Справа № 240/20777/25
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Житомир справа № 240/20777/25

категорія 113040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № ЦЗ-5/ЖИ/а-2 від 16.06.2025.

В обґрунтування позову зазначає, що місце здійснення мною, ФОП ОСОБА_1 , господарської діяльності - це нежитлове приміщення (магазин-кафе) яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що це приміщення перебуває у користуванні як моєму. ФОП ОСОБА_1 так і у користуванні моєї доньки. ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , що як і я зареєстрована як ФОП, здійснює свою діяльність в одному зі мною приміщенні та сплачує податки, у тому числі ЄСВ. Тобто ОСОБА_2 , моя донька, на цілком законних підставах знаходилась у приміщені магазину-кафе під час проведення перевірки 23.04.2025 року де здійснювала свою господарську діяльність як ФОП, а не як мій , ФОП ОСОБА_1 , продавець ( розрахунків за ФОП ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_2 не проводила). Договори про перебування нежитлового приміщення (магазин-кафе) у користуванні ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , надавались перевіряючим податківцям 23.04.2025 року, але вони їх не взяли до уваги.

Ухвалою від 28.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та поновлено строк звернення до суду.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що у фіскальному чеку, який є в додатках до Акту перевірки зазначено « ОСОБА_1 , МАГАЗИН-КАФЕ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », касир: ОСОБА_1 », але фактичною перевіркою встановлено, що саме ОСОБА_2 використовувала обладнання та здійснила реалізацію товару, зазначеному у чеку, проте не мала на ці дії жодних законних прав, чим було порушено ст. 24 КЗпП України. Це могли здійснити лише ФОП ОСОБА_1 особисто або продавець, який перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 відповідно.

Щодо клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Житомирській області, то суд відмовляє в його задоволенні, оскільки у вказаному клопотанні не зазначається з яких підстав третю особу належить залучити до участі у справі, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Позивач подала відповідь на відзив, в якій просила задовольнити позов в повному обсязі, оскільки в фіскальному чеку № , який наявний у матеріалах справи, та на який посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, чітко зазначено, що саме я, ФОП ОСОБА_1 , а не ФОП ОСОБА_2 , здійснила реалізацію товару, що є належним, допустимим, та достатнім доказом відсутності порушення мною вимог законодавства про працю. Вказане в Акті, що саме ОСОБА_2 здійснила реалізацію товару згідно чеку № , суперечить фіскальному чеку № , не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджується жодним доказом, про що мною було викладено у поданому до контролюючого органу запереченні до Акта перевірки.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивач намагається уникнути відповідальності, заперечуючи факт здійснення розрахункової операції безпосередньо ОСОБА_2 , проте такі твердження є необґрунтованими та спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема, факт здійснення продажу товару саме ОСОБА_2 підтверджується актом фактичної перевірки ГУ ДПС у Житомирській області №8440/06/27/PRO/ від 24.04.2025 р. (далі - Акт), складеного за результатами фактичної перевірки позивача відповідно до вимог чинного законодавства. Розрахункову операцію з реалізації товару проводила саме ОСОБА_2 , що підтверджується наступною інформацією відповідно до вищезгаданого акта: «Під час проведення контрольно-розрахункової операції було придбано сигарети West Red XL 25 по ціні 125,00 грн. розрахунок провела ОСОБА_2 . Станом на 14 год. 30 хв. 23.04.2025 року повідомлення про прийняття працівника на роботу на ОСОБА_2 рік народження 04.07.2002 року, ФОП ОСОБА_1 до органу ДПС y Житомирській області не подано».

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2025 Головне управління ДПС у Житомирській області провело фактичну перевірку господарської одиниці, - магазину-кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 " по АДРЕСА_1 , - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт № 8440/06/27/РРО/ НОМЕР_1 від 23.04.2025.

Вказаний акт перевірки містить висновок про використання праці без належного оформлення трудових відносин з працівником.

На підставі акту фактичної перевірки Головного управління ДПС в Житомирській області від 23.04.2025 № 8440/06/27/РРО/ НОМЕР_1 , заступник начальника Центрально - Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Швидкого С.В., керуючись Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, та на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, прийняв постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 16.06.2025 №ЦЗ-5/ЖИ/а-2 (а.с.33-34), якою на позивача накладено штраф у розмірі 80000 грн за порушення вимог статті 24 Кодексу законів про працю України (допуск до роботи особи без належного оформлення трудових відносин).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 4, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5)при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 265 Кодексу законів про працю України визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження; вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Відповідно до частини четвертої статті 265 Кодексу законів про працю України, штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі Порядок № 509).

Згідно з пунктом 2 Порядку №509 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю") штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Пунктом 4 Порядку №509 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю") передбачено, що під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №640/17424/19, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, було визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю", якою, серед іншого, внесено зміни до Порядку №509, в тому числі в частині можливості накладати штрафи на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, а також порядку розгляду справи про накладення штрафу.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №640/17424/19 набрало законної сили 14.09.2021.

Згідно з приписами статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, треба розуміти так, що дія акту починається з моменту набрання ним чинності і припиняється з втратою актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

30.09.2010 Конституційний Суд України ухвалив рішення №20-рп/2010 у справі щодо конституційності Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 08.12.2004 №2222-IV, яким визначено юридичні наслідки визнання нормативно-правового акта нечинним, часові межі чинності такого акта, а також і відповідні межі дії відновлених норм з початкової редакції Основного Закону.

Суд вважає, що визнання нечинною з 14.09.2021 в судовому порядку постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" впливає на результат розгляду цієї справи по суті, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин (розгляду справи про накладення штрафу і винесення спірної постанови про накладення штрафу) відповідні норми постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 не підлягали застосуванню.

Таким чином зважаючи на вищезазначене, Порядок №509 підлягав застосуванню в редакції, чинній до внесення в нього змін постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю". Пунктом 2 Порядку №509 у відповідній редакції передбачалося можливість накладення штрафу на підставі акта лише документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю, а не акта фактичної перевірки, що має місце в даному спорі.

В розумінні вимог статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Таким чином, докази, отримані за результатами вказаного заходу державного контролю (фактичної перевірки податкового органу) та відображені в акті Головного управління ДПС в Житомирській області (а.с. 18-21), є недопустимими доказами.

Поряд з цим, у контексті оцінки решти доводів сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що прийняття відповідачем спірної постанови про накладення штрафу на підставі акта фактичної перевірки Головного управління ДПС в Житомирській області є протиправним, що є достатньою підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи задоволення позову та приписи ст. 139 КАС України, на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрат в сумі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 КАС України, суд

вирішив:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , номер НОМЕР_1 ) до Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (вул. Шевченка, буд.18-а, м. Житомир, 10008, код 44791105) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЦЗ-5/ЖИ/а-2 від 16.06.2025.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк