Справа № 120/9600/25
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 грудня 2025 р. Справа № 120/9600/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 18.03.2025 №85 про відмову в призначені пенсії.

Відтак, з метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду з вимогою скасувати спірне рішення та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити і виплачувати пенсію за віком, зарахувавши до загального стажу період роботи з 01.09.1988 по 01.12.1998.

Ухвалою від 15.07.2025 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання відзиву.

Скориставшись своїм процесуальним правом відповідачі подали відзиви, у яких проти позову заперечують.

Відповідач-1 вказує, що заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності та рішення прийняте територіальним органом ГУ ПФУ в Кіровоградській області.

Відтак, у спірному випадку дії зобов`язального характеру щодо призначення (перерахунку) позивачу пенсії має бути покладено саме на орган який прийняв оскаржуване рішення, тобто ГУ ПФУ в Кіровоградській області.

В своїх доводах представник покликається на правові позиції Верховного Суду, викладених у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23, від 16.10.2024 у справі № 140/14380/23, від 18.09.2024 у справі №240/6201/23, від 09.07.2024 у справі №240/16372/23.

По суті спору відповідачі вважають рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 18.03.2025 про відмову позивачу в призначені пенсії правомірним, а позов необґрунтованим. Зокрема, підстав для призначення пенсії позивачу немає через відсутність страхового стажу. В ході розгляду документів до страхового стажу не враховано період роботи з 01.09.1988 по 01.12.1998 згідно з записами трудової книжки ( НОМЕР_1 ), оскільки відсутні відомості про встановлений та вироблений мінімум виходнів за період роботи в колгоспі та про переведення в колективне сільськогосподарське підприємство. Крім того, довідки від 10.04.2007 №251 та від 22.01.2025 № 21/01-25 мають розбіжності в кількості вихододнів та в періоді роботи. Довідка від 22.01.2025 № 21/01-25 видана ліквідованим підприємством. Враховуючи вищевикладене, довідки потребують перевірки обґрунтованості їх видачі та достовірності поданих відомостей.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив такі обставини справи.

Позивач згідно із заявою від 10.03.2025 звернувся до органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком згідно з статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заява розглянута ГУ ПФУ в Кіровоградській області.

Спірним рішенням від 18.03.2025 №85 позивачу відмовлено в призначені пенсії через відсутність страхового стажу (а.с. 19).

За змістом рішення, вік заявника 59 років, страховий стаж становить 31 рік 3 місяці 19 днів. В ході розгляду документів до страхового стажу не враховано період роботи з 01.09.1988 по 01.12.1998 згідно з записами трудової книжки ( НОМЕР_1 ), оскільки відсутні відомості про встановлений та вироблений мінімум виходнів за період роботи в колгоспі та про переведення в колективне сільськогосподарське підприємство. Крім того, довідки від 10.04.2007 №251 та від 22.01.2025 № 21/01-25 мають розбіжності в кількості вихододнів та в періоді роботи. Довідка від 22.01.2025 № 21/01-25 видана ліквідованим підприємством. Враховуючи вищевикладене, довідки потребують перевірки обґрунтованості їх видачі та достовірності поданих відомостей.

Позивач не погоджується із спірним рішенням, вважає його протиправним, тому через представника звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Отже, з вище зазначеного слідує, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно з законодавством, що діяло до набрання чинності Закону від 09.07.2003 № 1058-IV.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон від 05.11.91 № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а.

Так, позивач звернувся із заявою до пенсійного органу про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто ГУ ПФУ в Кіровоградській області та рішенням від 18.03.2025 №85 позивачу відмовлено в призначені пенсії через відсутність страхового стажу (а.с. 19).

За рішенням, до страхового стажу не враховано період роботи з 01.09.1988 по 01.12.1998 згідно з записами трудової книжки ( НОМЕР_1 ), оскільки відсутні відомості про встановлений та вироблений мінімум виходнів за період роботи в колгоспі та про переведення в колективне сільськогосподарське підприємство. Крім того, довідки від 10.04.2007 №251 та від 22.01.2025 № 21/01-25 мають розбіжності в кількості вихододнів та в періоді роботи. Довідка від 22.01.2025 № 21/01-25 видана ліквідованим підприємством. Враховуючи вищевикладене, довідки потребують перевірки обґрунтованості їх видачі та достовірності поданих відомостей.

Оцінюючи такі доводи відповідача, суд зазначає, що у спірних правовідносинах Порядок ведення трудових книжок було урегульовано, зокрема, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.74 № 162, та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.

Зразок трудової книжки, що має містити на титульній сторінці печатку підприємства (установи, організації) та підпис особи, відповідальної за видачу трудових книжок, було затверджено постановою Ради Міністрів СРСР та Всесоюзною Центральною Радою Професійних Спілок від 06.09.1973 № 656 Про трудові книжки робітників та службовців (далі Постанова № 656), яка набрала чинності 01.01.1975.

Пунктами 5, 6 Постанови № 656 було передбачено, що заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника. Відомості про працівника (прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність) завіряються підписом спеціально уповноваженої особи і печаткою.

Відповідно до п. 2. 3 Інструкції № 162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження).

Відповідно до Інструкції № 58, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 (301-93-п) "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства. Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Згідно з п. 2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, а також внесення до неї записів, є підприємство роботодавець.

Відповідно до висновку Верховного Суду, сформованого у постанові від 06 березня 2018 року по справі № 754/14989/15-а (адміністративне провадження № К/9901/11030/18), положеннями Закону № 1058-IV підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Отже, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Більше того, відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за № 310.

Відповідно до п. п. 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п. 5 Основних Положень).

Згідно з п. 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.01.1986 ОСОБА_1 з 01.09.1988 по 01.12.1998 працював в колгоспі "Маяк" (а.с. 8).

Згідно із довідкою СВК "Маяк" від 22.01.2025 № 23/01-25 бувший колгосп "Маяк" перейменовано у КСП "Маяк" на підставі рішення загальних зборів від 10.02.1992 Протокол № 1, а КСП "Маяк" реорганізовано шляхом перетворення в СВК "Маяк", який є його правонаступником, рішення загальних зборів від 10.02.2000 року Протокол № 1 (а.с. 27).

Водночас, відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Позивач для підтвердження трудового стажу подав довідку про стаж для обчислення пенсії від 22.01.2025 № 21/01-25 (а.с. 28) та довідку від 10.04.2007 № 251 (а.с. 29), які містять відомості про встановлений та вироблений мінімум виходнів за період роботи в колгоспі.

Так, у довідці від 10.04.2007 № 251 вказано, що за період з 01.09.1988 по 12.01.1998 вироблено людино-днів: за 1988 рік встановлений мінімум людино-днів - 280, фактично відпрацьовано людино-днів - 43; за 1989 рік встановлений мінімум людино-днів - 280, фактично відпрацьовано людино-днів - інформація відсутня; за 1990 рік встановлений мінімум людино-днів - 280, фактично відпрацьовано людино-днів - 317; за 1991 рік встановлений мінімум людино-днів - 280, фактично відпрацьовано людино-днів - 325; за 1992 рік встановлений мінімум людино-днів - 280, фактично відпрацьовано людино-днів - 311; за 1993 рік встановлений мінімум людино-днів - 280, фактично відпрацьовано людино-днів - 239,5; за 1994 рік встановлений мінімум людино-днів - 280, фактично відпрацьовано людино-днів - 281; за 1995 рік встановлений мінімум людино-днів - 280, фактично відпрацьовано людино-днів - 342; за 1996 рік встановлений мінімум людино-днів - 280, фактично відпрацьовано людино-днів - 320; за 1997 рік встановлений мінімум людино-днів - 280, фактично відпрацьовано людино-днів - 315; за 1998 рік встановлений мінімум людино-днів - 250, фактично відпрацьовано людино-днів - 305.

У довідці від 22.01.2025 № 21/01-25 вказано, що за період з 01.09.1988 по 01.12.1998 вироблено вихододнів: за 1988 рік встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 43; за 1989 рік встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 213; за 1990 рік встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 317; за 1991 рік встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 325; за 1992 рік встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 311; за 1993 рік встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 299; за 1994 рік встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 281; за 1995 рік встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 342; за 1996 рік встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 320; за 1997 рік встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 315; за 1998 рік встановлений мінімум вихододнів - 250, фактично відпрацьовано вихододнів - 305.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що з наданих позивачем документів можна встановити встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих вихододнів позивача за період роботи з 01.09.1988 по 01.12.1998.

Щодо доводів відповідача про розбіжності в кількості вихододнів та в періоді роботи, то суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 06.04.2022 у справі № 607/7638/17.

Відтак, у трудовій книжці позивача міститься інформація про період роботи з 01.09.1988 по 01.12.1998 та подані позивачем довідки містять інформацію про встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих вихододнів позивача за період роботи з 01.09.1988 по 01.12.1998, тому вказаний період роботи позивача слід зарахувати до страхового стажу позивача.

Підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 18.03.2025 №85.

Водночас визначаючись щодо належного способу захисту прав позивача в спірних правовідносинах, суд враховує таке.

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, рішенням якого відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, відтак дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за вислугою років, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року в справі № 500/1216/23.

Відтак, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.09.1988 по 01.12.1998 та призначити позивачу пенсію за віком.

Виплату ж, здійснює територіальний відділ Пенсійного фонду України, а саме ГУ ПФУ у Вінницькій області за місцем фактичного проживання особи, куди в силу приписів п. 4.10 Порядку №22-1 передається електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення.

Законодавець розділив поняття призначення, яке здійснюється за рішенням структурного підрозділу визначеного за екстериторіальністю, та виплату, яка здійснюється територіальним відділом Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання особи.

Отже, вимога виплачувати пенсію не підлягає задоволенню, оскільки не вирішено питання про її призначення. Після вирішення цього питання виплата пенсії здійснюватиметься із дати її призначення

Тому в цій частині вимог слід відмовити.

Вирішуючи із якої дати позивач має право на призначення пенсії, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:

- пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки, позивач досягнув 60 років 11.04.2025, а його звернення до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відбулось 10.03.2025, тобто в межах строку визначеного п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, то призначення пенсії має відбутися з 12.04.2025 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку), а не з 11.04.2025 як про це просить позивач.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі встановлених обставин, судовий збір слід стягнути на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 807,46 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Керуючись ст. ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 18.03.2025 №85 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 12.04.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.09.1988 по 01.12.1998.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 807,46 грн (вісімсот сім гривень 46 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 13322403, вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ - 20632802, вул. Соборна, 7-а, м. Кропивницький, 25009).

Повне судове рішення складено 08.12.2025.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна