Справа № 300/8351/24
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" грудня 2025 р. справа № 300/8351/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, в якому заперечує проти заявлених позовних вимог. Зазначає, що позивачці з 16.10.2023 призначено пенсію за віком відповідно до абзацу 6 пункту 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як учаснику бойових дій. Розрахунок пенсії проведено з урахуванням страхового стажу 21 рік 15 днів. За результатами розгляду документів, поданих разом із заявою від 16.10.2023, до страхового стажу не було враховано окремі періоди роботи згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 . Причиною цього є те, що запис про зміну прізвища ОСОБА_2 було внесено без посилання на дату документа (свідоцтва про шлюб), на підставі якого вносилися зміни, що є порушенням пункту 2.12 Інструкції від 20.07.1974 №162. Відповідач зазначає, що у разі подання додаткових документів пізніше тримісячного строку, передбаченого законом, пенсія перераховується відповідно до частини четвертої статті 45 Закону №1058 - з дня звернення. 28.08.2024 позивачка повторно звернулася до відповідача із заявою про уточнення страхового стажу, набутого до 01.01.2004. За результатами розгляду цієї заяви здійснено перерахунок пенсії з 01.09.2024, відповідно до строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону №1058, тобто з дати звернення. Після проведеного перерахунку страховий стаж склав 39 років 6 місяців 5 днів. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.31).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
16.10.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії відповідно до абзацу 6 пункту 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як учаснику бойових дій (а.с.40).
До вказаної заяви позивачем, серед іншого, було надано свідоцтво про шлюб, свідоцтво про шлюб (А) та трудову книжку (а.с.41).
До страхового стажу зараховано періоди з 01.02.2000 по 21.07.2000, з 31.01.2001 по 31.12.2003, з 22.04.2004 по 12.04.2006, з 18.01.2008 по 30.06.2023, з 01.07.2023 по 30.09.2023 (а.с.37).
28.08.2024 позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною страхового стажу, набутого до 01.01.2024 (а.с.62).
До заяви додано такі документи: паспорт серії НОМЕР_2 , довідку про прийняття на роботу (навчання) АТ №1034079, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера № НОМЕР_3 .
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (надалі також - Закон №1058-IV).
За змістом абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення (надалі також - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно із статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі також - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що у разі відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
20.06.1974 постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (надалі також - Інструкція №162), яка діяла станом на дату заповнення трудової книжки 15.08.1981.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1. Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2. Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Вказані зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки і засвідчуються підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства чи печаткою відділу кадрів (пункт 2.12 Інструкції № 162).
Аналогічні вимоги містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 (надалі також - Інструкція №58).
Згідно пунктів 1.1., 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 (надалі також - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження.
Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при розгляді заяви позивача про призначення пенсії від 16.10.2023 не взято до уваги трудову книжку серії НОМЕР_5 від 15.08.1981 з тих підстав, що запис про зміну прізвища ОСОБА_2 виконаний без посилання на дату документу (свідоцтва про одруження).
До заяви про призначення пенсії від 16.10.2023 позивачем було надано трудову книжку серії НОМЕР_5 від 15.08.1981. В графі прізвище вказано ОСОБА_2 . Колишнє прізвище « ОСОБА_3 » закреслено. Також зазначено (мовою оригіналу): запись по фамилии ОСОБА_4 на основаними свид. о браке IV НОМЕР_6 вид. 24.12.1983 Тираспольським горЗАГС.
Вказаний запис на титульному аркуші про зміну прізвища місить підпис відповідальної особи та відтиск печатки (а.с.45).
Варто вказати, що вказаний запис містить дату і номер свідоцтва про шлюб позивача.
Суд зауважує, що позивач до заяви про призначення пенсії від 16.10.2023 додала копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області 28.06.1996 (а.с.8).
Так, на першій сторінці світлокопії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 у графі прізвище, ім`я, по батькові зазначено ОСОБА_1 , а на другій сторінці вказано (російською мовою) - ОСОБА_1 (а.с.8).
На титульному аркуші трудової книжки позивача серії НОМЕР_5 від 15.08.1981 в рядках: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження вказано (мовою оригіналу): ОСОБА_1 (а.с.45). На вказаному титульному аркуші трудової книжки позивача міститься відтиск печатки підприємства.
Також позивачем до заяви від 16.10.2023 було долучено копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_7 та військовий квиток серії НОМЕР_8 від 28.03.2022, в яких у графі прізвище, ім`я, по батькові зазначено ОСОБА_1 (а.с.44, 55).
До заяви про призначення пенсії від 16.10.2023 позивач долучила архівну виписку із актових записів про шлюб від 24.11.2015 за №52/2545, видану Отделом ЗАГС г. Тирасполя и г. Днестровска, у якій вказано, що під актовим записом номер 2012 значиться шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Зазначено, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 розірвано 17.10.1989, а/з №111 (а.с.43).
Окрім цього, до заяви від 16.10.2023 ОСОБА_1 додала свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_9 від 19.08.1995 згідно якого ОСОБА_8 та ОСОБА_6 19.08.1995 уклали шлюб, прізвище дружини після одруження - ОСОБА_2 (а.с.42).
В пенсійній справі позивача також наявна ще одна копія трудової книжки серії НОМЕР_5 від 15.08.1981. На титульному аркуші в рядках: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження вказано: ОСОБА_1 . Закреслено колишні прізвища (мовою оригіналу) « ОСОБА_3 , ОСОБА_9 ». Також міститься запис про те, що прізвище ім`я по батькові ОСОБА_1 змінено на підставі даних паспорта НОМЕР_2 , виданий Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області 28.06.1996 (а.с.52).
Суд зазначає, що формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Відтак, підстави неврахування записів трудової книжки серії НОМЕР_5 від 15.08.1981 при розгляді заяви від 16.10.2023 є формальними.
Судом встановлено, що 28.08.2024 позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною страхового стажу, набутого до 01.01.2024. До заяви додано, зокрема, і трудову книжку серії НОМЕР_5 від 15.08.1981.
У розписці-повідомленні позивачка також зазначила таке: «Прошу врахувати при розрахунку пенсії період навчання з 01.09.1980 по 01.08.1981 згідно з атестатом №958, враховуючи запис російською мовою. Довідки про зміну прізвища долучено до матеріалів електронної пенсійної справи, а також прошу врахувати період роботи з 28.07.1981 по 21.07.2000 згідно з записом у трудовій книжці».
Пенсійний орган здійснив перерахунок пенсії позивача у зв`язку із уточненням даних електронної пенсійної справи. Страховий стаж внаслідок перерахунок становить 39 років 06 місяців 05 днів. Такий перерахунок здійснено з 01.09.2024, а не з дати призначення пенсії (16.10.2023).
Суд зауважує, що пенсійний орган за результатами розгляду заяви позивача від 28.08.2024 мав здійснити перерахунок пенсії позивача з 16.10.2023, а не з 01.09.2024, оскільки під час призначення пенсії протиправно не врахував усі документи, додані до заяви від 16.10.2023.
Так, позивач до заяви від 16.10.2023 долучила усі документи, якими підтверджено внесення до трудової книжки змін щодо прізвища позивача.
Відтак, ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії від страхового стажу 39 років 06 місяців 05 днів саме з дати призначення пенсії (16.10.2023) (а.с.64).
Пунктом 4.2 розділу 4 Порядку №22-1 визначено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Водночас, доказів повідомлення відповідачем позивача у визначений Порядком №22-1 спосіб про необхідність подання додаткових документів при зверненні до пенсійного органу 16.10.2023 матеріали справи не містять.
У відповідності до частини 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Згідно статті 101 Закону №1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Слід відзначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення поданих документів та надання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу встановлювати право особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це передбачено в абзаці сьомому пункту 4.7 Порядку № 22-1.
У цьому випадку орган пенсійного забезпечення не вжив жодних заходів, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, які б підтверджували достовірність інформації, зазначеної в трудовій книжці позивача щодо зміни прізвища, що є порушенням вищезазначених норм.
Отже, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до задоволення.
Частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", судові витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають.
За змістом статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 9 статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (надалі також - Закон №5076-VI).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд керується критерієм їхньої дійсності та необхідності, а також критерієм розумності їхнього розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, значення спору для сторони тощо.
Адвокатом Потятинником Ю.Р. надано суду ордеру на надання правової допомоги серії АТ №1084224 від 01.11.2024 (а.с.76), акт прийняття-передачі наданих послуг та отримання коштів від 09.12.2024 (а.с.77).
За змістом акту прийняття-передачі наданих послуг та отримання коштів від 09.12.2024 адвокат Потятинник Ю.Р. у період з 17 жовтня 2024 по 09.12.2024 надав ОСОБА_1 юридичні послуги відповідно до договору про надання юридичних послуг від 17.10.2024, а ОСОБА_1 прийняла надані послуги, а саме:
- ознайомлення з наданими заявником матеріалами та вивчення законодавства, надання консультації та вироблення правової позиції - 2000 грн ( час виконання 3 год),
- складання та подання позовної заяви - 6500 грн (час виконання 10 год),
- ознайомлення з матеріалами відзиву на позовну заяву та вироблення правової позиції - 1000 грн (час виконання 2 год),
- складання та подання відповіді на відзив - 5500 грн (час виконання 8 год).
При розподілі судових витрат у цій справі суд враховує: зміст позовної заяви; час, який необхідно затратити кваліфікованому юристу на підготовку усіх матеріалів адміністративної справи; складність адміністративної справи; те, що справа розглядалася в спрощеному провадженні, без виклику сторін.
Суд зазначає, що позивачем не надано договору про надання правової допомоги. Також у згаданому акті не зазначено інформації про вартість однієї години роботи адвоката, сплату коштів.
Стосовно судових витрат на професійну правничу допомогу у вигляді ознайомлення з наданими матеріалами та вивчення законодавства, надання консультації та вироблення правової позиції - 2000 грн (час виконання - 3 год), складання та подання позовної заяви - 6500 грн (час виконання - 10 год), суд зазначає, що згадані види правової допомоги є подібними та повторюють одна одну. Так, ознайомлення з наданими матеріалами, вивчення законодавства, вироблення правової позиції, складання та подання позову до суду є етапами підготовки позовної заяви, а тому не повинні вважатися окремими послугами. З огляду на критерії розумності, виправданості та співмірності зі складністю справи, вартість заявленої до відшкодування суми за вказані послуги є завищеною.
Аналогічно, такі види правової допомоги, як ознайомлення з матеріалами відзиву на позовну заяву та вироблення правової позиції - 1000 грн (час виконання - 2 год), а також складання та подання відповіді на відзив - 5500 грн (час виконання - 8 год), також є подібними та повторюють одна одну. Крім того, доводи, наведені у позовній заяві, частково дублюються у відповіді на відзив.
З огляду на обсяг наданих послуг суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача повинен становити 4000,00 грн, що буде співмірним зі складністю цієї справи, обсягом наданих адвокатом послуг, а також відповідатиме критерію реальності та розумності їх розміру. Решту витрат на вказану допомогу повинен понести позивач.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.