Справа № 440/10575/25
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/10575/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/10575/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

29.07.2025 ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ), в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо скасування виплати з 01.05.2025 соціальної пільги за користування комунальними послугами відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", зобов`язавши ГУПФ поновити виплату з 01.05.2025 соціальну пільгу за користування комунальними послугами відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Мотивуючи свої вимоги, позивач зазначає про те, що йому як ветерану органів внутрішніх справ відповідно до пункту 6 статті 6 згаданого Закону надавалася пільга у вигляді 50-вісоткової знижки плати за житлово-комунальні послуги щомісяця у грошовій формі (готівковій) у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №373. У травні 2025 року надання цієї пільги було припинено у зв`язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї позивача за період з 01.10.2024 по 31.03.2025 перевищив величину доходу, який дає право на соціальну пільгу (у 2025 році - 4240 грн). У зв`язку з цим позивач вважає, що позбавлення пільги призвело до протиправного порушення відповідачем прав на соціальний захист, наданих йому Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 позовну заяву залишено без руху.

Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

У наданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача висловив свої заперечення проти задоволення позову, посилаючись на обставини того, що відповідно до пункту 7 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", підпункту 1 пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2025 №389 "Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї" у 2025 році пільга, передбачена пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", надається лише за умови, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Всупереч цьому середньомісячний сукупний дохід позивача за період з 01.10.2024 по 31.03.2025 на одну особу склав 26714,65 грн, що перевищує розмір податкової соціальної пільги у 2025 році (4240,00 грн). Тому позивач втратив право на отримання пільг на оплату житлово-комунальних послуг згідно з пунктом 6 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" з 01.05.2025 (а.с. 28-32).

Розгляд справи судом здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтава, перебуває на пенсійному обліку у відповідача. Позивач має статус ветерана органів внутрішніх справ, факт чого підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , виданим Ліквідаційною комісію УМВС України в Полтавській області 02.10.2017 (а.с. 16).

З письмових пояснень учасників справи суд встановив, що позивач до 30.04.2025 отримував пільгу у вигляді 50-вісоткової знижки плати за житлово-комунальні послуги, передбачену пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист". Однак з 01.05.2025 надання цієї пільги позивачу було припинено, оскільки середньомісячний сукупний дохід сім`ї позивача на одну особу за період з 01.10.2024 по 31.03.2025, який склав 26 714,65 грн, перевищив величину доходу, який дає право на таку соціальну пільгу (у 2025 році межа становить 4 240,00 грн).

01.07.2025 позивач звернувся до ГУПФ із заявою щодо відновлення пільги на оплату житлово-комунальних послуг, у відповідь на яку відповідач листом від 11.07.2025 повідомив про те, що під час автоматичного визначення права на користування пільгами було враховано дохід сім`ї позивача за період з 01.10.2024 по 31.03.2025. Середньомісячний сукупний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу склав 26714,65 грн, який перевищує величину доходу, що дає право на податкову пільгу, у зв`язку з чим уповноваженим органом було сформовано рішення про відмову на користування пільгами з оплати житлово-комунальних послуг №-2025-3 від 25.05.2025 (а.с. 17-19).

Не погодившись із правомірністю підстав припинення надання пільги, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне нормативно-правове регулювання.

Статус ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції України, Бюро економічної безпеки України, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їхніх сімей визначає Закон України від 24.03.1998 №203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (надалі - Закон №203/98-ВР).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 6 Закону №203/98-ВР, ветеранам військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються такі пільги: 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги), користування квартирним телефоном ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і членами їх сімей, які проживають разом з ними, в жилих будинках усіх форм власності в межах норм, передбачених законодавством, або 50-відсоткова знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.

За змістом частин 1, 3 статті 11 Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" при наданні житлово-комунальних послуг застосовуються державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування, встановлені законодавством. Передбачені законодавством пільги та субсидії на оплату житлово-комунальних послуг виплачуються споживачу в грошовій формі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас пунктом 7 Прикінцевих положень Закону України від 19.11.2024 №4059-IX "Про Державний бюджет на 2025 рік" установлено, що у 2025 році за умови, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, надаються пільги, передбачені пунктом 6 частини першої статті 6, статтею 7 в частині пільг, передбачених пунктом 6 частини першої статті 6, Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Механізм надання громадянам у грошовій формі пільг, у тому числі і спірної, визначає Порядок надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №373 (надалі - Порядок №373 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Починаючи з 01.12.2022 надання таких пільг забезпечується органами Пенсійного фонду України.

Згідно з пунктом 3 цього Порядку, його дія поширюється на осіб, які мають право на пільги, зокрема, згідно із Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до пункту 4 Порядку №373, право на отримання пільг, встановлених законами України, з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї визначається, зокрема, органами Пенсійного фонду України - відповідно до Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 389.

Згідно з пунктом 6 Порядку №373, на підставі даних Реєстру та інформації, отриманої відповідно до пункту 5 цього Порядку, розраховують щомісяця суму пільги: на оплату житлово-комунальних послуг виходячи з розміру знижки, на яку пільговик має право згідно із законом, кількості членів сім`ї, які мають таке право відповідно до законодавчих актів, зазначених у пункті 3 цього Порядку, та визначені статтею 51 Бюджетного кодексу України, та з урахуванням встановлених цін/тарифів (внесків) і державних соціальних нормативів у сфері житлово-комунального обслуговування.

Постановою від 04.06.2015 №389 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї (надалі - Порядок №389), на який міститься посилання в пункті 4 Порядку №373.

Порядок №389 визначає механізм реалізації права на отримання пільг, у т.ч. й спірної.

Пунктом 11 Порядку №389, який набрав чинності з 03.01.2025, установлено, що у 2025 році:

1) пільги, передбачені, зокрема, пунктом 6 частини першої статті 6, статтею 7 в частині пільг, передбачених пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (ветеранам військової служби), надаються за умови, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу відповідно до Порядку, затвердженого цією постановою;

2) положення підпункту 1 цього пункту застосовується: з 1 січня 2025 р. - для осіб, які звернулися за наданням пільг починаючи з 1 січня 2025 р.; після закінчення опалювального сезону 2024/25 року - для осіб, які отримували пільги у період до 31 грудня 2024 р. включно.

Відповідно до пункту 3 Порядку №389, пільги, зазначені у пункті 1 цього Порядку, надаються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Згідно з пунктом 5 Порядку №389, до сукупного доходу сім`ї пільговика включаються нараховані: 1) пенсія; 2) заробітна плата; 3) грошове забезпечення; 4) стипендія; 5) соціальна допомога; 6) доходи від підприємницької діяльності; 7) допомога по безробіттю та інші виплати, що здійснюються фондами соціального страхування.

За змістом пункту 9 Порядку №389, повноваження щодо розрахунку середньомісячного сукупного доходу у розрахунку на одну особу сімей пільговиків, для визначення права на пільги покладені на органи Пенсійного фонду. Cередньомісячний сукупний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу шляхом ділення загальної суми грошових доходів кожного члена сім`ї пільговика за попередні шість місяців на 6 і на кількість членів сім`ї.

Предмет спору у цій справі зводиться до з`ясування обставин правомірності дій пенсійного органу щодо припинення з 01.05.2025 надання соціальної пільги на оплату житлово-комунальних послуг з підстав перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Відповідно до пп. 169.4.1 ст. 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб: з 01.01.2025 - 3028,00 грн.

Таким чином, на 2025 рік величина доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу складає 4240,00 грн (3028 грн х 1,4 = 4239,20 грн > 4 240,00 грн).

Під час автоматичного визначення права на користування пільгами відповідачем було враховано розмір пенсії позивача та дохід його дружини ОСОБА_2 за період з 01.10.2024 по 31.03.2025, з урахуванням чого середньомісячний сукупний дохід сім`ї на одну особу склав 26 714,65 грн, який перевищує розмір соціальної пільги.

Позивач наведених обставин не заперечує, натомість стверджує про те, що існує колізія статті 6 Закону №203/98-ВР з одного боку та Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", Порядку №373, Порядку №389 з іншого, оскільки ці акти по різному визначають умови надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг. Тому при розв`язанні цієї колізії, як на переконання позивача, слід виходити з того, що по-перше - Закон №203/98-ВР є спеціальним по відношенню до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", а по-друге - Закон №203/98-ВР має вищу юридичну силу аніж Порядок №373 та Порядок №389.

Оцінюючи доводи сторін, суд виходить з таких міркувань.

Державне соціальне забезпечення - це організаційно-правова форма соціального забезпечення певних груп населення за рахунок бюджетних коштів у випадках і на умовах, передбачених законодавством.

Складовими державного соціального забезпечення є: 1) державне пенсійне забезпечення; 2) державна соціальна допомога; 3) державне соціальне обслуговування; 4) заходи соціальної підтримки.

Соціальна допомога - це періодичні, одноразові виплати за рахунок бюджетних коштів певному колу осіб з метою надання соціальної підтримки у випадках та на умовах, передбачених відповідними нормативно-правовими актами.

Тобто соціальна допомога не є видом пенсії (основного доходу особи), вона виплачується громадянам у будь-якому віці залежно від їхньої соціальної потреби та матеріального стану.

У Рішенні від 08.10.2008 №20-рп/2008 (пункт 5) Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував зміст актів міжнародного права, зокрема статтю 22 Загальної декларації прав людини про те, що розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави, тобто кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення потрібних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва, проте відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

У Рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 (пункт 2.1) Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Тож у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте, держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, що відповідають людській гідності. Одним з основних принципів, який застосовується державою для реалізації конституційного права на соціальний захист, є принцип збалансованості та пропорційності між фінансовими можливостями держави, які визначаються передусім внутрішнім законодавством держави, що враховує, зокрема, зовнішні та внутрішні економічні й політичні чинники.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У статті 46 Конституції України соціальний захист пов`язано, зокрема, "з неможливістю мати заробіток (трудовий дохід), його втратою чи недостатнім рівнем життєвого забезпечення громадянина і непрацездатних членів його сім`ї" (абзац третій пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28.04.2009 №9-рп/2009).

Законом України від 24.02.2022 №2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", яким у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено воєнний стан з 24.02.2022, що діє і донині.

У Пояснювальній записці до проєкту Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" Кабінет Міністрів України зазначав, що країна-агресор продовжує зосереджувати зусилля на руйнуванні об`єктів цивільної та промислової інфраструктури. Це, в першу чергу, стосується об`єктів енергетики, які з початку 2024 року стали основною ціллю масованих ракетних обстрілів, що спричинило втрату значної частини енергогенеруючих потужностей України та посилило виклики для економічного відновлення. Крім того, повномасштабне вторгнення та геноцидний тип ведення війни російської федерації спричинили низку демографічних викликів для розвитку України, основними з яких є масштабне внутрішнє переміщення населення, що спричиняє надмірну концентрацію населення у відносно безпечних регіонах; масова вимушена еміграція населення, передусім жінок та дітей; високий рівень передчасної смертності, і як наслідок дії цих факторів скорочення чисельності населення та робочої сили, як ключового фактору виробництва, зокрема. Додатковим викликом для аналізу та прогнозування економічного розвитку є складність оцінки перерозподілу продуктивних сил України внаслідок війни, оскільки з початку повномасштабного вторгнення відбувається кардинальна зміна не лише системи міжгалузевих зв`язків, а й структури економіки в цілому.

За таких обставин суд звертає увагу на очевидні обставини того, що можливості держави із забезпечення реалізації програм соціальної політики, які були запроваджені задовго до введення воєнного стану, нині є обмеженими. За умов повномасштабного вторгнення країни-агресора, що загрожує самому існуванню України як держави, очевидною є необхідність першочергового забезпечення обороноздатності країни, а також найбільш вразливих верств населення, коло яких законодавець у спірному випадку визначив за майновим цензом у вигляді величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Надання будь-яких інших соціальних пільг перебуває у прямій залежності від фінансових можливостей держави, які за умов збройної агресії є обмеженими.

Позивач, відноситься до числа осіб, прирівняних до ветеранів військової служби, отримує від держави пенсію, безпосередньої участі у захисті держави від збройної агресії не приймає та не приймав. Відповідач забезпечував надання соціальної пільги з оплати житлово-комунальних послуг сім`ї позивача до завершення опалювального сезону 2024-2025 років. З 01.05.2025 надання соціальної пільги припинено, оскільки середньомісячний сукупний дохід членів сім`ї позивача на одну особу перевищує розмір податкової соціальної пільги.

Суд зауважує, що передбачена пунктом 6 частини першої статті 6 Закону №203/98-ВР соціальна пільга у вигляді знижки на оплату житлово-комунальних послуг не є основним видом доходу пільговика, а тому не відноситься до складових конституційного права громадян на соціальний захист, визначених пунктами 1 - 4 частини першої статті 46 Конституції України, які не можуть бути скасовані чи обмежені за певних умов.

В силу частини третьої статті 11 Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" визначення порядку надання пільг та субсидій на оплату житлово-комунальних послуг делеговано Кабінету Міністрів України.

Згідно з висновками Конституційного Суду України, наведеними у Рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011, Верховна Рада України, доповнивши пунктом 4 розділ VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат з огляду на наявний фінансовий ресурс бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду, передбаченими пунктами 2, 3 статті 116 Конституції України (абзац 10 підпункту 2.2 пункту 2).

Отже, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України потрібно розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, зокрема й щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012).

У Рішенні від 02.03.1999 №2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України звернув увагу на те, що здійснення загалом політики соціального захисту не належить до виняткових повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади.

Політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення проведення якої на підставі пункту 3 статті 116 Конституції України здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, Кабінет Міністрів України може регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги на підставі наданого йому Верховною Радою України права встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги.

Тому, як на переконання суду, повноваження з визначення порядку надання соціальної пільги на оплату житлово-комунальних послуг ветеранам військової служби та прирівняним до них особам постановами Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №373 та від 04.06.2015 №389 відповідає приписам закону.

Суд також враховує висновки Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 03.06.2014 визнав неприйнятною заяву у справі "Великода проти України" (Velikoda v. Ukraine) (заява №43331/12), в якій заявниця стверджувала про порушення статей 6 та 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у зв`язку з тим, що після ухвалення на її користь остаточного рішення, відповідно до якого національні органи повинні були здійснити виплати соціальної допомоги, законодавство, що набрало чинності, суттєво зменшувало розмір такої соціальної допомоги (постанова Кабінету Міністрів України №745). Суд постановив, серед іншого, що відповідні законодавчі заходи не були безпідставно непропорційними, оскільки вони були обумовлені міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулась держава.

У зв`язку з цим суд у контексті спірних правовідносин констатує висновок про те, що в умовах воєнного стану держава не лише змушена, але й зобов`язана мобілізувати усі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії.

За таких обставин установлення законодавцем у законі про бюджет певних умов, за настання яких гарантується надання пільги на оплату житлово-комунальних послуг (розмір сукупного доходу сім`ї ветерана), зумовлене об`єктивними причинами, про які йде мова у пояснювальній записці, що зводяться до прагнення збалансувати державний бюджет з метою належного фінансування заходів, пов`язаних з підвищенням обороноздатності усієї держави.

Саме таким чином держава досягає справедливого балансу між суспільним та індивідуальним інтересом, у зв`язку з чим суд доходить висновку про безпідставність заявленого позову, що тягне за собою наслідки у вигляді відмови у його задоволенні.

За відсутності підстав для задоволення позову, відсутні й підстави для розподілу судових витрат, позивач від сплати судового збору звільнений в силу закону як особа з інвалідністю 2 групи.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 у справі №440/10575/25 - залишити без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (; вул. Гоголя 34, м. Полтава, 36000).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун