 16 Закону № 324-IX, яка визначає результати верифікації державних виплат, не встановлює випадків припинення виплати страхових виплат, а тільки надає відповідачу право припинення нарахування та/або здійснення державної виплати за результатами опрацювання наданих рекомендацій, при цьому рішення про припинення державних виплат приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат. Тобто, норма статті 16 Закону № 324-IX в цій частині є бланкетною та в частині визначення наявності підстав для припинення виплати пенсії відсилає до приписів Закону № 1105-XIV.

З огляду на викладене, суд вважає, що припинення страхової виплати відповідно до Закону № 324-IX на підставі рекомендації органу, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, можливе тільки у разі наявності відповідної підстави в Законі № 1105-XIV.

Аналіз норм статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» свідчить про те, що визначені законодавством підстави припинення виплат не є вичерпними, водночас наведене у цій нормі словосполучення «інші випадки» для припинення щомісячної страхової виплати повинні також бути передбачені саме законом.

Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основ і законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно частини третьої статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, суд зауважує, що підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Тобто, прийняті Кабінетом Міністрів України постанови від 01.10.2014 № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 07.11.2014 № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» так само, як і постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 року № 20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції», від 12.12.2018 № 27 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб» та від 19.07.2018 № 11 «Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат», є підзаконними нормативно-правовими актами та не можуть звужувати або скасовувати права громадян, встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, внаслідок чого у сфері спірних правовідносин, які врегульовані нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», застосовуватись не можуть.

Суд зазначає, що вказана Житомирським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області підстава щодо припинення страхових виплат не є належною для припинення таких виплат у розумінні статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Матеріалами справи підтверджується, що позивач є пенсіонером, внутрішньо переміщеною особою та особою, що має ІІ групу інвалідності безстроково та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області як одержувач щомісячних страхових виплат відповідно до Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Таким чином, зважаючи на викладене, а також встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що припинення виплати позивачу страхових виплат з 01.07.2022 є безпідставним.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що припинення позивачу виплати раніше призначеної щомісячної страхової виплати здійснено за відсутності підстав, передбачених Законом № 1105-ХIV, а тому є протиправним.

Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області є правонаступником Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області з 01.01.2023 (у зв`язку з припиненням Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, які реорганізуються шляхом приєднання до Пенсійного фонду України). Станом на момент розгляду справи Житомирське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області припинено.

Враховуючи, що судом встановлено протиправність припинення виплати позивачу страхових виплат, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити позивачу нарахування та виплату щомісячних страхових виплат з 01.07.2022.

Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про порушення прав позивача щодо припинення йому щомісячної страхової виплати, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003; ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати з 01.07.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити ОСОБА_1 з 01.07.2022 нарахування та виплату щомісячних страхових виплат та сплатити заборгованість з моменту її виникнення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 грудня 2025 року.

Суддя Р.М.Шимонович