Справа № 440/16308/25
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

08 грудня 2025 рокум. ПолтаваСправа №440/16308/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Лисичанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду 04 грудня 2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Лисичанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, відповідно до якої просить:

"Визнати протиправним та скасувати розпорядження Лисичанської міської військової адміністрації № 538-к/тр від 19.11.2025, яким мені було визначено «робоче місце» у м. Дніпро, як таке, що:

видане без правових підстав;

не відповідає нормам ст. 32 та ст. 120 КЗпП;

не містить виробничого обґрунтування;

не створює законної зміни істотних умов праці.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Лисичанської міської військової адміністрації № 582-к/тр від 01.12.2025, яким мене звільнено з 02.12.2025 за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Звільнення є незаконним, оскільки:

істотні умов праці не були змінені у правовий спосіб;

законна процедура не була дотримана;

відсутня будь-яка підстава для кваліфікації моїх дій як «відмови від продовження роботи».

3. Поновити мене, ОСОБА_1 , на посаді начальника відділу культури Лисичанської міської військової адміністрації з дати незаконного звільнення 02.12.2025.

4. Стягнути з Лисичанської міської військової адміністрації на мою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 02.12.2025 і до фактичного поновлення на роботі.

5. Стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, як таку, що спричинена:

незаконними рішеннями органу влади;

порушенням права на працю;

тиском, повторними незаконними переведеннями; приниженням честі, гідності та професійної репутації.".

05 грудня 2025 року до суду надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить:

"1. Зупинити дію розпорядження № 582-к/тр від 01.12.2025 - до набрання законної сили рішенням суду.

2. Тимчасово поновити мене на посаді начальника відділу культури - до вирішення спору по суті.

Це відповідає практиці ВС щодо необхідності збереження статус-кво.

3. Заборонити відповідачу:

1. призначати іншу особу на мою посаду;

2. змінювати або скорочувати посаду у штатному розписі;

3. анулювати або блокувати мої КЕП;

4. вилучати, переміщувати чи передавати службові документи без належного акта.".

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву передано судді Ясиновському І.Г. 05 грудня 2025 року.

У заяві про забезпечення позову заявник зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до істотного порушення прав ОСОБА_1 та ускладнить чи унеможливить оскарження рішень відповідача.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з такого.

Особливості інституту забезпечення позову в адміністративному процесі врегульовані главою 10 розділу 1 КАС України.

Так, згідно з частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

За змістом пункту 10 частини першої статті 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши подану заяву разом з доданими до неї матеріалами, суд дійшов такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої цієї статті, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У силу пункту 1 частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу чи іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмета спору.

Верховний Суд у постанові від 15.12.2021 у справі №640/9218/21 зазначив, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані у дозволений законодавством спосіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Така правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, від 25.04.2019 у справі №826/10936/18 та ін.

Суд звертає увагу на те, що метою забезпечення позову є попередження можливих негативних наслідків для позивача у вигляді істотно ускладнення чи неможливості виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду його позову. При цьому такі заходи забезпечення позову здійснюються до вирішення адміністративної справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову заявник наголосив, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до істотного порушення прав ОСОБА_1 . Зазначив, що фактичний характер дій відповідача свідчить про прагнення закріпити наслідки звільнення, зробивши їх незворотними.

Судом критично оцінюється твердження заявника, що відповідач здійснив низку дій, які прямо свідчать про схильність до обходу закону і формування потрібних підстав заднім числом, у тому числі визначив позивачу «робоче місце» у м. Дніпро без законної зміни істотних умов праці, тобто фактична не згода позивача із рішенням відповідача, оскільки останнє буде оцінюватись в межах розгляду справи по її суті, тоді як в межах розгляду даної заяви судом не надається оцінка рішенню відповідача, а позивачем не наведено належного підтвердження очевидних ознак протиправності рішення відповідача та порушення прав, свобод та інтересів заявника таким рішенням.

Необґрунтованим суд також вважає посилання ОСОБА_1 про можливість створення реальних ризиків: призначення іншої особи на мою посаду (що унеможливить поновлення); зміни або ліквідації посади у штатному розписі до моменту ухвалення рішення судом; блокування або анулювання мого КЕП, що унеможливить виконання повноважень після поновлення; переспрямування або вилучення документів, якими я користувався, що утруднить повернення до виконання обов`язків.

Викладені можливі, але не доведені позивачем дії відповідача відносяться до його дискреційних повноважень із належного функціонування відділу культури Лисичанської міської військової адміністрації і їх виконання не може свідчити про намір унеможливити виконання рішення у даній справі, і жодним чином не може свідчити про неможливість поновлення прав позивача у разі задоволення його вимог у цій справі.

Чинним законодавством, зокрема п.6 с.1 ст. 40 Кодексу законів про працю, передбачає право роботодавця розірвати трудовий договір із працівником у разі поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу або неможливості його переведення на іншу посаду. Тобто, у разі поновлення судом позивача, законодавством передбачений механізм реалізації такого рішення та відновлення прав. Зміна або ліквідація посади також жодним чином не впливає на реалізацію рішення суду у разі поновлення особи, оскільки суд в будь-якому випадку розглядає првовідносини,які склалися станом на час прийняття оскарженого рішення про звільнення, а не тих, які можливо будуть прийнятті у майбутньому. Блокування або анулювання КЕП особи, яка звільнена є логічним з огляду на позбавлення можливості виникнення спірних ситуацій підписання від іменні такої особи документів у період, коли вона вже не працює, незважаючи на те, що правомірність такого звільнення знаходиться на розгляді в суді. Відновлення КЕП особи та/або оформлення нового КЕП у разі поновлення особи за рішенням суду буде здійснено роботодавцем у разі такої необхідності і процес оскарження рішення про звільнення жодним чином не призведе до неможливості здійснення таких дій. В той час, яким чином утруднить повернення до виконання обов`язків заявника переспрямування або вилучення документів, якими він користувався, жодним чином не зазначено в заяві ОСОБА_1 і вказані твердження є безпідставними та необґрунтованими.

Як наслідок, суд вважає спростованими твердження позивача, що запропоновані ним заходи забезпечення позову не блокують роботу органу; не порушують інтересів третіх осіб.

Окремо суд констатує недоведеність покликання позивача, що наведені вище заходи забезпечення позову спрямовані виключно на забезпечення реальності майбутнього рішення суду, оскільки таке твердження не підкріплене жодними поясненнями до доказами.

У зв`язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу: призначати іншу особу на мою посаду; змінювати або скорочувати посаду у штатному розписі; анулювати або блокувати мої КЕП; вилучати, переміщувати чи передавати службові документи без належного акта.

З урахуванням зазначеного, суд наголошує, що необхідною умовою забезпечення даного позову є доведення обставин, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Суд вказує, що ймовірне настання певних негативних наслідків для позивача у спірних правовідносинах, на чому наголошує позивач у заяві про забезпечення позову, ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення позову, оскільки чинне законодавство передбачає захист порушеного права, в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення прав позивача, якщо таке буде підтверджено за результатами вирішення спору по суті.

Також суд зауважує, що сама лише незгода позивача з діями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправним ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Тобто, твердження заявника базуються виключено на припущеннях, з огляду на те, що матеріали справи не містять жодних інакших процесуальних документів.

Безумовно, рішення, бездіяльність чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів взаємовідносин. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності відповідача може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті, а не під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Окрім того, що стосується запропонованих заявником заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії розпорядження № 582-к/тр від 01.12.2025 - до набрання законної сили рішенням суду; тимчасово поновити заявника на посаді начальника відділу культури - до вирішення спору по суті, то суд звертає увагу заявника, що вжиття заходів забезпечення позову у такому вигляді фактично б вирішило спір по суті, що в свою чергу суперечить меті застосування статті 150 КАС України.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Суд звертає увагу, що відповідно до абз.3 п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

Як наслідок, суд вважає відсутніми підстави для забезпечення даного позову, зокрема шляхом зупинення дії розпорядження № 582-к/тр від 01.12.2025 до набрання законної сили рішенням суду та тимчасового поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу культури до вирішення спору по суті.

Враховуючи вищезазначене, позивачем не доведено необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням положень ст. 150 КАС України, а тому заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Окремо суд зауважує, що наведені позивачем постанови Верховного Суду відсутні у Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак не підлягають врахуванню судом.

Наведене не позбавляє позивача та/або його представників на звернення до суду із заявою про забезпечення позову у разі існування реальної загрози порушення його прав у сфері публічно-правових відносин рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 241, 243, 248, 256 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Лисичанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвалу суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Г.Ясиновський