Справа № 300/7440/25
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" грудня 2025 р. справа №300/7440/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Боброва Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач) про зобов`язання зняти арешт на майно.
Позовні вимоги мотивовані тим, що до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесено відомості про арешт нерухомого майна позивача, згідно постанови АА №456750 від 17.10.2007, про те у зв`язку з чим такі обмеження накладено йому невідомо. У зв`язку із цим, позивач звертався до відповідача із заявою, в якій просив зняти накладений арешт. Однак, відповідач повідомив, що у Автоматизованій системі виконавчих проваджень та у окремому спец розділі Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, який є архівною складовою частиною та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, не обліковується виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову АА №456750 від 17.10.2007, що стала підставою для встановлення обтяження №6186792 на все майно. Відтак, оскільки виконавчого провадження не існує просить зняти вказаний арешт на майно.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, з особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, визначеними статтями 268, 269, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв чи клопотань суду не подав. Також, відповідачем не повідомлено суд про поважність причин ненадання такого відзиву.
Згідно з частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Учасники справи, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання призначене на 15:30 год. 08.12.2025 не з`явилися.
Представником відповідача подано суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, оскільки згідно положень ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства (надалі КАС) України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді першої інстанції, суд відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 287 КАС України, дослідивши і оцінивши докази, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені відомості про накладення на майно позивача арешту, номер запису про обтяження №6186792 від 07.12.2007.
Підставою обтяження є постанова АА №456750 від 17.10.2007 відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, державний виконавець Кашлюк О.І, об`єкт обтяження все майно, нерухоме в межах суми 119 грн. (а.с. 9-10).
Правонаступником відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції є Івано-Франківський відділ Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Позивач звернувся до Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою у якій просив зняти арешт з його майна.
Відповідач листом від 06.10.2025 повідомив позивача, що при розгляді поданої заяви встановлено, що за Відділом у Автоматизованій системі виконавчого провадження (далі Система або АСВП), а також у окремому спецрозділі Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, який є архівною складовою частиною та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, не обліковується виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову АА №456750 від 17.10.2007, що стала підставою для встановлення обтяження №6186792 на все майно ОСОБА_2 . Тому, у відділу відсутні підстави для зняття арешту з майна. Зазначено, що відповідно до частини 4 статті 59 Закону України Про виконавче провадження встановлено підстави для зняття арешту з майна, а за рішення суду арешт може бути знятий у всіх інших випадках (а.с. 7-8).
Вважаючи дії відповідача щодо не зняття арешту з майна протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам що склались між сторонами, з урахуванням фактичних обставин справи та норм матеріального права, які їх регулюють, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ст. 10 Закону України Про виконавче провадження, заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Порядок звернення стягнення на майно боржника передбачено розділом VII Закону України Про виконавче провадження.
Так, відповідно до ст. 48 вказаного Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).
При цьому, статтею 59 визначено особливості зняття арешту з майна.
Так, частиною 4 статті 59 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону;
10) отримання виконавцем від Державного концерну Укроборонпром, акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну Укроборонпром, державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну Укроборонпром або на момент припинення Державного концерну Укроборонпром було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності, звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина 5 статті 59 ЗУ Про виконавче провадження).
Так, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10.10.2025 (номер інформаційної довідки: 447226502) підтверджується, що на майно ОСОБА_1 зареєстровано обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 6186792, підстава обтяження: постанова АА №456750 від 17.10.2007 відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції.
Проте, як встановлено судом, відповідач листом від 06.10.2025 повідомив, що на виконанні не перебувають виконавчі провадження щодо позивача, не обліковується і виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову АА №456750 від 17.10.2007 відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, що стала підставою для встановлення обтяження №6186792 на все нерухоме майно ОСОБА_3 .
Таким чином, суд дійшов висновку, що фактично відповідачем констатовано про відсутність виконавчого провадження, у межах якого може накладатись арешт на майно, оскільки саме по собі обтяження у вигляді арешту не може існувати без відкритого виконавчого провадження. Таке обтяження може бути накладено виконавцем тільки у межах певного виконавчого провадження.
Відтак, оскільки виконавче провадження у відповідача не обліковується, тобто воно не існує, то відповідно і арешт згідно постанови АА №456750 від 17.10.2007 на момент розгляду публічно-правового спору накладений за відсутності правових підстав.
Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрала чинності для України з 11.09.1997 та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Суд вважає, що подальше збереження чинності арешту щодо майна позивача є безпідставним, оскільки ним не забезпечується примусове виконання виконавчого документа як такого, що не існує.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку є підстави для застосування вимог ч. 5 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження для скасування арешту за рішенням суду.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи викладене, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення.
У відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи наведене, слід стягнути з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Зобов`язати Івано-Франківський відділ Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер обтяження: 6186792, зареєстрованого 07.12.2007, на підставі постанови АА №456750 від 17.10.2007 відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених статтею 287 КАС України, подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Згідно статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Івано-Франківський відділ Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя Бобров Ю.О.