Справа № 300/4565/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/4565/24 пров. № А/857/5841/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Матковської З.М.,

суддів Качмара В.Я., Носа С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 січня 2025 року у справі № 300/4565/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої Біньковська Н.В., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту рішення 02 січня 2025 року),-

В С Т А НО В И В :

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, відповідно до змісту якого просить: визнати протиправним та скасувати рішення від 20.05.2024 №/ПС 05 про відмову у призначенні пенсії за віком; зобов`язати зарахувати до стажу роботи періоди роботи з 22.09.2020 по 19.06.2023 в Республіці Узбекистан та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 13.05.2024, із врахуванням трудової книжки НОМЕР_1 від 21.10.1980.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком та безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 22.09.2020 по 19.06.2023 в Республіці Узбекистан згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21.10.1980.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 січня 2025 року у справі № 300/4565/24 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.05.2024 за №05.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області подано апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт покликається на те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано, зокрема період роботи з 22.09.2020 по 27.07.2023 згідно довідок від 16.06.2021 та від 27.07.2023, виданих підприємством Enter Enqineerіnq Pte.Ltd, оскільки це робота в Республіці Узбекистан. В трудовій книжці позивача НОМЕР_1 наявні записи про період роботи на території Республіки Узбекистан з 22.09.2020 по 27.07.2023 в Enter Enqineerіnq Pte.Ltd. За період роботи на території Республіці Узбекистан підприємством Enter Enqineerіnq Pte.Ltd видано довідку від 16.06.2021 без номера та довідку №63 від 27.07.2023 відповідно до якої позивач працює з 22.09.2020 по 27.07.2023. Вважає, що на осіб, які працювали на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав після 01.01.1992, не поширюються норми Угоди від 13.03.1992 щодо врахування при призначенні/перерахунку пенсії стажу роботи та заробітку на її території.

Позивач правом подання відзиву не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові не оскаржується, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 13.05.2024 ОСОБА_1 у віці 60 років звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.6).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 09.02.2024 №32 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статі 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування через відсутність необхідного страхового стажу. Зазначено, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №3/0 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародним договір припинив свою дію для України 19 червня 2023 року. Починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР, а в подальшому незалежних держав, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. На сьогодні такі двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного забезпечення укладені з Азербайджанською Республікою, Республікою Грузія, Республікою Молдова. У зв`язку з цим до страхового стажу зараховуються періоди роботи в Республіці Узбекистан до 31.12.1991. Вказано, що страховий стаж заявника становить 18 років 03 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 21.10.1994 по 16.07.2008 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 21.10.1994, оскільки в записі при зарахуванні на роботу відсутня назва підприємства та з 01.07.2000 відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; період роботи з 22.09.2020 по 27.07.2023 згідно довідок від 16.06.2021 та від 27.07.2023, виданих підприємством Enter Enqineerіnq Pte.Ltd, оскільки це робота в Республіці Узбекистан (а.с.10).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 21.05.2024 №0900-0204-8/29654 повідомило позивача про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України Харківській області рішення від 09.02.2024 №32 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статі 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с.9).

Вважаючи свої права порушеними таким рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що оскільки позивач працював на території російської федерації, Республіки Казахстан, Республіки Узбекистан під час чинності Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому мав легітимні очікування щодо зарахування такого періоду до страхового стажу та належне пенсійне забезпечення, а тому пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи в Республіці Узбекистан.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору, оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 26 Закону № 1058-ІV, яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно з абзацами 2-13 частини першої статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідачем визнається та обставина, що при зверненні до органів Пенсійного фонду України позивач досягнув віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - 60 років.

Пенсійний орган зазначає про наявність у позивача на час звернення із заявою про призначення пенсії 18 років 03 дні страхового стажу (а.с.12).

Позивач вважає протиправним незарахування до його страхового стажу періоду роботи з 22.09.2020 по 19.06.2023 в Республіці Узбекистан в компанії Enter Enqineerіnq Pte.Ltd та періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 21.10.1980.

Згідно статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).

Згідно п.1.7 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 встановлено перелік документів, необхідних для призначення пенсії, які додаються до заяви про призначення пенсії.

Основним документом, що підтверджує трудовий (страховий) стаж в період до запровадження системи персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, тобто до 01 липня 2000 року, є трудова книжка.

Необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також документів виданих архівними установами виникає та можливе лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, при цьому для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Згідно з абзацами першим, другим пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Згідно трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 21.10.1980 позивач у спірний період (а.с.65):

- 20.10.1980 прийнятий на роботу до Івано-Франківської фабрики з пошиття та ремонту взуття учнем шевця, наказ №78-к від 20.10.1980,

- 09.10.1981 звільнений з роботи згідно п. 3 ст. 36 КЗоТ УРСР у зв`язку із призовом до радянської армії, наказ від 27.03.1981 №69 к,

- з 12.11.1981 по 15.12.1983 служба в рядах радянської армії, військовий квиток НОМЕР_4 ,

- 01.01.1984 прийнятий на роботу до Івано-Франківської міжрайонної фабрики з пошиття взуття шевцем 2 розряду, наказ №10-к від 01.02.1984,

- 08.05.1985 звільнений з роботи згідно п. 3 ст. 38 КЗоТ УРСР за власним бажанням, наказ №39-к від 08.05.1985,

- 12.09.1985 прийнятий на роботу до тресту Западхимпромонтаж в зварювальну лабораторію на посаду дефектоскопіста, наказ №133-к від 12.09.1985,

- 03.09.1990 звільнений з роботи згідно ст. 38 КЗоТ УРСР за власним бажанням, наказ №95-к від 03.09.1990,

- 10.09.1990 прийнятий на роботу до кооперативу Зварювальник дефектоскопістом, наказ №7-к від 10.09.1990,

- 23.09.1992 звільнений з роботи згідно ст. 38 КЗоТ УРСР за власним бажанням, наказ №1-к від 23.03.1992,

17.03.1992 прийнятий на роботу до Івано-Франківського будівельно-монтажного підприємства по газифікації ізолювальником по четвертому розряду, наказ від 17.03.1992 №28-к,

-15.04.1992 звільнений по переводу в Прикарпатське будівельно-монтажне підприємство по газифікації, наказ від 15.04.1992 №19-к,

- 17.04.1992 прийнятий на роботу по переводу в Прикарпатське будівельно-монтажне підприємство по газифікації ізолювальником четвертого розряду, наказ від 13.05.1992 №2к,

- 14.04.1995 звільнений з роботу в державне СМУ №4, наказ від 11.04.1995 №25-к,

- 18.04.1995 прийнятий на роботу до державного спеціалізованого монтажного управління №4 по переводу дефектоскопістом 6 розряду по контролю металів рентгено-гамма методом на переносних установках, наказ №23 к від 10.04.1995,

- 08.09.1997 звільнений з роботи за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України, наказ від 10.09.1997 №27 к,

- 18.10.2004 прийнятий на роботу до ЗАТ НТЦ Промтехдіагностика дефектоскопістом з рентгено-гаммаграфування по п`ятому розряду, наказ від 18.10.2004 №23,

- 29.06.2005 звільнений з роботи по переводу в ООО Рура-ВТК згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України,

- 19.05.2005 прийнятий на роботу до ООО Рура-ВТК ізолювальником 4 розряду, наказ №5-к від 19.05.2005,

- 30.03.2007 звільнений з роботи у зв`язку із переведенням до ООО Магистраль Строй, наказ від 30.03.2007 №39-к,

- 02.04.2007 прийнятий на роботу до ООО Магистраль Строй ізолювальником 4 розряду, наказ №11-к від 02.04.2004;

- 30.11.2007 звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 80 трудового кодексу російської федерації,

- 25.08.2008 прийнятий на роботу до філіалу Дирекції із будівництва трубопроводів НГСК КазСтройСервис на посаду ведучого інженера-інспектора зі зварювання, наказ від 25.08.2008 №196-к,

- 04.03.2011 трудовий договір розірвано за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 51 трудового кодексу Республіки Казахстан, наказ від 04.03.2011 №15-л/с,

- 29.03.2011 прийнятий на роботу до філіалу Дирекції із будівництва трубопроводів НГСК КазСтройСервис на посаду начальника відділу, наказ №21 л/с від 29.03.2011,

- 25.12.2013 трудовий договір розірвано у зв`язку із закінченням терміну відповідно до п. 2 ст. 51 трудового кодексу Республіки Казахстан, наказ від 20.12.2013 №326 л/с,

- 28.01.2014 прийнятий на роботу до філіалу Дирекції із будівництва трубопроводів НГСК КазСтройСервис на посаду начальника відділу, наказ №27 л/с від 28.01.2014,

- 15.04.2016 трудовий договір розірвано з ініціативи робітника відповідно до п. 5 ст. 49 трудового кодексу Республіки Казахстан, наказ від 01.04.2016 №417 л/с,

- 26.07.2016 прийнятий на роботу до Південно-казахстанського філіалу НГСК КазСтройСервис на посаду начальника відділу, наказ №1293 л/с від 26.07.2016,

- 01.09.2016 переміщений до Уральського філіалу відповідно до п. 2 ст. 45 трудового кодексу Республіки Казахстан, наказ від 01.09.2016 №540 л/с,

- 02.09.2016 прийнятий на роботу в порядку переведення до Уральського філіалу НГСК КазСтройСервис на посаду начальника відділу, наказ №152 л/с від 02.09.2016,

- 16.06.2020 трудовий договір розірвано у зв`язку із закінченням терміну відповідно до п. 2 ст. 49 трудового кодексу Республіки Казахстан, наказ від 14.02.2020 №521л/с,

- 22.09.2020 прийнятий на роботу до компанії Enter Enqineerіnq Pte.Ltd в Республіці Узбекистан на посаду головного спеціаліста відділу головного зварника, наказ від 22.09.2020 №25.

Запис про звільнення із вказаної компанії в трудовій книжці відсутній.

Згідно довідки компанії Enter Enqineerіnq Pte.Ltd від 27.07.2023 №63 ОСОБА_1 дійсно працює в компанії Enter Enqineerіnq Pte.Ltd в Республіці Узбекистан (Будівельні майданчики ОООНСГД) на посаді головного зварювальника/Управління реалізації будівництва заводу GTL за основним місцем роботи з 22.09.2020 по теперішній час (а.с.36). У довідці від 16.06.2021 без номера, виданої компанією Enter Enqineerіnq Pte.Ltd вказано, що ОСОБА_1 дійсно працює у вказаній компанії на посаді головного зварювальника з 22.09.2020 по теперішній час (а.с.93).

З оскаржуваного рішення пенсійного органу слідує, що до страхового стажу позивача період роботи з 21.10.1994 по 16.07.2008 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 21.10.1994, оскільки в записі при зарахуванні на роботу відсутня назва підприємства та з 01.07.2000 відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судом першої інстанції слушно зауважено, що вказаний в спірному рішенні номер та дата трудової книжки позивача, як і описаний період роботи, не відповідає відомостям вказаним в трудовій книжці ОСОБА_1 , яка була додана до заяви про призначення пенсії від 13.05.2024.

Так, позивачем було надано пенсійному органу трудову книжку серії НОМЕР_3 від 21.10.1980, а не серії НОМЕР_2 від 21.10.1994. У трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 21.10.1980 відсутній період роботи з датою початку 21.10.1994 та датою закінчення 16.07.2008.

Згідно розрахунку стажу роботи позивача до його страхового стажу зараховано періоди з 20.10.1980 по 09.10.1981, з 12.11.1981 по 15.12.1983, з 01.02.1984 по 08.05.1985, з 12.09.1985 по 03.09.1990, з 10.09.1990 по 23.03.1992, з 24.03.1992 по 15.04.1992, з 17.04.1992 по 14.04.1995, з 18.04.1995 по 09.08.1997, з 01.08.2003 по 30.11.2003, з 01.02.2004 по 31.03.2004, з 01.08.2004 по 30.09.2004, з 18.10.2004 по 30.06.2005, з 01.01.2007 по 28.02.2007, з 03.12.2007 по 31.01.2008.

При цьому, періоди роботи згідно вказаного розрахунку з 20.10.1980 по 09.10.1981, з 12.11.1981 по 15.12.1983, з 01.02.1984 по 08.05.1985, з 12.09.1985 по 03.09.1990, з 10.09.1990 по 23.03.1992, з 24.03.1992 по 15.04.1992, з 17.04.1992 по 14.04.1995, з 18.04.1995 по 09.08.1997, з 01.08.2003 по 30.11.2003, з 01.02.2004 по 31.03.2004, з 01.08.2004 по 30.09.2004, з 18.10.2004 по 30.06.2005 збігаються із періодами роботи вказаними в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 21.10.1980.

Щодо зарахованих згідно розрахунку стажу періодів роботи з 01.01.2007 по 28.02.2007, з 03.12.2007 по 31.01.2008, то такі із записами в трудовій книжці позивача не збігаються. Підстав їх зарахування пенсійним органом в спірному рішенні не вказано.

В оскаржуваному рішенні пенсійним органом не зазначено підстав неврахування до стажу роботи позивача згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 21.10.1980 періодів роботи в росії з 19.05.2005 по 30.03.2007, з 02.04.2007 по 30.11.2007 та в Республіці Казахстан з 25.08.2008 по 04.03.2011, з 29.03.2011 по 25.12.2013, з 28.01.2014 по 15.04.2016, з 26.07.2016 по 01.09.2016, з 02.09.2016 по 16.02.2020.

Крім того, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 22.09.2020 по 27.07.2023 в Республіці Узбекистан, оскільки Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення з 19.06.2023

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною і російською федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Узбекистан та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

За приписами частини другої статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України" припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України "Про міжнародні договори України" припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 №639 "Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" припинено дію Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14 січня 1993 р. в м. Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 10.07.2023 №72/14-612/1-80209 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, Апарат Верховної Ради України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), Угода між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993, припинила дію 4 липня 2023 року.

01.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України №2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., №46, ст.417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР.

Листом Міністерства закордонних справ України від 06.01.2023 №72/14-612-2008 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, Апарат Верховної Ради України, Офіс Генерального прокурора, Посольство України в Республіці Білорусь, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), повідомлено, що після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони припинити дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої у м. Мінську 22 січня 1993 року, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого у м. Москві 28 березня 1997 року, дія зазначених міжнародних договорів для України припиняється 29 грудня 2023 року.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України суд виснує, що денонсація Угоди від 13.03.1992, Угоди від 14.01.1993 у відносинах із росією, а також зупинення дії та вихід України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року у відносинах із російською федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Узбекистан означає, що вказані Угоди та Конвенція припинили породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цих Угод і Конвенції, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення зазначених Угод та Конвенції.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Угода між Урядом України і урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993, а також Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протокол до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року у відносинах із російською федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Узбекистан підлягають застосуванню при зарахуванні стажу роботи позивача в період їх чинності.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі, працюючи за межами України, позивач мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

Таким чином стаж, набутий на території російської федерації, Республіки Казахстан, Республіки Узбекистан до денонсації Угоди від 13.03.1992, Угоди від 14.01.1993, а також до зупинення дії і виходу України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року у відносинах із російською федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Узбекистан та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватись при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки позивач працював на території російської федерації, Республіки Казахстан, Республіки Узбекистан під час чинності Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому мав легітимні очікування щодо зарахування такого періоду до страхового стажу та належне пенсійне забезпечення, а тому пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи в Республіці Узбекистан.

В оскаржуваному рішенні пенсійний орган відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи в Республіці Узбекистан з 22.09.2020 по 27.07.2023. Підстави незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи на території Республіки Узбекистан, наведені у рішенні №05 від 20.05.2024, є протиправними.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним способом захисту порушеного права позивача в цій справі буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 січня 2025 року у справі № 300/4565/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. Я. Качмар
С. П. Нос