Справа № 990/230/25
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 грудня 2025 року

м. Київ

справа №990/230/25

адміністративне провадження №П/990/230/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Бившевої Л.І., Блажівської Н.Є., Шишова О.О., Яковенка М.М.,

розглянувши заяву про самовідвід судді Шишова Олега Олексійовича у розгляді справи №990/230/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень у частині, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 "Про затвердження кодованих результатів практичного завдання, виконаного 03- 07, 10 та 11 лютого 2025 року (цивільна спеціалізація), 12- 14 та 17- 21 лютого 2025 року (кримінальна спеціалізація) кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами)" в частині, що стосується ОСОБА_1 , де відповідно до додатку до цього рішення № з/п 500 код кандидата - 0038402 набрала бал - 48,5, та код кандидата - 0038402 набрала бал - 56,5;

- визнати протиправним та скасувати пункти 1, 2 та 4 рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25 "Про затвердження декодованих результатів виконання практичного завдання учасниками конкурсу 03- 07, 10 та 11 лютого 2025 року (цивільна спеціалізація), 12- 14 та 17- 21 лютого 2025 року (кримінальна спеціалізація), визначення загальних результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання "Складання кваліфікаційного іспиту", допуск до другого етапу "Дослідження досьє та проведення співбесіди" у межах оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах" в частині, що стосується ОСОБА_1 , де відповідно до:

- додатку 1 до цього рішення за № з/п 500 код кандидата (перше судове рішення) - 0038402 набрала бал - 48,5, код кандидата (друге судове рішення) - 0009907 набрала бал - 56,5; загальний бал кандидата за виконання практичного завдання - 105, результат етапу кваліфікаційного іспиту - не складено;

- додатку 2 до цього рішення за № з/п 829 код кандидата (перше судове рішення) - 0038402 набрала бал - 48,5, код кандидата (друге судове рішення) - 0009907 набрала бал - 56,5; загальний бал кандидата за виконання практичного завдання - 105, результат етапу кваліфікаційного іспиту - не складено, загальний бал кандидата за кваліфікаційний іспит - 297,4, результат кваліфікаційного іспиту - не складено;

- додатку 4 до цього рішення за № з/п 446 відмовлено у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання "Дослідження досьє та проведення співбесіди", визнано таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційних загальних судах, припинено участь у кваліфікаційному оцінюванні та оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп- 23 (зі змінами) конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах;

- зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України відновити участь ОСОБА_1 участь у конкурсі для кандидатів на зайняття вакантних посад суддів апеляційних загальних судів (цивільна спеціалізація), оголошеного рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 № 94/зп-23 (зі змінами), зі стадії перевірки практичних завдань у складі інших членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України зі здійсненням фіксації балів в екзаменаційній відомості за кожен елемент практичного завдання відповідно до Методичних вказівок з оцінювання практичного завдання з адміністративної, господарської та цивільної спеціалізацій, виконаних кандидатами на посади суддів апеляційних судів під час кваліфікаційного іспиту, затверджених рішенням Комісії від 17 липня 2024 року №228/зп-24, та з урахуванням висновків суду у справі за цим позовом.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено персональний склад колегії суддів для розгляду цієї справи Желтобрюх І.Л. (суддя-доповідач), судді: Бившева Л.І., Блажівська Н.Є., Шишов О.О., Яковенко М.М.

09 липня 2025 року, після відкриття провадження у справі, суддя Шишов О.О. подав заяву про самовідвід від участі у розгляді цієї справи.

Ухвалою Верховного суду від 10 липня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви про самовідвід судді Шишова О.О. від участі у розгляді справи №990/224/25.

04 грудня 2025 року суддя Шишов О.О. повторно звернувся із заявою про самовідвід, в обґрунтування якої зазначив, що у конкурсі, оголошеному рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах, також брала участь його дружина - ОСОБА_2 . Вона звернулася до Верховного Суду з адміністративним позовом, в якому, серед іншого, оскаржує результати оцінювання практичного завдання та просить зобов`язати Відповідача провести повторне оцінювання її завдання за тією ж процедурою, що є предметом спору у справі № 990/315/25.

Таким чином, обидва позови стосуються однієї і тієї ж конкурсної процедури, організованої та проведеної ВККС із застосуванням уніфікованих критеріїв оцінювання в межах єдиної методології.

Суддя також зазначив, що обговорював зі своєю дружиною процедуру проведення цього конкурсу та має особисту зацікавленість у її успішному проходженні й призначенні на посаду судді апеляційної інстанції.

На переконання колегії суддів, конкурс, що є предметом судового оскарження, становить єдину процедуру, організовану ВККС України з дотриманням уніфікованих підходів до оцінювання кандидатів. Різниця в судовій спеціалізації не нівелює ідентичність процедурного етапу іспиту (виконання практичного завдання), спільність органу, рішення якого оскаржується (ВККС України), а також потенційну схожість предмета правової оцінки у вказаних справах - зокрема, щодо змісту завдання, методики оцінювання та дотримання конкурсної процедури.

Попри те, що зазначені справи формально не пов`язані, оскільки позивачі є різними особами, обидва позови стосуються однієї й тієї ж конкурсної процедури, організованої та проведеної одним органом - ВККС України, із застосуванням єдиної методології.

Процедура оцінювання практичних робіт ВККС є ідентичною для всіх спеціалізацій, тому, враховуючи можливість суду вийти за межі позовних вимог (частина друга статті 9 КАС України), у стороннього спостерігача може виникнути обґрунтований сумнів у неупередженості судді.

Також, за повідомлення судді, в подальшому з`явилась публікація в соціальних мережах та засобах масової інформації під назвою «Родинне правосуддя: як родичі суддів Верховного Суду оскаржують результати конкурсу». У цій публікації висловлено позицію, що я потенційно можу впливати на формування практики, яка «може зіграти» на руку моїй дружині.

Крім того, ОСОБА_2. бере участь у засіданнях Тимчасової комісії Верховної Ради України з питань перевірки можливих порушень під час проведення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів апеляційних загальних судів, оголошеного рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23. Вона також надає письмові та усні пояснення, бере участь у допитах членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у статусі свідка.

Таким чином, суддя вважає, що зазначені обставини можуть об`єктивно викликати у стороннього спостерігача сумніви щодо його неупередженості під час розгляду справи. Це пов`язано з тим, що у даній справі фактично буде формуватися судова практика Верховного Суду за участю судді стосовно позовних вимог та підстав, подібних до тих, які заявлені його дружиною.

З огляду на вказане та посилаючись на пункт 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя Шишов О.О. вважає, що не може брати участі у розгляді цієї справи.

Дослідивши матеріали позову, зміст обумовлених публікацій, проаналізувавши мотиви та обґрунтування заявленого самовідводу, Суд виходить із такого.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

За правилами частини першої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя (частина 3 цієї ж статті).

Недопустима також повторна участі судді в розгляді адміністративної справи з підстав, визначених статтею 37 КАС України.

Частиною першою статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) визначено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

Як установлено у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалені резолюцією №2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

За змістом пункту 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15 жовтня 2010 року, відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24.02.1993, пункти 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, пункт 42, ECHR 2000-XII).

У пунктах 104-106 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» від 9 квітня 2013 року зазначено таке.

Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Разом з тим, щодо об`єктивного критерію Суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52).

Суддя Шишов О.О. не заявляє про обставини, які б свідчили про об`єктивну неможливість розгляду ним цієї справи безсторонньо й неупереджено, неможливість бути відкритим до переконання чи про особисту зацікавленість в результаті її розгляду. Наведені суддею фактичні обставини не можуть об`єктивно свідчити на користь висновку про наявність достатніх підстав для виникнення у будь-якого стороннього спостерігача об`єктивно обґрунтованого сумніву у безсторонності суду.

Відтак, надавши оцінку інформації, наведеній суддею Шишовим О.О. у заяві про самовідвід, колегія суддів дійшла висновку, що з предмета та меж заявлених позовних вимог та зазначених у позовній заяві доводів на цій стадії не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на можливу упередженість Шишова О.О. як судді щодо позивача, його необ`єктивність при розгляді цієї справи чи заінтересованість у результаті розгляду справи.

З огляду на викладене, проаналізувавши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку, що вони є передчасними і на цій стадії підстав для задоволення заявленого самовідводу судді Шишова О.О. немає.

Керуючись статтями 36,39, 40, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви судді Шишова О.О. про самовідвід від участі у розгляді справи №990/230/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень у частині, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.Л. Желтобрюх

Судді Л.І. Бившева

Н. Є. Блажівська

О.О. Шишов

М. М. Яковенко