Справа № 280/2575/25
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року Справа № 280/2575/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Лугового Бориса Владленовича (пр. Соборний, 135, оф. 603, м. Запоріжжя, 69005), до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника адвоката Лугового Бориса Владленовича, до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неповного нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, у період з 01.03.2022 по 31.12.2022 у розмірі збільшеному до 100 000 гривень;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у період з 01.03.2022 по 31.12.2022 у розмірі збільшеному до 100 000,00 грн з урахуванням раніше виплачених сум.

Крім того, позивачем подане клопотання про витребування від відповідача доказів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи на території Запорізької області, де він виконував військовий обов`язок. Відтак, позивач за період з березня по грудень 2022 року мав право на отримання додаткової винагороди, визначеної Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, телеграмою Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 та окремим дорученням міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022, у розмірі збільшеному до 100000 гривень. Разом із тим, за період з березня 2022 року по грудень 2022 року позивач отримав додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168 від 28 лютого 2022 року, не у повному розмірі. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 10.04.2025 у справі відкрите спрощене позовне провадження, витребувано у відповідача: належним чином засвідчені копії всі документи та матеріали, якими керувався відповідач під час нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період березень-грудень 2022 року; інформацію про нараховані та виплачені позивачу суми додаткової винагороди, згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за березень-грудень 2022 року; належним чином засвідчену копію послужної картки позивача за період з 25.02.2022 по 31.12.2022; інформацію щодо залучення позивача до участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період з березня по грудень 2022 року, у випадку залучення позивача до участі в зазначених заходах у цей період надати належним чином засвідчені копії відповідних бойових наказів (розпоряджень), журналів бойових дій, рапортів командирів підрозділів, в складі яких перебував позивач.

23.04.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшов відзив на позов, із витребуваними судом документами.

У відзиві в/ч НОМЕР_1 посилається на те, що протягом проходження військової служби за мобілізацією, під час дії правового режиму воєнного стану, позивачу у спірний період (з 01.03.2022 по 31.12.2022) відповідачем здійснювалось нарахування та виплата додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень щомісячно, а за період безпосередньої участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, розмір цієї додаткової винагороди збільшувався до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. В зв`язку з чим вважає заявлені вимоги безпідставними та необґрунтованими. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

06.05.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді зазначено, що в період з 01 по 20 квітня 2022 року, позивач постійно перебував в районі ведення бойових дій, приймав участь в бойових діях, готувався до їх ведення або переміщувався до місця ведення бойових дій. Однак, при цьому відповідачем було випущено декілька дат 03, 04, 16, 19, 20 квітня 2022 року. Зазначене свідчить, в першу чергу, про наявний в службовій діяльності відповідача надмірно формалізований підхід до питання грошового забезпечення військовослужбовців. Підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Також, 06.05.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача до суду надійшло клопотання про витребування від відповідача доказів.

Ухвалою від 06.05.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.

12.05.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях відповідач наголошує на тому, що переважна більшість військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 були залучені до виконання бойових (спеціальних) завдань у складі інших підрозділів Сил оборони держави шляхом відрядження до таких підрозділів на ротаційній основі та виплата додаткової винагороди таким військовослужбовцям здійснювалась на підставі підтверджуючих документів інших підрозділів. Відповідач в/ч НОМЕР_1 - самостійно практично не залучалась до ведення бойових (воєнних) бій або заходів забезпечення. А у тих випадах, коли відповідач був залучений до таких заходів, військовослужбовцям, які приймали безпосередню участь у таких заходах, виплачувалась додаткова винагорода у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць, яка виплачувалась і позивачу. Отже, доводи представника позивача про те, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність під час виплати додаткової винагороди, є хибними. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у в/ч НОМЕР_1 у період з 25.02.2022 по 08.01.2025.

Протягом проходження військової служби за мобілізацією, під час дії правового режиму воєнного стану позивачу у спірний період (з 01.03.2022 по 31.12.2022) відповідачем здійснювалось нарахування та виплата додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень щомісячно, а за період безпосередньої участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, розмір цієї додаткової винагороди збільшувався до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Однак, позивач вважаючи, що у спірний період він мав право на отримання додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць, а відповідачем вказана додаткова винагорода була нарахована та виплачена не в повному обсязі, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в України» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє до теперішнього часу.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» в Україні оголошено загальну мобілізацію.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України (далі - КМ України) прийняв постанову від 28.02.2024 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Надалі до Постанови №168 неодноразово вносилися зміни, зокрема постановами КМ України від 22.03.2022 №350, від 01.07.2022 №754, від 07.07.2022 №793, від 08.10.2022 №1146, проте зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, у 2022 році не змінювався.

Постановою КМ України від 07.07.2022 №793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» постанову №168 доповнено пунктом 2-1, який підлягав застосуванню з 24.02.2022, та згідно з яким визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 №248/1298, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022), а потім окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29.

Пунктом 1 Телеграми від 25.03.2022 №248/1298 Міністр оборони України визначив, що під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника;

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Згідно з пунктом 3 Телеграми №248/1298, райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Аналогічні за змістом положення містить окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29.

Позивач стверджує, що у спірний період під час проходження військової служби у відповідача, він виконував обов`язки військової служби, у зв`язку із чим має право на додаткову винагороду, збільшену до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Вказана норма визначає що є виконанням обов`язку військової служби та поширює свою дію на всіх без виключення військовослужбовців як Збройних Сил України, так і інших військових формувань в цілому, незалежно від того де, коли та які завдання вони виконують в повсякденній діяльності, як в мирний час, так і в особливий період.

Разом з тим, пунктом 1 Постанови №168 чітко зазначено про те, що розмір додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або які забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Відповідач не заперечує той факт, що у певні періоди позивач приймав участь у зазначених заходах та мав право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у таких заходах.

Але, за періоди участі позивача у таких заходах відповідачем було нараховано та виплачено позивачу додаткову винагороду у збільшеному до 100 000 гривень розмірі.

Так, позивач приймав безпосередню участь у бойових діях або заходах забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій у зв`язку із чим йому була виплачена додаткова винагорода у збільшеному до 100 000 гривень розмірі у наступні періоди:

з 12.03.2022 по 31.03.2022 (20 діб), виплачено 64 516,13 грн.;

з 01.04.2022 по 02.04.2022, з 05.04.2022 по 15.04.2022, з 17.04.2022 по 18.04.2022 (15 діб), виплачено 50 000,00 грн.;

з 24.05.2022 по 31.05.2022 (8 діб), виплачено 25 806,45 грн.;

з 01.06.2022 по 07.06.2022 (7 діб), виплачено 23 333,33 грн.

Зазначене підтверджується документальними доказами наданими відповідачем на виконання ухвали суду від 10.04.2025.

Таким чином, за період безпосередньої участі у бойових діях або заходах позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода у збільшеному до 100 000 гривень розмірі.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що відповідачем «випущені» (не враховані) декілька днів у квітні 2022 року.

Однак, само по собі наявність бойового розпорядження не може бути підставою для виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі. Така виплата здійснюється у сукупності на підставі бойового наказу (розпорядження), журналу бойових дій та рапорту командира підрозділу про участь військовослужбовця у бойових діях та у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Під час участі у таких заходах саме командир підрозділу повністю володів відомостями про те, хто, де та коли виконував певні завдання. Відповідачем виплачувалась додаткова винагорода у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць саме на підставі цих документів, в тому числі і рапортів командирів підрозділів.

Відповідно до БР №29/дск від 01.04.2022 позивач припинив виконувати завдання 02.04.2022. А відповідно до БР №30/дск від 04.04.2022 був залучений до виконання завдань з 05.04.2022, що підтверджується самим бойовим розпорядженням (у пункті 4 БР термін готовності визначений з 08.30 05.04.2022) та рапортом командира підрозділу.

Документальних доказів того, що ОСОБА_1 брав участь у бойових діях та/або у виконанні бойових (спеціальних) завдань у спірні дати позивачем не надано.

Суд наголошує, що для виплати додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 гривень розмірі є сукупність підстав, а саме:

перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів;

бойовий наказ (розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань;

для відряджених військовослужбовців довідка командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або заходах надавати.

За періоди виконання обов`язків військової служби у період дії правового режиму воєнного стану виплата додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 гривень розмірі не передбачена чиним у спірний період законодавством.

Отже, доводи представника позивача про те, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність під час виплати додаткової винагороди, є хибними.

Решта доводів позивача (представника позивача) висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 квітня 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Лугового Бориса Владленовича (пр. Соборний, 135, оф. 603, м. Запоріжжя, 69005), до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «08» грудня 2025 року.

Суддя Р.В. Кисіль