Справа № 140/15948/20
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

за наслідками розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення

08 грудня 2025 року ЛуцькСправа № 140/15948/20
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника Гуто-Боровенської об`єднаної територіальної громади в особі Гуто-Боровенської сільської ради про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі за позовом Гуто-Боровенської об`єднаної територіальної громади в особі Гуто-Боровенської сільської ради до Волинської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Гуто-Боровенська об`єднана територіальна громада в особі Гуто-Боровенської сільської ради звернулась із позовом до Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність під час розробки Перспективного плану формування територій громад Волинської області, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 року №590-р (Урядовий кур`єр, офіційне видання від 17.06.2020 №113) в частині включення Гуто-Боровенської об`єднаної територіальної громади Камінь-Каширського району Волинської області до складу Камінь-Каширської об`єднаної територіальної громади Камінь-Каширського району Волинської області, відповідно до пункту 1 «Графічна частина (карта Волинської області)» та пункту 2 «Перелік спроможних територіальних громад Волинської області» Перспективного плану формування територій громад Волинської області, що є додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 №590-р «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Волинської області» та зобов`язання відповідача розробити проект змін до Перспективного плану формування територій громад Волинської області, якими включити до переліку спроможних громад Волинської області Гуто-Боровенську об`єднану територіальну громаду (код населеного пункту - адміністративного центру територіальної громади згідно з КОАТУУ - 721483101), до складу якої увійшли територіальні громади: Гуто-Боровенська, і Боровненська, Великообзирська, Верхівська, Олениненська, Піщанська, Полицівська, з адміністративним центром об`єднаної територіальної громади в селі Гута-Боровенська та звернутися з відповідним поданням до Кабінету Міністрів України про затвердження відповідних змін до перспективного плану формування територій громад Волинської області.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 адміністративний позов Гуто-Боровенської об`єднаної територіальної громади в особі Гуто-Боровенської сільської ради до Волинської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправними дії Волинської обласної державної адміністрації, що полягають у включенні Гуто-Боровенської об`єднаної територіальної громади Камінь-Каширського району Волинської області до складу Камінь-Каширської об`єднаної територіальної громади Камінь-Каширського району Волинської області у проекті Перспективного плану формування територій громад Волинської області, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 №590-р та зобов`язано Волинську обласну державну адміністрацію розробити проект змін до Перспективного плану формування територій громад Волинської області в частині включення до переліку спроможних громад Волинської області Гуто-Боровенську об`єднану територіальну громаду до складу якої увійшли територіальні громади: Гуто-Боровенська, Боровненська, Великообзирська, Верхівська, Олениненська з адміністративним центром об`єднаної територіальної громади в селі Гута-Боровенська Камінь-Каширського району Волинської області та подати такий проект до Кабінету Міністрів України для затвердження.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021 апеляційну скаргу Волинської обласної державної адміністрації задоволено, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 у справі № 140/15948/20 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Гуто-Боровенської об`єднаної територіальної громади Камінь-Каширського району Волинської області до Волинської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 20.09.2022 касаційну скаргу Гуто-Боровенської об`єднаної територіальної громади в особі Гуто-Боровенської сільської ради задоволено, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021 скасовано і залишено в силі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2021.

На адресу суду 26.11.2025 надійшла заява представника Гуто-Боровенської об`єднаної територіальної громади в особі Гуто-Боровенської сільської ради про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) шляхом зобов`язати Волинську обласну державну адміністрацію подати до суду звіт про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 у справі № 140/15948/20.

Зазначає, що вказане судове рішення досі фактично не виконано.

При розгляді заяви представника Гуто-Боровенської об`єднаної територіальної громади в особі Гуто-Боровенської сільської ради про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення суд враховує таке.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції.

З урахування наведеного, заяву представника Гуто-Боровенської об`єднаної територіальної громади в особі Гуто-Боровенської сільської ради про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення належить розглядати судом в письмовому провадженні.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці зазначає, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

Наведене означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15.05.2019 №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 07.06.2005, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20.07.2004, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15.10.2009, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28.11.2006, заява № 30779/04).

Абзацом 1 підпункту 3.2 пункту 3, абзац 2 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційний Суд України від 30.06.2009 №16-рп/2009 передбачив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Суд констатує, що резолютивна частина рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 не містить зобов`язального характеру щодо необхідності відповідачу подання звіту про виконання судового рішення.

Проте вказана обставина не позбавляє позивача права звернутися до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду після його ухвалення.

Згідно з частиною першою статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частин другої, третьої статті 382-1 КАС України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Таким чином, судовий контроль це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи позивача.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Отже, вказаною нормою КАС України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Верховний Суд в ухвалах від 18.04.2022 у справі № 754/12702/14-а та від 11.05.2023 у справі № 640/9835/20 дійшов висновку, що судовий контроль в порядку норм статті 382 КАС України шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення може бути встановлено за таких умов: рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання; існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання; існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення; загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату; або що відповідач (його правонаступник) створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.

У постанові Верховного Суду від 11.06.2020 у справі №640/13988/19 викладено правову позицію, відповідно до якої адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

З наведених правових позицій випливає, що застосування судового контролю за статтею 382 КАС України це право суду, яке реалізується лише за наявності об`єктивних підстав. Такими підставами є ризик невиконання рішення, який підтверджений доказами створення перешкод з боку відповідача, відсутність результату від загального порядку виконання або інші обставини, що ставлять під сумнів належне виконання. Суд повинен оцінити реальні можливості суб`єкта владних повноважень та специфіку обов`язку, а сам позивач у разі невиконання рішення може скористатися механізмами примусового виконання.

Суд зауважує, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом першим частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою та пунктом першим частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 частини третьої, частиною четвертою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, в межах примусового виконання судового рішення державний виконавець перевіряє виконання виконавчого документу, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Тобто виконання рішення суду, яке набрало законної сили, у першу чергу забезпечується шляхом вчинення дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та спрямованих на примусове виконання судового рішення.

За відомостями комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що виконавчий лист на зобов`язання Волинську обласну державну адміністрацію вчинити дії видано 28.11.2022 за порядковим номером 14187/2022р.

Оскільки завершальним етапом судового розгляду та механізмом примусового виконання судових рішень є виконавче провадження, що здійснюється органами державної виконавчої служби, суд враховує, що представник позивача не надав письмових доказів пред`явлення відповідного виконавчого листа до виконання. Також відсутні будь-які відомості про відкриття виконавчого провадження чи вчинення виконавцем дій, спрямованих на спонукання відповідача до виконання рішення суду.

В даному випадку у позивача існує можливість отримати реальне виконання судового рішення у межах процедури виконавчого провадження, у тому числі шляхом застосування державним виконавцем примусових заходів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Звертаючись із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду заявником не обґрунтовано та не наведено мотивів доцільності та необхідності застосування такого обраного виду судового контролю, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Наразі неможливо стверджувати, що примусове виконання цього рішення суду не дало очікуваних результатів, та, відповідно, про наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням цього судового рішення.

У зв`язку із наведеним, на переконання суду, відсутні правові та фактичні підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, у зв`язку із чим у задоволенні заяви представника Гуто-Боровенської об`єднаної територіальної громади в особі Гуто-Боровенської сільської ради необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 256, 382, 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Гуто-Боровенської об`єднаної територіальної громади в особі Гуто-Боровенської сільської ради про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі за позовом Гуто-Боровенської об`єднаної територіальної громади в особі Гуто-Боровенської сільської ради до Волинської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.І. Смокович