Справа № 620/11072/25
Суддя: Дар'я ВИНОГРАДОВА
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року м. Чернігів Справа № 620/11072/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Виноградової Д.О.,

за участі секретаря Годун Т.Ю.,

представника позивача Євсеєнка В.В.

представника відповідача Паншиної І.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РожнівкаАгро» до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РожнівкаАгро» (далі позивач, ТОВ «РожнівкаАгро», Товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі також відповідач, ГУ ДПС у Чернігівській області), у якому просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 01.09.2025 № 15577/ж10/25-01-07-00 форми «Р», яким встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п.198.1, п.198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПКУ, в результаті чого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 14010100 на загальну суму 1 468 525,00 грн. та нараховано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) 367 131,00 грн;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 01.09.2025 № 15578/ж10/25-01-07-00 форми «В4», яким встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п.198.1, п.198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПКУ, в результаті чого зменшене від`ємне значення на загальну суму 44 150,00 грн;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 01.09.2025 № 15579/ж10/25-01-07-00 форми «НП», яким встановлено відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст.201 ПКУ податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 937 827,00 грн, в результаті чого застосовано штраф у розмірі 8 772,50 грн;

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки, викладені у акті перевірки, на підставі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є безпідставними, та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України та фактичним обставинам справи. Надані Товариством до перевірки первинні документи бухгалтерського та податкового обліку повністю підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між товариством та його контрагентами. Натомість податковим органом дослідження документів здійснювалось вибірковим методом, що призвело до неврахування всіх необхідних.

Отже, за вказаних обставин, позивач вважає спірні податкові повідомлення-рішення не обґрунтованими, протиправними та такими, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження під головуванням судді Виноградової Д.О. у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

У встановлений ухвалою про відкриття провадження строк, відповідач надав відзив на позов, у якому із вимогами Товариства не погоджується, просить в їх задоволенні відмовити в повному обсязі з огляду на те, що податковою перевіркою встановлено порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п.198.1, п.198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПКУ та ст.201 ПКУ, в результаті чого відповідачем винесено податкові повідомлення рішення, які Товариством у добровільному порядку не сплачені.

Ухвалою суду від 06.11.2025 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Рожнівка-Агро» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Забезпечено участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Рожнівка-Агро» у підготовчому засіданні у справі № 620/11072/25, призначеному на 12 листопада 2025 року об 11:00 год та у подальших судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судовому засідання сторони посилались на обставини, викладені у позовній заяві та у відзиві, відповідно.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відповідно до ст. 20, ст. 77, ст. 82, п.п. 69.351 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПКУ) посадовими особами податкового органу проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Рожнівка-Агро» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2018р. по 31.12.2024р., валютного законодавства за період з 01.01.2018р. по 31.12.2024р., з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018р. по 31.12.2024р., та іншого законодавства за період з 01.01.2018р. по 31.12.2024р.

За результатами перевірки було складено Акт документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на контролюючі органи від 16.07.2025 № 12738/Ж5/25-01-07-01-01 (далі також Акт перевірки).

У ході перевірки, зокрема, встановлено та зафіксовано в акті перевірки такі порушення:

1. п. 44.1 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПКУ, у зв`язку з чим занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 1 468 525 грн., в тому числі за лютий 2023 року в сумі 1 468 525 грн. та завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) (ряд. 21) на загальну суму 44 150 грн., в тому числі за грудень 2024р. на суму 44 150 грн;

2. п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПКУ в частині не реєстрації податкових накладних;

3. абзацу 12 п. 3.1, п. 3.2 п. 3.5 розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форми № 1 ДФ), який затверджено Наказом Міністерством доходів і зборів України від 21.01.2014 № 49, зареєстрованого в МЮУ 05.02.2014 №228/25005 зі змінами та доповненнями внесеними Наказом Міністерства Фінансів України 13.01.2015 за № 4, зареєстрованого в МЮУ 30.01.2015 №ІІІ/26556, абзацу 2 пункту 4 розділу IV Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, а також нарахованого єдиного внеску (форма № 4ДФ), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.12.2020 № 773) та абзацу «б» п. 176.2 ст. 176 розділу ІV ПКУ, а саме подання Податкових розрахунків за формою № 1ДФ та № 4ДФ за 3-4 квартал 2018 2024 з недостовірними відомостями про суми доходів платників податку та суми утриманого з них податку;

4. ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI зі змінами та доповненнями, що призвело до не сплати по строку 20.10.2024 989 897,70 грн єдиного соціального внеску, нарахованого за вересень 2024 (фактично сплачено 11.11.2024);

5. пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, абзац «а» п. 176.2 ст. 176 розділу ІV ПКУ, а саме по строку 31.10.2024 до бюджету утриманого податку на доходи фізичних осіб з заробітної плати працівників за вересень 2024 в сумі 823 104,47 грн (фактично перераховано до бюджету 11.11.2024). 6. пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, абзац «а» п. 176.2 ст. 176 розділу ІV ПКУ, пп. 1.4, 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ, що призвело до не сплати в місячний податковий період, а саме по строку 31.10.2024, до бюджету утриманого військового збору з заробітної плати працівників за вересень 2024 в сумі 68 592,04 грн (фактично перераховано до бюджету 11.11.2024).

Вважаючи висновки Акту перевірки у частині безпідставними, позивач подав до відповідача заперечення від 08.08.2025 № 13-06/159, на які 03.09.2025 отримано відповідь від 26.08.2025 за № 1886/ж-12/25-01-07-01-06, згідно якої доводи заперечення не враховано, а висновки Акту перевірки залишені без змін.

За результатами Акту перевірки відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 01.09.2025 № 15577/ж10/25-01-07-00 форми «Р», яким встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п.198.1, п.198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПКУ, в результаті чого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 14010100 на загальну суму 1 468 525,00 грн та нараховано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) 367 131,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 01.09.2025 № 15578/ж10/25-01-07-00 форми «В4», яким встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п.198.1, п.198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПКУ, в результаті чого зменшене від`ємне значення на загальну суму 44 150,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 01.09.2025 № 15579/ж10/25-01-07-00 форми «НП», яким встановлено відсутність складення та/ або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст.201 ПКУ податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 937 827,00 грн, в результаті чого застосовано штраф у розмірі 8 772,50 грн;

- рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 01.09.2025 №15586/ж10/25-01-24-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, в результаті чого нараховано штраф у розмірі 197 979,54 грн та пеню у розмірі 21 777,75 грн;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 01.09.2025 № 15588/ж10/25-01-24-06 форми «Д», яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, з податку на доходи фізичних осіб, в результаті чого застосовано штраф у розмірі 205 776,12 грн та пеню 3 869,72 грн;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 01.09.2025 № 15589/ж10/25-01-24-06 форми «Д», яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, з військового збору, в результаті чого застосовано штраф у розмірі 17 148,01 грн та пеню 322,48 грн;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 01.09.2025 № 15591/ж10/25-01-24-06 форми «ПС», в результаті чого нараховано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) 2 040,00 грн.

Не погоджуючись з частиною податкових повідомлень рішень позивачем подано до суду позовну заяву про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Чернігівській області, а саме від 01.09.2025 № 15577/ж10/25-01-07-00 форми «Р», № 15578/ж10/25-01-07-00 форми «В4», № 15579/ж10/25-01-07-00 форми «ПН»

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (далі також ПК України, ПКУ), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктами 9.1.1, 9.1.3 п.9.1 ст.9 ПК України податок на прибуток підприємств та податок на додану вартість віднесено до загальнодержавних податків.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1. ст. 134 ПКУ об`єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

У силу вимог п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Базою оподаткування, згідно п. 135.1. ст. 135 ПКУ, є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом «а» п. 185.1 ст. 185 ПКУ об`єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПКУ датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п. 188.1 ст. 188 ПКУ база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктами 198.2, 198.3 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

Згідно п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

У силу вимог п.201.4 ст.201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Зміст цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

При цьому правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість та від`ємного значення фінансового результату (витрат) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема, це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами. При цьому для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкові зобов`язання, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість судом встановлено з матеріалів справи таке.

Так, у періоді, який перевірявся податковим органом, позивач формував показники податкової звітності, виходячи, в тому числі з господарських операцій з ТОВ «ІНТЕЛЕКТУАЛЬНІ КОМУНІКАЦІЇ» з придбання позивачем засобів захисту рослин (далі ЗЗР) відповідно до умов Договору поставки №ІК/РА/22-ззр від 01.08.2022 (надалі Договір поставки). Зокрема реальність операції відповідач підтвердив, дослідивши в процесі перевірки первинні бухгалтерські документи по ланцюгу цієї операції, що відображено в Акті перевірки на сторінках 24 - 26, а саме: «До перевірки було надано Договір поставки від 01.08.2022р. № ІК/РА/22-ззр, м. Київ, укладений між Товариством з ТОВ «ІНТЕЛЕКТУАЛЬНІ КОМУНІКАЦІЇ» (надалі Постачальник), в особі генерального директора Добровольського Віталія Миколайовича, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони та ТОВ «Рожнівка-Агро», в особі директора Кузьменка Михайла Вікторовича, що діє на підставі Статуту з другої сторони, в якому зазначено:

1.Предмет договору 1.1. У відповідності з даним Договором Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця засоби захисту рослин, найменування яких вказані у відповідних специфікаціях до Договору, які є його невід`ємними частинами (далі «Товар»), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та сплатити за нього визначену Договором грошову суму (вартість).

2. Якість Товару 2.1. Якість Товару повинна відповідати стандартам і Держстандартам, що діють в Україні на момент постачання.

3. Вартість Товару/партій зазначається у відповідній специфікації до Договору… Документальне оформлення операцій з придбання ЗЗР схематично виглядає так: від ТОВ «Носівське ХПП» до ТОВ «Інтелектуальні комунікації» , які реалізують на ТОВ «Рожнівка-Агро».

У період з серпня 2022 по жовтень 2022 сторонами укладено чотири специфікації до Договору поставки, згідно яких позивачем придбано товар (Абакус, Ампліго 150 ZC, ФК 4*5л, Реглон Форте 200 SL, РК2х10л) загальною вартістю 2 874 238,34 грн, без ПДВ. На підтвердження виконання постачання товару згідно укладених специфікацій до Договору поставки сторони підписали наступні видаткові накладні: № 71 та № 72 від 31.08.2022, № 142 від 30.09.2022, № 186 від 31.10.2022, згідно яких ТОВ «ІНТЕЛЕКТУАЛЬНІ КОМУНІКАЦІЇ» (надалі Постачальник) поставив Абакус в кількості 2 034,05 л на загальну суму 735 673,35 грн, в тому числі ПДВ 147 434,67 грн, Ампліго 150 ZC, ФК 4*5л в кількості 83,89 л на загальну суму 172 393,95 грн, в тому числі ПДВ 34 478,79 грн, Реглон Форте 200 SL, РК2х10л в кількості 5 725,6 л на загальну суму 1 966 171,04 грн, в тому числі ПДВ 393 234,21 грн.

Вартість отриманого позивачем товару у сумі 3 449 086,01 грн, була сплачена останнім згідно платіжних інструкцій № 35 у сумі 2 919 000,00 грн та № 52 у сумі 530 086,01 грн. Отже, дослідивши відповідні первинні документи та виклавши в Акті перевірки вищевказані обставини відповідачем визнано та підтверджено фактичне здійснення господарської операції з реалізації Постачальником на користь позивача ЗЗР на загальну суму 3 449 086,01 грн.

За фактом поставки відповідної партії товару та відповідно до приписів п. 187.1 ст. 187 та п. 201.10 ст. 201 ПКУ Постачальником складено та зареєстровано в ЄРПН наступні податкові накладні: від 31.08.2022 № 36 сума ПДВ 49 225,4 грн та № 37 сума ПДВ 132 388,00 грн, від 30.09.2022 № 28 сума ПДВ 302 878,00 грн, від 31.10.2022 № 13 сума ПДВ 90 355,41 грн.

Відповідно до норм абз. 3 п. 198.6 ст. 198 ПКУ податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Правові наслідки у вигляді виникнення у платника податків права на формування в податковому обліку сум податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 19 березня 2019 р. у справі №809/1718/15, від 05.11.2019 у справі № 804/1571/15, від 23 червня 2020 р. у справі № 816/4557/15.

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що позивач правомірно відніс суму податку до податкового кредиту. Крім того, матеріали справи підтверджують, що у подальшому придбаний товар використаний позивачем у власній господарській діяльності вирощуванні зернових культу, згідно укладеного Договору про виконання робіт від 01.02.2021 № 01/02-НА/РА-АгП. Враховуючи, що реальний рух активів та коштів відбувся, документи, що були досліджені під час перевірки, у своїй сукупності складають цілісну картини, отже факт її здійснення підтверджений, за таких обставин суд погоджується з твердженням позивача, що висновок про завищення суми податкового кредиту, шляхом включення документально оформлених операцій по взаємовідносинам з ТОВ «ІНТЕЛЕКТУАЛЬНІ КОМУНІКАЦІЇ» є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності.

Суд також відхиляє доводи відповідача щодо завищення позивачем податкового кредиту за господарською операцією з Постачальником через відсутність подорожніх листів, товарно-матеріальних накладних на перевезення ЗЗР внаслідок чого неможливо підтвердити доставку вантажу; - відсутність складських приміщень, матеріально-технічної бази, необхідної для здійснення господарської діяльності Постачальником; - за ланцюгом постачання (за даними ЄРПН) фактичним постачальником ЗЗР для позивача виступило ТОВ «НОСІВСЬКЕ ХПП», а між Постачальником наявне лише документальне оформлення операцій з придбання ЗЗР без їх фактичного здійснення; - відсутність документів щодо якості Товару, що унеможливлює підтвердити якість Товару; - відсутність щодо пакування продукції, в якій тарі перевозилась продукція, умов завантаження-вивантаження товару; - наявність інформації щодо ризикованості платника на підставі Наказу ДФС України від 28.07.2015 № 543 «Про забезпечення комплексного контролю податкових ризиків з ПДВ», з огляду на таке.

Так, відповідно до п. 5.3 Договору поставки «Місце поставки Товару: склад Постачальника, що розташований за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район (колишній Бобровицький) с. Гаврилівка, вул. Кічи, 23». Тобто, позивач має отримати (забрати) Товар саме в місці поставки. Разом з тим, якщо для подальшого транспортування отриманого Товару використовуються транспортні засоби третіх осіб (на умовах договорів перевезення) основним документом на перевезення вантажів, окрім передбачених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» є товарно-транспортна накладна.

Тобто, наявність товарно-транспортної накладної є обов`язковою при отриманні послуг з перевезення вантажу на договірних засадах від іншої юридичної особи. Разом з тим, перевезення вантажу для власних потреб юридичної особи здійснюється водієм такої юридичної особи, що перебуває з нею у трудових відносинах, документом, що підтверджує перевезення можуть слугувати інші належним чином оформлені первинні документи (накладна, інший визначений законодавством документ на вантаж). Такий висновок узгоджується із ІПК № 1143/ІПК/99-00-21-02-02 від 03.03.2025.

Фактом отримання Товару позивачем від Постачальника у місці поставки підтверджують відповідні видаткові накладні, які досліджені в процесі Перевірки, та слугують відповідним підтвердження доставки вантажу.

За змістом Акту перевірки відповідачем не встановлено неможливість здійснити перевезення отриманого Товару в місці поставки власними силами, що свідчить про передчасність висновків у зв`язку із відсутністю відповідного аналізу господарської операції.

Суд зазначає, що надані до перевірки на підтвердження реальності господарських операцій, за участю із зазначеними вище вказаними контрагентами, первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу Закону № 996-XIV, Податкового кодексу України та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів Україні від 24.05.1995 № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків.

Водночас, суд зазначає, що при проведенні перевірки перевіряючий орган має провести зустрічну перевірку для - встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, такі як: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки, з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності. Тому без проведення зустрічної перевірки встановити реальність проведення господарських операцій неможливо. Також є необхідною встановлення спеціальної правосуб`єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

Натомість відповідачем не встановлено внаслідок нездійснення зустрічних перевірок контрагентів позивача нереальність таких господарських операцій, з огляду на що суд погоджується з твердженням Товариства, що аргумент відповідача стосовно ведення Постачальником бухгалтерського та податкового обліку із порушеннями, не відображаючи свої потужності (трудові ресурси, відносини оренди майна тощо) за відсутності належних доказів є лише припущенням, яке могло бути підтверджене або спростовано лише шляхом проведення зустрічної перевірки Постачальника. Однак, в Акті перевірки відсутні згадування про факти проведення таких перевірок та результати, а отже твердження відповідача, що ґрунтується на припущеннях, не може бути допустимим доказом у справі.

Суд зауважує, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому суд вказує на те, що надані позивачем документи бухгалтерського обліку повністю підтверджують суть наданої послуги, необхідність, фінансово-економічний ефект від отриманих послуг характеру та зв`язок послуги з господарською діяльністю позивача.

У свою чергу суд зазначає, що податкові органи не мають права підміняти виконавчі органи суб`єкта господарювання і визначати форму організації виробничого процесу, доцільність виконання певних функцій підприємством самостійно чи то їх передачі на аутсорсинг, а також доцільність укладання певних договорів та форми організації господарських взаємовідносин.

ПК України не містить положень, що дозволяють контролюючому органові оцінювати затрати з точки зору їх доцільності, раціональності та ефективності, платник здійснює фінансово-господарську діяльність на власний ризик, а тому вправі самостійно оцінювати її ефективність та доцільність. А відтак платник самостійно вирішує, які саме витрати йому необхідно здійснити для забезпечення своєї діяльності, та вправі самостійно обирати виконавців послуг.

До того ж, у постанові Верховного Суду від 29.03.2018 у справі 825/1391/17 суд касаційної інстанції зазначив, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Власне відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг та окремих позицій у первинних облікових документах, які не впливають на зміст господарської операції, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

З огляду на доведеність матеріалами справи реальність господарських відносин між позивачем та ТОВ «ІНТЕЛЕКТУАЛЬНІ КОМУНІАЦІЇ», які спричинили реальні зміни майнового стану позивача, та були належним чином відображені у податковій звітності, суд дійшов висновку, що позивач правомірно відніс суму податку до податкового кредиту на загальну суму 574 847,67 грн.

Щодо висновків про необхідність нарахування податкових зобов`язань при використані орендованої техніки поза межами господарської діяльності за період січень-березень 2021, лютий 2023 суд зазначає таке.

У періоді, який перевірявся, позивач формував показники податкової звітності, виходячи, в тому числі з господарських операцій з ТОВ «НАТАША-АГРО» з придбання позивачем послуг оренди сільськогосподарської техніки відповідно до умов Договору оренди від 02.01.2021 та 02.01.2023 (надалі Договір оренди). Зокрема реальність операції відповідач підтвердив, зазначивши на сторінці 18 Акту перевірки, що до перевірки надано Договір оренди від 02.01.2021 та договір оренди від 02.01.2023 між ТОВ «НАТАША-АГРО» (Орендодавець) та ТОВ «РОЖНІВКА-АГРО» (Орендар) Разом з тим, за аналізом наданих вході проведення перевірки первинних бухгалтерських документів не встановлено використання: - причіпу-перегрузчику ANNABURGER HTS 29.18 (P-A 3.49), в період січень березень 2021 р., в господарській діяльності платника податків; - самохідного-оприскувача Apache AS1010 (06262 CB6.10 P-A), в період січень березень 2021 р., в господарській діяльності платника податків; - дискової борони Sunflower 1435-30 (5.5 P-A), у лютому 2023 року

Таким чином, ТОВ «Рожнівка-Агро» необхідно у відповідності до вимог п. 198.5 ст. 198 ПКУ нарахувати податкові зобов`язання на суму ПДВ, що знайшла своє відображення у складі податкового кредиту, оскільки орендована техніка в січень-березень 2021р. та лютий 2023р. на загальну суму 18 945 грн. не використовувалась.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що у період, визначений відповідачем, вищевказана сільськогосподарська техніка та механізми знаходились у використанні ТОВ «НАТАША-АГРО», а не позивача, що підтверджується доданими первинними бухгалтерськими документами. Позивач також надав пояснення, що міжсезонне використання спеціалізованої сільськогосподарської техніки не призводить безпосередньо до зміни напряму використання такої техніки, а також не змінює їх господарське призначення. Тим більше дані витрати використані в оподаткованих операціях і включені до собівартості випущеної продукції. Крім того, в Акті перевірки відсутні докази, що відповідачем встановлено щодо учасників досліджуваної господарської операції наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій; не здійснення особою, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність документів обліку. Таким чином, твердження відповідача щодо не нарахування податкових зобов`язань на загальну суму 18 945 грн є безпідставним та таким, що підтверджується матеріалами справи.

Щодо висновків про необхідність нарахування податкових зобов`язань за наявності кредиторської заборгованості, що набула статусу безнадійної суд зазначає таке.

Так, підставою для такого висновку податкового органу зазначено, аналіз бухгалтерських рахунків 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» та 371 «Розрахунки за виданими авансами».

Натомість, дане твердження спростовується наступним.

Так, особливості визначення бази оподаткування в окремих випадках (порядок коригування податкових зобов`язань та податкового кредиту) передбачені ст. 192 ПКУ, за змістом пункту 192.1 якої, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/ послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку (підпункти 192.1.1,192.1.2).

Тобто обов`язок по відповідному коригуванню суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача виникає у разі, коли після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості.

З аналізу вказаної норми суд дійшов висновку, що обов`язок здійснити коригування суми податкового кредиту при списанні безнадійної кредиторської заборгованості у зв`язку із закінченням терміну позовної давності по отриманим та неоплаченим товарам/послугам, по яким раніше був сформований податковий кредит, та нараховувати податкові зобов`язання з ПДВ у розмірі 810 015,67 грн у позивача відсутній, оскільки списання кредиторської заборгованості не є операцією зі зміни суми компенсації вартості товарів (послуг), а норми ПКУ не встановлюють обов`язку по корегуванню податкових зобов`язань і податкового кредиту з ПДВ у разі проведення процедур з врегулювання сумнівної (безнадійної) заборгованості.

Аналогічні висновки (за збереження податкового кредиту і відсутності підстав для його коригування при списанні безнадійної заборгованості) викладені Верховним Судом у постановах від 07.11.2019 у справі №2а-5959/12/1470, від 18.02.2021 у справі № 815/5277/16 та № 804/3044/16, від 09.02.2022 у справі № 640/12697/19, від 01.02.2023 у справі №160/19098/21, від 18.07.2024 у справі № 1540/4322/18.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що контролюючим органом, під час проведення перевірки проігноровано, що за контрагентами ТОВ «НАТАША-АГРО» та ТОВ «МАЛОДІВИЦЬКЕ ХЛІБОПРИЙМАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО» позивачем відповідна заборгованість повернута, про що останнім були надані підтверджуючі документи.

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що твердження відповідача щодо не нарахування податкових зобов`язань на загальну суму 810 046 грн є безпідставним.

Суд також дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування позивачу штрафу у сумі 8 772, 50 грн, у зв`язку з безпідставністю висновків щодо наявності у позивача зобов`язання нарахування податкових зобов`язань на суму заборгованості, що набула статусу безнадійної, при списанні безнадійної кредиторської заборгованості та заборгованості, що набула статусу безнадійної та не списана, при використанні орендованої техніки поза межами господарської діяльності. Товариством відповідно до вимог п. 188.1 ст. 188 ПКУ нараховано податкові зобов`язання, на що виписано та зареєстровано в Єдиному реєстрі відповідні податкові накладні на операції з реалізації товарів.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що висновки контролюючого органу щодо порушення підприємством пунктів 44.1 ст. 44, п.188.1 ст. 188, 198.1, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198, ст. 201 ПК України не знайшли підтвердження під час розгляду справи, тому податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Чернігівській області від 01.09.2025 № 15577/ж10/25-01-07-00 форми «Р», № 15578/ж10/25-01-07-00 форми «В4», № 15579/ж10/25-01-07-00 форми «ПН», є такими, що не відповідають критеріям, визначеним у статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України, внаслідок чого є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.

По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.

Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як слідує у цій справі відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності. Висновки, викладені в акті перевірки є необґрунтованими, правомірності таких висновків під час судового розгляду справи відповідачем не доведено. Реєстрація усіх податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідачем не ставиться під сумнів, тому позивач мав право на включення відповідних сум ПДВ до податкового кредиту.

Таким чином, суд дійшов висновку, що факт існування реальних господарських правовідносин позивача з контрагентами підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, а право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої у складі вартості придбаних товарів (робіт, послуг) посвідчується належним чином оформленими податковими накладними, та іншими первинними документами. Відповідач не довів, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання податкової вигоди, як то вказує відповідач.

Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.

Згідно частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з наявної у матеріалах справи платіжної інструкції від 01.10.2025 № 4233 позивачем під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 28328, 68 грн.

Враховуючи наведене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений ним судовий збір у розмірі 28328,68 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РожнівкаАгро» до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 01.09.2025 № 15577/ж10/25-01-07-00 форми «Р».

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 01.09.2025 № 15578/ж10/25-01-07-00 форми «В4».

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 01.09.2025 № 15579/ж10/25-01-07-00 форми «ПН».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РожнівкаАгро» судовий збір у розмірі 28328,68 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «РожнівкаАгро», вул. Жовтнева, 1, с. Рожнівка, Прилуцький район, Чернігівська область, 16714, .

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області, вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14000, код ЄДРПОУ ВП 44094124.

Повний текст рішення виготовлено 05 грудня 2025 року.

Суддя Дар`я ВИНОГРАДОВА