Справа № 160/13547/25
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/13547/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року (суддя Златін С.В.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО»

до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

третя особа Головне управління ДПС у Чернівецькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 24.04.2025: № 224/32-00-07-13, № 225/32-00-07-13.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що у позивача на момент проведення перевірки були відсутні документи, що підтверджують облік та походження товарів, які знаходяться у продажу, що створює склад податкового порушення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити їх без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що акт перевірки, на підстави якого прийнято податкові повідомлення-рішення, є неналежним доказом, що є підставою для скасування рішень, прийнятих на підставі такого акту.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 12.03.2024 № 623-п, відповідно до п. 75,1.3 ст. 75 та п. 80.2.2 ст. 80, під. 69.2 ст. 69.27 п.69 під.10 розділ ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України було призначено проведення з 12.03.2025 фактичної перевірки об`єкта господарювання ТОВ «АЛЛО» за адресою: м. Чернівці, площа Соборна, буд. 10.

Перевірка була проведена 13.03.2025, за результатом перевірки складено Акт від 21.03.2025, реєстраційний № 11703/Ж5/24-13-07-04/30012848, який разом з матеріалами перевірки був направлений до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

На підставі Акту перевірки Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийняті податкові повідомлення-рішення від 24.04.2025: № 224/32-00-07-13 на суму 4 571 240,20 грн; № 225/32-00-07-13 на суму 2 040,00 грн, які є предметом оскарження в цій справі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 статті 80 Податкового кодексу України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Під час розгляду справи суд першої інстанції, з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23, відхилив доводи позивача про те, що у наказі від 12.03.2024 № 623-п відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Натомість вказав, що спірний наказ не містить зазначення періоду діяльності позивача, який буде перевірятися, зазначення якого є обов`язковим за змістом абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Кодексу. Водночас, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, зауважив, що не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, є підставою для скасування податкового повідомлення рішення, прийнятого за наслідками такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Отже, суд першої інстанції не встановив порушення призначення перевірки, які могли вплинути на наслідки її проведення.

Рішення суду першої інстанції в цій частині позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції рішення в цій частині не перевіряється.

Щодо правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції дійшов висновку про їх протиправність, адже позивач разом з запереченнями на акт перевірки надав витребувані відповідачем документи, які згідно з п. 44.6 ПК України повинні враховуватися податковим органом. Також суд зауважив, що відповідач не дотримався під час формування запиту від 13.03.2025 положень п. 85.4 ПК України в частині встановлення строку (5 робочих днів) для платника податків щодо подання документів, оскільки строк, встановлений відповідачем у запитах, не є розумний та не відповідає п. 85.4 ПК України.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів зазначає, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № 224/32-00-07-13 стало порушення з боку позивача пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: не забезпечення ведення у порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів (технічно-складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) за місцем реалізації в магазині «АЛЛО», на загальну вартість 4 571 240,20 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Статтею 20 названого Закону встановлено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Відтак, відсутність в місці продажу технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, документів обліку створює склад податкового порушення.

При цьому платник податків не звільняється від відповідальності за таке порушення в разі надання після перевірки документів, які підтверджують походження товарів.

Такий висновок підтверджується актуальною практикою Верховного Суду, як приклад, постанови від 11 січня 2024 року у справі № 420/12275/22, від 06 грудня 2024 року у справі № 440/2331/24.

Відтак, подання відповідних документів позивачем разом з запереченнями на акт перевірки не звільняє позивача від юридичної відповідальності за порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

При цьому є невірним висновок суду першої інстанції, з посиланням на статтю 44 Податкового кодексу України, щодо відсутності порушень з боку позивача у зв`язку з поданням документів до прийняття податкових повідомлень-рішень, адже стаття 44 ПК України є загальною до всіх видів податкових перевірок, тоді як у спірних правовідносинах норми пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є спеціальними, які не підлягають розширеному тлумаченню.

Як наслідок, правомірним є й податкове повідомлення-рішення № 225/32-00-07-13, яке прийнято у зв`язку з не наданням платником податків контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю, оскільки витребувані у запиті від 13.03.2025 документи мали бути наявні в місці продажу технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту.

Вказані обставини та норми чинного законодавства залишені поза увагою суду першої інстанції, що призвело до ухвалення невірного рішення.

Відтак, рішення суду підлягає скасування як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року в адміністративній справі № 160/13547/25 скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з 04 грудня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 04 грудня 2025 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров