Справа № 520/34781/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 р.Справа № 520/34781/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., повний текст складено 28.10.25 року по справі № 520/34781/24

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

18.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області , в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 12.01.2025 р. , просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 18.06.2024 року № 1-2037-UA0028556 форма «Ф» про визначення ПЗ з податку на нерухоме майно у сумі 12870 грн. 00 копійок.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 18.06.2024 року № 1-2037-UA0028556 форма «Ф» про визначення ПЗ з податку на нерухоме майно у сумі 17450 грн. 33 копійки.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 11.09.2024 року № 2-2037-UA0028556 форма «Ф» про визначення ПЗ з податку на нерухоме майно у сумі 289473 грн. 46 копійок.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 08.10.2024 року № 2-2037-UA0028556 форма «Ф» про визначення ПЗ з податку на нерухоме майно у сумі 19899 грн. 00 копійок.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 08.10.2024 року № 2-2037-UA0028556 форма «Ф» про визначення ПЗ з податку на нерухоме майно у сумі 26980 грн. 90 копійок.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 08.10.2024 року № 2-2037-UA0028556 форма «Ф» про визначення ПЗ з податку на нерухоме майно у сумі 12560 грн. 83 копійки.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 08.10.2024 року № 2-2037-UA0028556 форма «Ф» про визначення ПЗ з податку на нерухоме майно у сумі 52553 грн.12 копійки.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 08.10.2024 року № 2-2037-UA0028556 форма «Ф» про визначення ПЗ з податку на нерухоме майно у сумі 33989 грн. 58 копійки.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 08.10.2024 року № 2-2037-UA0028556 форма «Ф» про визначення ПЗ з податку на нерухоме майно у сумі 8123 грн. 92 копійки.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 14.02.2023 № 0-2037 форма «Ф» про визначення ПЗ з податку на нерухоме майно у сумі 401 172 грн., 00 копійок.

- стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) суму сплаченого судового збору у загальному розмірі 8 750 грн. 73 копійки.

Представник позивач просив суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог в частині податкового повідомлення-рішення від 14.02.2023 № 0-2037 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 401 172,00 грн., поновити такі строки та прийняти до розгляду мотивуючи його тим, що юридичною адресою з часу реєстрації ФОП у 2010 році Позивача була: АДРЕСА_2 . Але після повномасштабного вторгнення російської федерації та введенням режиму воєнного стану позивач виїхав у більш безпечне місце до міста Коломия Івано-Франківської області, звідки пізніше разом із родиною виїхав до міста Києва, що підтверджується копією довідки ВПО № 3005-750117022. Дана обставина, загроза життю та здоров`ю Позивача та його родини, що обумовлена веденням бойових дій, обстрілів території міста Харкова призвела до неможливості у повному обсязі забезпечити виконання Позивачем обов`язку з отримання кореспонденції у м. Харкові.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача про визнання поважними причин пропуску строку від 12.02.2025 р. відмовлено. Клопотання представника відповідача від 20.10.2025 р. про залишення позовної заяви в частині позовних вимог без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено.

Позовну заяву ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 12.01.2025 р., в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 14.02.2023 № 0-2037 форма Ф про визначення ПЗ з податку на нерухоме майно у сумі 401 172 грн. 00 копійок залишено без розгляду.

ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вважає ухвалу незаконною , оскільки суд першої інстанції не звернув увагу на поважність причин пропуску строку на звернення до суду, що викликана обставинами непереборної сили. В обґрунтування посилається на те , що обставини перманентного перебування території міста Харкова під безпосередніми наслідками прямої загрози військового характеру у вигляді гарматних, зенітних та ракетних обстрілів є загальновідомими, та не потребують доведення. Таким чином, маючи родину, малолітню дитину, у лютому 2022 року на тривалий час Позивач виїхав у більш безпечне місце до міста Коломия Івано-Франківської області, разом з дружиною та сином. Пробувши деякий час в місті Коломия, зважаючи на брак коштів, необхідних на оренду житла, харчування тощо, Позивач разом із родиною виїхав до міста Києва. Дана обставина, загроза життю та здоров`ю Позивача та його родини, що обумовлена веденням бойових дій, обстрілів території міста Харкова призвела до неможливості у повному обсязі забезпечити виконання Позивачем обов`язку з отримання кореспонденції у м. Харкові. Так, в даному випадку лист податкового органу позивач не отримав саме у зв`язку з тим, що був змушений покинути територію міста Харкова для збереження життя та здоров`я своєї родини. Фінансово-господарська діяльність Позивача з підприємствами-учасниками договору про спільну діяльність протягом лютого 2022- 2023 року не велася через дію форс-мажорних обставин, про що сторони повідомили один одну листами. Повторно податкове повідомлення-рішення не надходило на адресу Позивача, як не надходили і вимоги про сплату боргу, повідомлення з державно-виконавчої служби, накладення арештів на рахунки Позивача , тобто можливість дізнатися про наявність ППР фактично була одноразовою у лютому 2023 року, коли відповідач направив листа, і після цього Відповідач тривалий час не вживав жодних заходів щодо інформування про наявність податкового зобов`язання, аж поки Позивач сам до нього не звернувся. Більш того, Позивач не міг бути обізнаний про порушення свого права шляхом прийняття Відповідачем податкового повідомлення-рішення. Конверт з ППР повернутий Відповідачу 27.10.2023 «за закінченням терміну зберігання». Посилається на висновки , викладені Верховним Судом у постанові від 19.05.2025 по справі № 400/7411/24. Просить суд скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 по справі № 520/34781/24, а справу направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

ГУ ДПС у Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає доводи Позивача, покладені в обґрунтування апеляційної скарги, безпідставними та помилковими, а апеляційну скаргу відповідно такою, що не підлягає задоволенню. Просить суд у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 залишити без змін.

Представник позивача підтримав вимоги та обґрунтування апеляційної скарги , наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача підтримав свої заперечення проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін , перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Приймаючи оскаржувану ухвалу , суд першої інстанції виходив з того , що ППР від 14.02.2023 № 0-2037 вважається врученим 27.04.2023 р, з урахуванням позиції Великої Палати викладеної у постанові від 16.07.2025 по справі №500/2276/24, граничний термін звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 14.02.2023 № 0-2037 минув 27.10.2023. Позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог подана до суду 12.01.2025 року, тобто з пропуском встановленого строку більше ніж на 15 місяців. Враховуючи відсутність поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 14.02.2023 № 0-2037, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про визнання поважними причин пропуску строку від 12.02.2025 р. , задоволення клопотання представника Головного управління ДПС у Харківській області від 20.10.2025 року та залишення позовної заяви ОСОБА_1 у частині оскаржуваного податкового повідомлення рішення без розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Частиною першою статті 5 КАС України закріплено право особи на звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому цим Кодексом, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, та викладено перелік можливих способів їх захисту.

Загальні норми процедури судового оскарження в межах розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Приписами статті 122 КАС України визначено загальні (окремі для особи і органу влади) і деякі спеціальні строки звернення до суду, а нормою статті 123 КАС України - наслідки їх пропуску, що полягають у фактичному недопуску до судового розгляду спорів, за якими строк звернення до суду минув.

На підставі частин першої - третьої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеного частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом позову у цій справі є правомірність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 14.02.2023 № 0-2037 форма Ф про визначення ПЗ з податку на нерухоме майно у сумі 401 172 грн. 00 копійок.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Питання строків звернення до суду як і з попереднім використанням платником податків досудового порядку вирішення спору, так і без застосування зазначеної процедури було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом і станом на сьогодні практика Верховного Суду з цього питання є сформованою і усталеною.

При цьому в кожному випадку темпоральні проміжки, як і момент початку відліку строку, є різними.

У постанові від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював правовий висновок: «Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова палата вважала, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 липня 2025 року у справі № 500/2276/24 (пункт 17) дійшла висновку, що в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень / дій / бездіяльності суб`єкта владних повноважень:

1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);

2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);

3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 ПК України).

Таким чином, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (без використання процедури досудового вирішення спору) становив шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.09.2025 по справі № 320/27124/23, яка в силу частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування.

Колегією суддів встановлено, що позов про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 14.02.2023 № 0-2037 форма Ф , з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог , подана до суду 12.01.2025 року

Позивач в обґрунтування підстав для поновлення строку звернення до суду із позовом зазначив про те, що про спірне податкове повідомлення-рішення від 14.02.2023 № 0-2037 не отримувалося позивачем у 2023 році та дізнався про нього лише з листом Відповідача від 09.01.2025.

У свою чергу, отримати таке рішення податкового органу засобами поштового зв`язку позивач не мав змоги, позаяк внаслідок воєнних дій був змушений змінити місце проживання.

Водночас, контролюючий орган стверджував, що оскільки оскаржуване ППР надіслано ГУ ДПС у Харківській області на податкову адресу платника податку, що підтверджується відбитком печатки на конверті, копія якого наявна в матеріалах справи, та повернуто із відміткою «за закінченням терміну зберігання», в силу вимог статті 42 ПК України вважається, що спірне ППР було вручене належним чином.

Порядок листування платників податків та контролюючих органів закріплено у статті 42 Податкового кодексу України, а саме:

42.1. Податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

42.2. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

42.3. Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

42.5. У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику), (пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (пункт 42.4 статті 42 Податкового кодексу України).

Зазначена норма кореспондується і з абзацом третім пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, яким передбачено, що у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Отже, законодавець передбачив два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

За приписами підпункту 70.2.4 пункту 70.2 статті 70 ПК України, до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення вноситься інформація про місце проживання.

Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з положеннями пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу.

Враховуючи викладені вище обставини, аналізуючи норми чинного законодавства та використовуючи логічно-змістовне тлумачення пункту 58.3 статті 58 ПК України, колегія суддів зазначає, що контролюючий орган вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 640/14787/21.

Відповідно до пунктів 3, 5 Розділу ІІІ Порядку № 1204, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків - фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження такої фізичної особи з повідомленням про вручення. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням платника податків (посадових осіб платника податків), їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

З наведених норм вбачається, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Крім того, судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 810/3116/18 зазначено, що відповідно до п. 42.2. ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.

У постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17 Верховний Суд наголосив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять доказів подання позивачем заяви про зміну податкової адреси, в той час як законом встановлено обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про зміну податкової адреси протягом місяця з дня, коли така зміна відбулась.

Колегією суддів встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 14.02.2023 № 0-2037 направлене позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу, а саме: АДРЕСА_2 ,, що підтверджується наявним в матеріалах справи конвертом разом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до відмітки з пошти, конверт із податковим повідомленням-рішенням від 14.02.2023 № 0-2037 не вручений та повернутий 27.04.2023 «за закінченням терміну зберігання».

Отже, контролюючим органом з дотриманням п. 42.2 ст. 42 ПК України надіслано позивачу спірне податкове повідомлення-рішення.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 580/12642/23. Верховний Суд зауважив, що оскільки поштове відправлення повернуто Укрпоштою за зворотною адресою у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання, то вважається, що воно фактично вручене відповідно до вимог ПК України.

Таким чином, граничним строком звернення позивача з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.02.2023 № 0-2037 є 27.10.2025.

Проте, позивач звернувся до суду з позовом з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог лише 12.01.2025 , тобто, з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Так, за правилами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Відтак поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

При цьому суд зауважує, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Разом з цим, позивачем не наведено будь-яких обставин і не надано відповідних доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.02.2023 № 0-2037.

Доводи позивача про те, що йому стало відомо про існування вказаного ППР лише 09.01.2025 року є неприйнятними з огляду на встановлені у справі обставини та вимоги пункту 58.3 статті 58 ПК України, відповідно до яких спірне податкове повідомлення-рішення від 14.02.2023 № 0-2037 вважається врученим позивачу 27.04.2023.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що невиконання платником податку свого імперативного обов`язку із подання контролюючим органам відомостей про зміну даних, протягом місяця з дня виникнення таких обставин шляхом подання відповідної заяви, не може слугувати поважною причиною для поновлення строку на звернення до суду з позовом.

Колегія суддів звертає увагу , що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку для суб`єкта владних повноважень без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу такого суб`єкта, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його поновлення/продовження.

Питання щодо поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні було предметом дослідження Верховним Судом, зокрема у постановах від 4 квітня 2023 у справі № 140/1487/22, від 23 березня 2023 у справі № 496/4633/18, від 23 грудня 2022 року у справі № 760/5369/19, від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, від 2 червня 2022 року у справі у №757/30991/18-а.

Так, у вищевказаних постановах Верховний Суд зауважив, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

У постанові від 28 листопада 2022 року у справі №140/11951/21 Верховний Суд указував, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково необхідно брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та часу, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постанові Верховного Суду від 10 січня 2023 року у справі №640/3489/21.

Суд нагадує, що неможливість здійснення процесуальних прав учасником процесу (за для визнання поважною причини пропуску процесуального строку) має бути реальною.

Суд також ураховує, що введений в країні воєнний стан суттєво ускладнив (подекуди унеможливив) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади, місцевого самоврядування. Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 25 вересня 2025 року у справі №560/13153/24.

Колегія суддів зазначає , що приведена скаржником практика Верховного Суду не впливає на висновок суду, оскільки питання про поновлення строку на подання позовної заяви вирішується в кожному конкретному випадку з огляду на доводи, які зазначаються у заяві про поновлення строку.

Разом з тим, позивач так і не довів яким чином введення воєнного стану завадило йому своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду з позовом, не навів обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась до суду з позовом та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для належного оформлення позовної заяви у більш стислий строк.

У даному випадку позивачем пропущено строк звернення до суду більше ніж на рік, перебування позивача у більш безпечному місті України ніж м.Харків , що слугувало неможливістю забезпечення виконання Позивачем обов`язку з отримання кореспонденції у м. Харкові , не може бути основною та поважною причиною для поновлення строку на подання позовної заяви, оскільки така обставина не є непереборними обставинами, що унеможливлює дотриманням порядку та строків встановлених положеннями КАС України.

Колегія суддів звертає увагу , що позивачем будь яких повідомлень та заяв до ГУ ДПС у Харківській області про зміну місця проживання та про зміну податкової адреси не направляв.

Інших причин, які б підтверджували поважність пропуску строку звернення до суду із даним позовом, позивачем наведено не було.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не є поважними.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про визнання поважними причин пропуску строку від 12.02.2025 р. , задоволення клопотання представника Головного управління ДПС у Харківській області від 20.10.2025 року та залишення позовної заяви ОСОБА_1 у частині оскаржуваного податкового повідомлення рішення без розгляду.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах зазначених вище в даній постанові.

Зважаючи на вказані судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.

На підставі статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Європейський суд з прав людини у пунктах 37 та 38 Рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосудця і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», № 23436/03, пункти 22-23).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За приписами частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду із цим позовом та не наведення позивачем поважних причин пропуску такого строку, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 по справі № 520/34781/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 08.12.2025 року