Справа № 638/24438/25
Суддя: Рибальченко Л. М.
Дата ухвалення: 2025-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/561/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.

за участю секретаря судового засідання Шут Д.Ю.,

представника позивача Коваленко Л.І.,

перекладача Атанової О.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Річко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України,-

встановив:

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області звернулось до Шевченківського районного суду м. Харкова (далі-позивач) з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому просить ухвалити рішення про затримання громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 місяців.

В обґрунтування позовної заяви зазначають, що 05.12.2025 громадянин РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з`явився до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області. Встановлено, що вказаний іноземець порушив вимоги ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України на визначений строк. За порушення міграційного законодавства відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП. За даним фактом 05.12.2025 був складений протокол та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (штраф не сплачений). В ході опитування відповідача позивачем було встановлено, що ОСОБА_1 вперше на територію України прибув 14 березня 2020 року, потрапивши в Україну пішки через пункт пропуску «Гоптівка» за паспортом громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданим МВС 78039 25.11.2019 р., терміном дії до 25.11.2029 року. 17.03.2020 через той самий пункт пропуску заявник покинув територію України через закриття кордонів внаслідок введення карантину у зв`язку із поширенням інфекційної хвороби СOVID-19. Вдруге на територію України ОСОБА_1 потрапив, перетнувши кордон України 27.01.2022 в пункті пропуску «Маяки-Удобне». Зі слів відповідача, далі автомобільним шляхом він дістався до Одеси, а ввечері 27.01.2022 потягом, разом з другом на ім`я ОСОБА_2 відправився до м. Харкова, куди прибув 28.01.2022. По приїзду він проживав з другом за адресою: АДРЕСА_1 , де і мешкає на теперішній час. 05.12.2025 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області на підставі ч.1 ст.30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про примусове видворення з України. Зміст рішення про примусове видворення роз`яснено рідною мовою відповідача із залученням перекладача. Також відповідачу було повідомлено про наслідки невиконання вищезазначеного рішення та порядок і строки його оскарження. Відповідач дозволу на імміграцію в Україну не оформляв. Під час прийняття рішення про примусове видворення позивачем було враховано факт звернення гр. ОСОБА_1 щодо отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні. Дане рішення стало предметом судового спору при розгляді справи № 520/2048/25. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Вказане рішення оскаржено ОСОБА_1 в апеляційному порядку. Другий апеляційний адміністративний суд 01.12.2025 залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог без змін. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи набрання вказаними судовими рішеннями законної сили, громадянин РФ ОСОБА_1 на даний час нелегально перебуває на території України, документи, які б підтверджували законне перебування ОСОБА_1 на території України, відсутні, що є підставою для прийняття рішення про примусове видворення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2025 року провадження по справі відкрито.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Відповідач зазначив, що намагався отримати статус біженця на Україні, проте йому було відмовлено. Другий апеляційний адміністративний суд 01.12.2025 залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірним рішення позивача про відмову в визнані біженцем без змін. Між тим, відповідачем оскаржено вказану постанову до суду касаційної інстанції. Також відповідачем подано до позивача повторну заяву про надання статусу біженця за новими обставинами. Також зазначив, що не має законних підстав перебувати на її території після 27.01.2022 , та звертався телефоном до позивача з метою вирішити питання законності перебування на території України. Повідомив, що законних джерел існування на території України не має.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в позові. Крім того, зазначає, що є волонтером, активно допомагає ЗСУ.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином РФ, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_1 .

Протоколом про адміністративне правопорушення від 05.12.2025 року зафіксовано факт незаконного проживання ОСОБА_1 без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України. За даним фактом 05.12.2025 винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу та штраф не сплачений.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби України про відмову у визнанні біженцем або особою яка потребує захисту, зобов`язання вчинити певні дії, залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року у справі №520/2048/25 залишено без змін.

Рішенням ГУ ДМС України в Харківській області від 05 грудня 2025 року № 000657 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства РФ, ОСОБА_1 вирішено примусово видворити з України.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Згідно з пунктом 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якою встановлено заборону щодо примусового повернення, видворення або видачі чи передачі іноземця та особи без громадянства.

Встановлено, що відповідач досяг 18-річного віку, статус біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває, тобто відсутні підстави, за яких примусове видворення або повернення не застосовується відповідно до частини 8 статті 26, частини 8 статті 30 та статті 31 Закону.

На теперішній час відповідач перебуває на території України незаконно, постійного місця проживання, законного джерела існування та власності в Україні не має, дозвіл на імміграцію в Україну не оформляв, будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вчиняв.

Надаючи оцінку зібраним доказам, отриманим від сторін поясненням, приймаючи рішення у даній справі, суд враховує, що у відповідності до п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон) нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною 3 статті 3 розділу I Закону зазначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Положенням частину 1 статті 289 КАС України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Судом враховано, що особа, яка бажає легалізувати своє перебування на території України в законодавчо встановлений спосіб, має бути зацікавлена у зібранні необхідних доказів на підтвердження необхідності такого перебування в Україні, у тому числі і шляхом використання всіх законодавчо визначених правових механізмів, та уникаючи при цьому зловживання своїми правами та нехтування обов`язками.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач, який протягом тривалого час проживав на території України, неодноразово звертався до міграційної служби з метою легалізувати своє перебування на території України. В судовому засіданні відповідач зазначив, що звертався лише в телефонних розмовах.

Також суд враховує, що заборони для примусового повернення або примусового видворення відповідача судом не встановлено. Оскільки судовим розглядом встановлено, що Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року, яким відмовлено у задоволенні позову відповідача про визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби України про відмову у визнанні біженцем або особою яка потребує захисту, зобов`язання вчинити певні дії, залишено без задоволення. Вказана постанова набрала законної сили.

Доводи захисника про те, що відповідачем по справі подано заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує захисту за нововиявленими обставинами судом до уваги не приймається, оскільки ця обставина не перешкоджає прийняттю рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

З огляду викладене, приймаючи до уваги наведені вище норми законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Враховуючи ухилення відповідачем від виїзду з України, а також те, що ним не виконано рішення щодо його примусового видворення, суд вважає доведеними підстави для його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту перебування іноземців або осіб без громадянства, строком на 6 (шість) місяців.

У справі № 522/14416/18 Верховний Суд прийняв 18 березня 2021 року рішення, у якому звернув увагу на те, що відповідач фактично без належних на те законних підстав протягом тривалого часу перебуває на території України. Доказів, які б підтверджували обставини, настання яких передбачає застосування положень частини першої статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивачем не надано.

Верховний Суд вказав, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

Відповідно ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Інші доводи представника відповідача висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що вимоги ГУ Державної міграційної служби України в Харківській області про затримання громадянина РФ ОСОБА_1 , з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Керуючись ст.ст.77, 243-246, 250, 286, КАС України, ст.ст. 251, 288 КУпАП, суд,-

ухвалив:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України - задовольнити.

Затримати громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Головне Управління Державної міграційної служби в Харківській області, , м.Харків, вул.Римарська буд.24.

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин РФ, без місця реєстрації, адреса проживання: АДРЕСА_2 ).

Головуючий суддя Л.М. Рибальченко