Справа № 280/8287/25
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року Справа № 280/8287/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10; ),

Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; )

про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ у Львівській області), у якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 07.08.2025 року № 09 щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком позивачу, починаючи з моменту звільнення з роботи, а саме з 01.09.2023 року;

- зобов`язати відповідача поновити виплату та виплатити пенсію позивачу, починаючи з моменту звільнення з роботи, а саме з 01.09.2023 року.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Кардаш В.А., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 21.09.2025 серія АА №1626194.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з 28.07.2010 отримує пенсію за вислугу років як медичний працівник. З 01.12.2010 припинено виплату пенсії у зв`язку з працевлаштуванням позивачки. У зв`язку зі звільненням, 17.07.2025 позивачка звернулась із заявою про подовження виплати пенсії, однак рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 07.08.2025 року № 09 позивачці було відмовлено з посиланням на відсутність інформації щодо отримання/неотримання пенсії від Російської Федерації. Позивач вважає, що, припиняючи нарахування та виплату пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 29.09.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувано у відповідача докази по справі.

14.10.2025 відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що 31.07.2025 позивачка звернулась із завою про проведення перерахунку пенсії, продовження виплати. Заява позивача, за принципом екстериторіальності, передана на розгляд до ГУ ПФУ у Львівській області. За результатами розгляду заяви відповідачем прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії, про що повідомлено позивача. Так, згідно із п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Крім того, згідно п. 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок № 22-1) поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. Тобто, для призначення пенсії (поновлення виплати) при переїзді пенсіонера до іншої адміністративно-територіальної одиниці, основними документами є пенсійна справа, яка підтверджує отримання пенсійної виплати пенсіонером та документ про дату припинення виплати пенсії на попередньому місці проживання. За відсутності інформації про отримання/неотримання пенсії від Російської Федерації та за умов воєнного стану, при розгляді заяви позивачки про перерахунок пенсії відповідач 1 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Просить у задоволенні позову відмовити.

14.10.2025 ГУ ПФУ у Львівській області подано клопотання про залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області як співвідповідача у справі.

Ухвалою суду від 21.10.2025 задоволено клопотання ГУ ПФУ у Львівській області, залучено до участі в справі в якості співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Запорізькій області).

04.11.2025 відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що у разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи. Пунктом 1.1 Порядку № 22-1 передбачено, що заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України. За матеріалами електронної пенсійної справи позивачу з 28.07.2010 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІI «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІI). На підставі заяви позивача від 13.09.2010 про відмову від отримання пенсії у зв`язку з тим, що позивач продовжувала працювати за спеціальністю, за якою призначено пенсію, виплату пенсії з 01.12.2010 припинено. При звільненні із цієї посади виплата пенсії за вислугу років поновлюється на підставі особистої заяви та даних трудової книжки. Згідно з трудовою книжкою, позивача звільнено з посади за власним бажанням 31.08.2023. Звертає увагу суду, що відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України № 1058-IV, позивач не зверталась до відповідача із повідомленням про факт звільнення та не надавала відповідні документи, а також не зверталась із заявою про поновлення виплати пенсії. 31.07.2025 року (а не 17.07.2025 року, як зазначає позивач), ОСОБА_1 , звернулась через вебпортал ПФУ із заявою про проведення перерахунку пенсії, а саме, продовження її виплати. Заяву було розглянуто в рішенні від 07.08.2025 №09 ГУ ПФУ у Львівській області. Оскільки, відповідно до електронної пенсійної справи ОСОБА_1 припинено виплату пенсії за вислугу років з 01.12.2010, причиною блокування (11- працює по спеціальності, за яку призначена пенсія за вислугу років), а також відсутня інформація щодо отримання/неотримання пенсії від Російської Федерації, вважає, що відповідачем 1 правомірно прийнято рішення відмовити у проведенні перерахунку пенсії. Також відповідач 2 зазначає, що в позовних вимогах позивач просить поновити виплату пенсії за віком, однак позивач раніше отримувала пенсію за вислугу років, і це два різні види пенсії. В даному випадку йдеться про поновлення пенсії за вислугу років. Крім того, оскільки позивач звернулась із заявою про поновлення виплати пенсії не одразу після звільнення 31.08.2023, а 31.07.2025, то положення ст. 46 Закону №1058-IV у даній справі не підлягає застосуванню. Поновлення виплати пенсії може бути здійснено не раніше дати звернення із заявою про поновлення виплати, а саме з 31.07.2025. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 13.11.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ГУ ПФУ в Запорізькій області про залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі наданих сторонами письмових доказів судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить копія паспорта серія НОМЕР_2 , наявна в матеріалах справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області, з 28.07.2010 позивачу було призначено пенсію за вислугу років на підставі Закону №1788-XII.

З 01.12.2010 позивачці призупинено виплату пенсії у зв`язку із працевлаштуванням за посадою, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

31.07.2025 позивачка звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення/перерахунок пенсії, а саме, продовження виплати пенсії.

За принципом екстериторіальності заява позивача від 31.07.2025 розглянута ГУ ПФУ у Львівській області.

За результатами розгляду заяви позивача та поданих документів, ГУ ПФУ у Львівській області прийнято рішення від 07.08.2025 №09 про відмову в перерахунку пенсії подовження виплати.

За змістом рішення зазначено, що оскільки, відповідно до електронної пенсійної справи ОСОБА_1 припинено виплату пенсії за вислугу років з 01.12.2010, причиною блокування (11 - працює по спеціальності, за яку призначена пенсія за вислугу років), а також відсутня інформація щодо отримання/неотримання пенсії від Російської Федерації, прийнято рішення відмовити у проведенні перерахунку пенсії.

Вважаючи протиправним рішення відповідача 1 щодо відмови в поновленні виплати пенсії, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон №1058-IV.

Згідно із п. 1 ч. 1, 4 ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналізуючи зазначені норми права, суд доходить висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Зазначений підхід узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 30 січня 2020 року у справі №489/5194/16-а та від 30 вересня 2021 року у справі № 540/4060/20.

Статтею 1 Закону № 1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 зазначеного Закону пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону №1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення даного пункту втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009);

2--1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном;

3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку;

3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин";

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством;

5) в інших випадках, передбачених законом.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачу було призначено пенсію за вислугу років на підставі Закону №1788-XII як працівнику охорони здоров`я з 28.07.2010, проте, з 01.12.2010 виплату пенсії призупинено у зв`язку з працевлаштуванням на посаду, яка дає право на призначення відповідного виду пенсії.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII (в редакції на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років та припинення її виплати) право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

При цьому, за змістом частини 2 статті 7 цього Закону, пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Наведеним положенням кореспондують приписи абзацу 2 пункту 11 Порядку № 22-1 (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років та припинення її виплати), яким було встановлено, що пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Аналіз наведених положень законодавства дає суду підстави для висновку, що право на пенсію за вислугу років виникає у особи лише після звільнення зі служби, тобто особа або продовжує працювати або отримує пенсію за вислугу років.

Отже, припинення виплати позивачу пенсії за вислугу років відбулось не внаслідок прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України відповідного рішення на підставі статті 49 Закону №1058-ІV, а в силу вимог статті 7 Закону №1788-XII у зв`язку з працевлаштуванням позивача на роботі, яка дає право на цю пенсію.

Наведене дозволяє дійти висновку про те, що посилання позивача на недотримання відповідачем 1 положень статті 49 Закону №1058-ІV є безпідставними, оскільки відповідні норми в даному випадку не підлягають застосуванню.

З цих підстав суд відхиляє посилання позивача на постанову від 22.03.2018 у справі №243/6391/17 як нерелевантні.

При цьому, за змістом п.1.1 Порядку №22-1 (в редакції на момент звернення позивача із заявою про продовження виплати пенсії за вислугу років) заява про призначення, перерахунок, поновлення, продовження пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до абзачу 7 п. 1.8 Порядку №22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням, продовженням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, припиненням виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Пункт 1.9. Порядку №22-1 передбачає, що особам, які одержують пенсію, призначену за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.8 цього розділу.

Відповідно до пункту 2.4 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії.

Пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Згідно з пунктом 2.5 Порядку №22-1 у разі працевлаштування / звільнення особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів з дня працевлаштування / звільнення надається органу, що призначає пенсію, заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3), та за відсутності в органу, що призначає пенсію, документів, які підтверджують факт працевлаштування / звільнення, документи, які підтверджують, що особа працює/ не працює, зазначені у пункті 2.21 цього розділу.

Відповідно до п. 2.8 Порядку №22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

З урахуванням вище наведеного слідує, що поновлення виплати пенсії за вислугу років здійснюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи. При цьому, для поновлення виплати відповідного виду пенсії особа має звернутися до органу, що призначає пенсії, з відповідною заявою.

Судом встановлено, що позивач 31.07.2025 звернулась до органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою про поновлення виплати пенсії за вислугу років, до якої, крім іншого, додала копію трудової книжки НОМЕР_3 від 24.07.1984, з якої встановлено таке:

- запис №16 від 01.02.2008, прийнята на посаду старшої медсестри операційного блоку по переводу до КУ «Міська лікарня №7» (наказ №5-о від 01.02.08);

- запис №17 від 26.07.2010, звільнена з посади у зв`язку з виходом на пенсію по вислузі років (наказ №238-о від 13.07.2010);

- запис №18 від 01.09.2010, прийнята на посаду сестри медичної операційної старшої операційного блоку КУ «Міська лікарня №7» (наказ №284-о від 20.08.2010);

- запис №!9 від 20.02.2012, підтверджена вища категорія зі спеціальності сестринська справа (операційна) (нак.УОЗ №39-о від 20.02.2012);

- запис №20 від 23.06.2017, підтверджена вища кваліфікаційна категорія зі спеціальності «Сестринська справа (операційна)» (наказ ДОЗ ОДА від 23.06.2017 №204-о);

- запис №21, Комунальна установа «Міська лікарня №7» перетворена в комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня №7» з 02.04.2019, підстава, Рішення Запорізької міської ради від 19.12.2018 №25 «Про припинення юридичної особи Комунальної установи «Міська лікарня №7» шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня №7» Запорізької міської ради;

- запис №22 від 31.08.2023, звільнена з посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (наказ від 25.08.2023 №434 к/тр).

Отже, позивач з 31.08.2023 припинила трудову діяльність, яка давала право на пенсію за вислугу років, а тому має право на поновлення відповідної пенсійної виплати з дня, що слідує за днем звільнення з роботи, тобто з 01.09.2023.

При цьому, посилання у спірному рішенні на відсутність інформації щодо отримання/неотримання позивачем пенсії від російської федерації є необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 №162 «Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період введення воєнного стану» (з урахуванням змін. Внесених постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2023 р. № 806), на який посилається відповідач 1 у спірному рішенні, особам, які проживають на територіях активних бойових дій, територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, щодо яких не визначено дату завершення бойових дій або тимчасової окупації, і виплату пенсій яким було припинено в період з 1 серпня 2022 р. відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплата пенсії може бути відновлена за поданими з використанням віддаленого кваліфікованого електронного підпису Дія.Підпис (Дія ID), створеного за допомогою мобільного додатка Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, заявами про виплату пенсії на поточні рахунки в уповноважених банках або за заявами про поновлення виплати пенсії, що надійшли через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України, у разі встановлення органами Пенсійного фонду України особи пенсіонера у режимі відеоконференцзв`язку із дотриманням законодавства у сфері електронних довірчих послуг, під час якого пред`являються документи, що посвідчують особу. Порядок та умови встановлення особи пенсіонера шляхом відеоконференцзв`язку органами Пенсійного фонду України затверджуються правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Міністерством соціальної політики та Міністерством цифрової трансформації.

Аналіз наведених положень дозволяє дійти висновку, що вказана норма стосується лише осіб, які проживають на територіях активних бойових дій, територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, щодо яких не визначено дату завершення бойових дій або тимчасової окупації, і виплату пенсій яким було припинено в період з 1 серпня 2022 р.

Водночас, за обставинами даної справи виплату пенсії позивачу було припинено в період до 01.08.2022, при цьому, жодних доказів того, що позивач проживала на територіях активних бойових дій, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, матеріали пенсійної справи позивача не містять.

Так, відповідно до паспорту НОМЕР_2 , виданого Комунарським РВ Запорізького МУ УМВС України в Запорізькій області 09.12.2010, позивач з 29.09.1989 зареєстрована за адресою місця проживання у місті Запоріжжі, при цьому, місце роботи позивача (комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня №7» Запорізької міської ради) також розташоване у місті Запоріжжі.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 р. за № 1668/39004, Запорізька міська територіальна громада віднесена до території можливих бойових дій з 01.02.2023.

Отже, оскільки відсутні докази того, що позивач проживала на територіях активних бойових дій, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, включених до відповідного переліку, суд дійшов висновку, що наведені посилання відповідача 1 є безпідставними та не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.08.2025 №09 про відмову у поновленні виплати позивачу пенсії за вислугу років, є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, слід звернути увагу, що позивач не зверталась за поновленням виплати пенсії за віком, а тому позовні вимоги про визнання протиправним рішення щодо відмови в поновленні виплати позивачу пенсії за віком заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню у застосованому позивачем формулюванні.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Європейський суд з прав людини у пункті 75 рішення від квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Під час розгляду даної справи суд дійшов висновку, що відповідач 1 протиправно відмовив позивачу в поновленні виплати пенсії за вислугу років, оскільки позивач звернулась за поновленням виплати пенсії за вислугу років саме у зв`язку зі звільненням з роботи, яка дає право на призначення такого виду пенсії, а жодних передбачених законом перешкод у поновлення виплати такого виду пенсії відповідачами не доведено і судом не встановлено.

Як зазначалось раніше, виплата пенсії за вислугу років поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Водночас, відповідно до статті 46 Закону № 1058-VI, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач після звільнення з роботи, яка дає право на отримання пенсії за вислугу років, не повідомляла відповідача про вказані обставини, разом із тим, звернулась із заявою про поновлення виплати відповідного виду пенсії 31.07.2025, тобто в межах трирічного строку, встановленого статтею 46 Закону №1058-VI, а тому має право на одержання пенсійних виплат за весь період з дня виникнення відповідного права, тобто з 01.09.2023.

Отже, з метою відновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача 1 (як суб`єкта, який в порядку екстериторіальності був визначений компетентним органом для прийняття рішення за заявою позивача про поновлення виплати пенсії за вислугу років та який допустив порушення прав позивача у спірних правовідносинах), поновити виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , починаючи з 01.09.2023.

Водночас, оскільки відповідно до положень Порядку №22-1 виплата пенсії здійснюється органом Пенсійного фонду за місцем проживання пенсіонера, зобов`язання здійснити виплату пенсії необхідно покласти на ГУ ПФУ в Запорізькій області, на обліку в якому перебуває позивачка.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн, інших судових витрат не заявлено.

Враховуючи висновки суду про протиправність рішення №09 від 07.08.2025, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, суд вважає, що понесені позивачем витрати на сплату судового збору в сумі 968,96 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 як суб`єкта владних повноважень, який допустив порушення прав позивача у спірних правовідносинах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 09 від 07.08.2025 щодо відмови в поновленні виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років, починаючи з 01.09.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, починаючи з 01.09.2023.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10; .

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; .

Повне судове рішення складено 08.12.2025

Суддя М.О. Семененко