Справа № 460/15061/25
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2025 року м. Рівне №460/15061/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доПівнічно-західного апеляційного господарського суду
про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Північно-західного апеляційнийного господарського суду про стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням суду у справі №460/19815/23, а саме прострочення виплати суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 46956, 89 грн та 3 % річних в розмірі 8814, 76 грн, які утворилися за період з 08.10.2024 по 08.07.2025 на загальну суму 55771, 65 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення суду, яким постановлено стягнути з Північно-західного апеляційного господарського суду на користь позивача 391741, 57 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу набрало законної сили 08.10.2024, але тривалий час боржником не виконується, що тягне за собою встановлену законом відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання. Внаслідок цього, вказав, що у позивача, як у кредитора, виникло право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Так, відповідач повинен сплатити інфляційні втрати за час прострочення виплати суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 46956, 89 грн та 3 % річних в розмірі 8814, 76 грн, які утворились за період з 08.10.2024 по 08.07.2025, усього на загальну суму 55771, 65 грн.

Ухвалою від 25.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Згідно з виписки з рахунку Північно-західного апеляційного господарського суду, органи Казначейства виплачують суми у розмірі надходжень відповідно до бюджетної програми 0501150. Головним розпорядником бюджетних коштів Північно-західного апеляційного господарського суду є Державна судова адміністрація і лише вказаний орган виділяє кошти за бюджетною програмою 0501150. Жодних порушень прав ОСОБА_1 Північно-західним апеляційним господарським судом порушено не було, а його позов є безпідставним.

У відповіді на відзив позивач повністю підтримав позицію, викладену в адміністративному позові, та вважає, що твердження відповідача викладені у відзиві є необґрунтованими. Додатково зазначив, що спірні правовідносини повині регулюватися нормами ст. 625 ЦК України, а не ст.117 КЗпП України.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2024 у справі № 460/19815/23 визнано протиправним та скасовано наказ керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду № 105-ос/к від 20.07.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивача на посаді помічника судді Північно-західного апеляційного господарського суду.

Також, постановлено стягнути з Північно-західного апеляційного господарського суду на користь позивача 391741,57 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з утриманням податків та інших обов`язкових платежів. Постанова набрала законної сили з дати її прийняття.

10.10.2024 вказану постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2024 скеровано до Північно-західного апеляційного господарського суду для негайного виконання.

08.07.2025 позивач звернувся з виконавчим документом до Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області про стягнення з Північно-західного апеляційного господарського суду 391741,57 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

16.07.2025 на картковий рахунок позивача були зараховані кошти у розмірі 3660, 66 грн, 08.08.2025 - 3913,12 грн.

Позивач вважає, що рішення у справі № 460/19815/23 не виконується, що тягне за собою встановлену законом відповідальність за прострочення грошового зобовязання, а тому звернувся до суду з позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц.

За приписами частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 у справі №6-38цс11).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 у справі № 2а-11853/10/1570.

У той же час, суд звертає увагу, що між сторонами справи, а саме: ОСОБА_1 та Північно-західним апеляційним господарським судом, відсутні договірні зобов`язання.

Суд зазначає, що в даній справі виник спір щодо прострочення виплати суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу на виконання рішення суду у справі №460/19815/23.

Трудове законодавство передбачає спеціальні норми відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У постанові від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц Великою Палатою Верховного Суду сформовано висновок, відповідно до якого приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Вказана правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 у цивільній справі № 6-2759цс15.

За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні відносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача, шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Таким чином, в цій справі у Північно-західного апеляційного господарського суду не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 Цивільного кодексу України, як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, тому положення статей 549 та 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних відносин.

Отже, підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції відсутні.

Вказана правова позиція щодо застосування положень статті 625 ЦК України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі № 804/871/16, від 18.07.2018 у справі № 2а-11853/10/1570, від 08.02.2018 у справі № 826/22867/15.

Відтак, у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням суду у справі №460/19815/23, а саме прострочення виплати суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 46956, 89 грн та 3 % річних в розмірі 8814, 76 грн, які утворилися за період з 08.10.2024 по 08.07.2025 на загальну суму 55771, 65 грн належить відмовити.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, не знайшли підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні. Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 08 грудня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Північно-західний апеляційний господарський суд (вул. Яворницького, 59,м. Рівне,Рівненська обл., Рівненський р-н,33001, ЄДРПОУ/РНОКПП 42261284)

Суддя С.А. Борискін