Справа № 320/23852/24
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року Київ справа №320/23852/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту (обтяження) з нерухомого майна ОСОБА_2 , накладеного постановою держаного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Кирик А.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА №384525 від 15.01.2004, реєстраційний номер обтяження 40892 від 24.06.2004;

- зобов`язати посадових осіб Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт (обтяження) з нерухомого майна ОСОБА_2 , накладений постановою держаного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Кирик А.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА №384525 від 15.01.2004, реєстраційний номер обтяження 40892 від 24.06.2004.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про відсутність правових підстав для здійснення арешту вказаного майна.

За час розгляду справи відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , до зміни прізвища - ОСОБА_3 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (попередня назва - просп. Ватутіна Генерала) у м. Києві (далі - Квартира АДРЕСА_2 ).

15 січня 2004 року держаним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Кирик А.О. в рамках виконання виданих у кримінальній справі виконавчих листів Апеляційного суду м. Києва №1- 4 від 31.10.2002 щодо конфіскації належного позивачу майна винесено постанову серія АА №384525, якою накладено арешт на належну позивачу 1/3 частину Квартири АДРЕСА_2 . Відомості про такий, арешт внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 40892 від 24.06.2004 та є актуальними на час розгляду справи, що підтверджується Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №374163719 від 13.04.2024.

На заяву позивача щодо зняття арешту з його майна листом відповідача №46201 від 29.04.2024 позивачу було повідомлено, що виконавче провадження згідно постанови про арешт майна від 15.01.2004 серії АА №384525 на виконанні у відповідача не перебуває та не перебувало, на момент винесення згаданої постанови реєстри, в яких здійснювалась реєстрація виконавчих проваджень, не функціонували, а тому надати інформацію щодо постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.01.2004 серії АА №384525 не є можливим. У своєму листі відповідач також зазначає, що зняття виконавцем арешту з майна (коштів) боржника або його частини можливе за рішенням суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Частиною першою статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На час прийняття постанови АК №207029 від 15.04.2005 діяв Закон України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV у редакції від 31.03.2005 (далі Закон № 606).

Відповідно до статті 3 Закону № 606 Державною виконавчою службою підлягають виконанню наступні рішення, зокрема: рішення, ухвали і постанови судів у цивільних справах; вироки, ухвали і постанови судів у кримінальних справах у частині майнових стягнень; постанови судів у частині майнових стягнень у справах про адміністративні правопорушення; рішення, ухвали, постанови господарських судів; виконавчі написи нотаріусів; рішення третейських судів; рішення комісій по трудових спорах; постанови, винесені органами (посадовими особами), уповноваженими законом розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішення іноземних судів і арбітражів у передбачених законом випадках; рішення Європейського Суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень Європейського Суду з прав людини; рішення державних органів, прийняті з питань володіння і користування культовими будівлями та майном; рішення Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень у передбачених законом випадках; постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій, накладення штрафу; рішення інших органів державної влади у випадках, якщо за законом їх виконання покладено на Державну виконавчу службу; визнана у встановленому порядку претензія.

За правилами частини 2 статті 24 Закону № 606 державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з приписами статті 55 Закону № 606 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації; про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону № 606 у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувану згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 чинного Закону № 1404 у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Таким чином, арешт майна боржника, як виконавча дія, можливий лише в межах наявного відкритого в порядку та на підставах визначеного Законом № 1404 виконавчого провадження з примусового виконання рішення уповноваженого органу.

Відповідно до частини 3 статті 59 Закону № 1404 у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Верховний Суд у постановах від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11 та від 14.08.2023 у справі № 927/322/14 вказав, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувана є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. За таких обставин, Верховний Суд вважає, що наявні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту з майна боржника та зобов`язання державного виконавця зняти такий арешт та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна, що в ефективний спосіб дозволить відновити право боржника на мирне володіння його майном.

Як вбачається з відповідей відповідача, у нього відсутня будь-яка інформація про виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на майно позивача, у тому числі інформація про: номер виконавчого провадження, дату його відкриття та закінчення, реквізити виконавчого документу, виданого судом чи іншим уповноваженим органом.

За пошуком в Автоматизованій системі виконавчого провадження виконавчі провадження, в яких позивач мала б статус боржника, відсутні.

На розгляді Верховного Суду перебувала судова справі №817/928/17, в якій були встановлені аналогічні обставини, а саме: «Всі матеріали виконавчих проваджень №34472804 і №37212469, які булі відкриті Рівненським РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області після надходження виконавчого листа №2-а-356 від 6 лютого 2012 року з Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, знищені. Відсутні будь-які документально підтверджені відомості про те, що в період з квітня 2013 року до дня розгляду справи у суді першої інстанції органами державної виконавчої служби проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа №2-а-356/08/1770 від 6лютого 2012 року».

Верховний Суд в постанові від 27.03.2020 у справі №817/928/17 дійшов висновків, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Незняття державним виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Зважаючи на відсутність будь яких матеріалів виконавчих проваджень, що стали підставою для накладення арешту на майно позивача, на думку суду, вбачаються підстави і необхідність у знятті цього арешту. Дії щодо зняття арешту повинні були бути вчинені відповідною посадовою особою відповідача після виявлення відсутності матеріалів виконавчого провадження, що стали підставою для накладення вказаного арешту, однак відповідачем, всупереч наведених приписів Закону № 1404, такі дії вчинені не були, що свідчить про протиправний характер поведінки відповідача, яка полягає у незнятої арешту за клопотанням позивача.

Наведене, з огляду на недоведеність відповідачем правомірності своєї бездіяльності у межах спірних правовідносин, свідчить про обгрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваної бездіяльності на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211, 00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту (обтяження) з нерухомого майна ОСОБА_2 , накладеного постановою держаного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Кирик А.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА №384525 від 15.01.2004, реєстраційний номер обтяження 40892 від 24.06.2004.

Зобов`язати посадових осіб Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 15; ) зняти арешт (обтяження) з нерухомого майна ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений постановою держаного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Кирик А.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА №384525 від 15.01.2004, реєстраційний номер обтяження 40892 від 24.06.2004.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 15; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені останнім судові витрати у розмірі 1 211, 00 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.