Справа № 380/781/25
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 380/781/25 пров. № А/857/37979/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І.

Запотічного І.І.

секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Морська Г.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Львів 14 серпня 2025 року об 11 год 24 хв. у справі №380/781/25 за первісним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

16.01.20205 Головне управління ДПС у Львівській області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з ОСОБА_1 податковий борг до бюджету в розмірі 429150,81 грн.

ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 20.05.2024 №22145/13-01-24-11; визнання протиправним та скасування рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку від 20.05.2024 №14512/6/13-01-24-11; визнання протиправним та скасування податкового боргу в розмірі 429150,81 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішень задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 20.05.2024 №22145/13-01-24-11. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Львівській області про виключення ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку від 20.05.2024 №14512/6/13-01-24-11. Відмовлено у задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів проведення документальної перевірки позивача, а перевірка будь-яких відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюються. Відтак суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 20.05.2024 №22145/13-01-24-11 та рішення Головного управління ДПС у Львівській області про виключення ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку від 20.05.2024 №14512/6/13-01-24-11 є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки висновки, які слугували підставою для їх прийняття зроблені на підставі проведеної камеральної, а не документальної перевірки. Водночас суд першої інстанції зазначив, що оскільки ФОП ОСОБА_1 отримала дохід у розмірі 4 583 587,00 грн, що знаходиться в межах граничного обсягу доходу, нею не було порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування у 2023 році. Скасування податкового повідомлення-рішення від 20.05.2024 №22145/13-01-24-11 має наслідком відмови у задоволенні первісного позову про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу до бюджету в розмірі 429 150,81 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції від 14 серпня 2025 року скасувати, позов первинний задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Апеляційну скаргу аргументовано тим, що Головним управлінням ДПС у Львівській області під час камеральної перевірки було досліджено лише податкову звітність позивача за 2023 рік, а отже контролюючий орган не вийшов за межі об`єкту камеральної перевірки. Просить суд узяти до уваги, що як передбачено п. 299.11. статті 299 ПК України рішення було прийнято на підставі акта за наслідками проведеної перевірки за фактом перевищення протягом календарного року (2023 року) встановленого обсягу доходу для платників єдиного податку 2 групи. Перевірка проведена на підставі пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України. Також зазначає, що твердження позивача, що «для визначення його обсягу доходу у 2023 році повинні враховуватись 10 календарних місяців, а не лише 3 календарних місяців (з жовтня по грудень), необхідно вказати, що оскільки позивач зареєстрований як фізична особа підприємець лише 24.05.2023 року, а з 14.06.2023 по 31.07.2023 використовував особливості оподаткування встановлені п.9 підрозділу 8 розділу ХХ ПК України, тобто протягом 2 календарних місяців 2023 року, а у період з 01.08.2023 року по 01.10.2023 року автоматично перейшов на другу групу спрощеної системи оподаткування (перебуваючи на другій групі дохід не отримував)», то такі є хибними, оскільки платник податку не перебував платником єдиного податку протягом 10 місяців. Отже, визначення обсягу доходу ФОП ОСОБА_1 у 2023 році розраховується за 3 місяці (з 01.10.2023 по 31.12.2023), протягом яких позивач перебував на спрощеній системі оподаткування зі ставкою 5% та фактично лише у вказаний період отримав дохід та перевищив обсяг доходу для платників податку, оскільки обсяг доходу розраховується для відповідної групи п.9 прим.1.4.3. прим.1.4 п.9 при.1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити, представник ОСОБА_1 просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає частково.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 24.05.2023.

Із 01.06.2023 позивачка зареєструвалась платником єдиного податку:

із 01.06.2023 - 2 групи із ставкою 20%;

із 14.06.2023- -3 групи із ставкою 2% від доходу;

із 01.08.2023 - 2 групи із ставкою 20%;

із 01.10.2023 - 3 групи із ставкою 5% від доходу.

Так, при проведенні камеральної перевірки звітної річної податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік, поданої 05.02.2024, податковим органом встановлено, що платником не задекларовано дохід від суми перевищення дозволеного обсягу доходу для відповідної групи спрощеної системи оподаткування, а відповідно порушено: п.п. 9 прим. 1.4.3 п.п. 9 прим. 1.4 п. 9 прим. 1 підрозд. 8 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI; п. 293.4 ст. 293 ПК України ; п. 293.8 ст. 293 ПК України ; пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 293 ПК України .

За результатами перевірки складено акт про результати камеральної перевірки податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця від 07.03.2024 № 9491/13-01-24-11/ НОМЕР_1 .

20.05.2024 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» №22145/13-01-24-11 від 20.05.2024, яким донараховано єдиний податок з фізичних осіб на суму 394 329,30 грн (основний платіж), 39 432,93 грн (штрафні санкції) та рішення №14512/6/13-01-24-11 від 20.05.2024 про виключення з реєстру платника єдиного податку ОСОБА_1

02 вересня 2024 року відповідачем складено податкову вимогу №0-1301, в якій зазначено про наявний податковий борг в сумі 440 569,30 грн. з яких 394 329,30 податкове зобов`язання по єдиному податку фізичних осіб, 39 432,93 грн. штрафних санкцій, 6807,03 грн. пені, яка 05.09.2024 року була надіслана ФОП ОСОБА_1 на адресу підприємця.

Зазначені обставини слугували обставиною звернення податкового органу до суду про стягнення податкового боргу за відсутності підтвердження його сплати. Водночас, підприємець, не погоджуючись із прийнятими рішеннями, подав зустрічний позов про скасування прийнятих рішень та просив відмови в первинному позові про стягнення податкового боргу.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 статті 291 ПК України визначено, що юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 ПК України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

За положеннями пункту 299.2 цієї статті центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

За правилами пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;

Пунктом 299.11 статті 299 ПК України визначено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

З наведеного убачається, що за загальним правилом реєстрація платником єдиного податку є безстроковою, водночас така може бути анульована, проте лише у встановлених законом випадках шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу.

При цьому, контролюючим органом приймається рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за наслідком проведеної перевірки відповідного платника податку, в ході якої встановлено порушення, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування, бути платником єдиного податку.

У свою чергу, проведення перевірок належить до повноважень контролюючого органу, а порядок їх проведення регламентований главою 8 ПК України.

Статтею 86 ПК України врегульовані питання оформлення результатів проведених перевірок.

Залежно від виду перевірки, її результати оформлюються у формі акта або довідки.

Також, даною нормою визначаються порядок повідомлення платника про результати перевірки та права платника подати заперечення.

Тобто, прийняттю контролюючим органом рішення про донарахування зобов`язань за єдиним податком з фізичних осіб, який може мати наслідком анулювання реєстрації платника єдиного податку, обов`язково передує проведення контролюючим органом перевірки, складення акта або довідки у випадку проведення документальної перевірки, виключно акта у випадку проведення камеральної перевірки; вручення або надіслання акта/довідки платнику податків; можливість подання платником заперечень проти документів та пояснень; акта/довідки, додатковий розгляд комісією контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок акта перевірки, заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень; прийняття комісією висновку, що є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Отже, статтею 86 ПК України імперативно визначена процедура, дотримання якої контролюючим органом є обов`язковим для прийняття рішення, на підставі якого у платника податків виникають певні правові наслідки, які матимуть наслідком втручання у право власності, передбачене ст.1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як от інше «майно», що «становить економічну цінність», зокрема, необхідні для здійснення підприємницької діяльності дозволи чи ліцензії (cправа «Тре Тракторер Актіболаґ» проти Швеції» (Tre Traktцrer Aktiebolag v. Sweden), рішення від 7 липня 1989 року, серія A, № 159).

Згідно пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Предметом камеральної перевірки також можуть бути: 1) своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків); 2) своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних; 3) своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах; 4) повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні»; 5) своєчасність подання заяви про взяття на облік фінансових агентів відповідно до вимог статті 39-3 цього Кодексу; 6) своєчасність подання фінансовими агентами звітів про підзвітні рахунки, виправлених звітів про підзвітні рахунки; 7) своєчасність надання фінансовими агентами відповіді на запити (повідомлення) контролюючого органу, що надсилаються у випадках, визначених статтею 39-3 цього Кодексу; 8) своєчасність подання повідомлення про структуру власності та кінцевих бенефіціарних власників відповідно до вимог пункту 44-1.2 статті 44-1 цього Кодексу; 9) своєчасність подання особою, яка здійснює управління або адміністрування трасту, повідомлення про укладення договору щодо управління або адміністрування трасту або про припинення такого договору, фінансової звітності, копій первинних документів та іншої інформації щодо трасту на запит контролюючого органу у випадках, передбачених статтею 44-2 цього Кодексу; 10) своєчасність надання інформації на запит контролюючого органу відповідно до пункту 44-1.3 статті 44-1, підпунктів 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 цього Кодексу; 11) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.13 статті 141 цього Кодексу, на підставі даних Реєстру пунктів обміну іноземної валюти.

Згідно п. 76.1 ст. 76 ПК України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу (пункт 76.2 статті 76 ПК України).

За результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (п. 86.2 ст. 86 ПК України).

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що камеральна перевірка за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому, будь-якого окремого рішення для проведення цього виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності.

Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Законодавчо установлені обмеження щодо повноважень контролюючого органу під час проведення камеральної перевірки (яка характеризується спрощеним порядком її призначення і проведення, не передбачає присутність платника та можливість подання ним пояснень тощо) є однією з гарантій прав платника, що забезпечують дотримання балансу публічних і приватних інтересів.

Отже, камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а тому під час проведення камеральної перевірки не має правових підстав для визначення правомірності перебування на спрощеній системі оподаткування, оскільки останні перебувають поза правовими межами такої.

Так, у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду зазначив, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення.

Зміст наведеного висновку, як це правильно зазначив суд першої інстанції, свідчить про те, що установивши порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.

Також суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що Верховний Суд при розгляді подібних адміністративних справ сформував наступні висновки: реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (постанови від 26 лютого 2019 року у справі №805/1396/17-а, від 05 лютого 2019 року у справі №805/206/17-а, від 24 січня 2019 року у справі №813/1346/18, від 05 червня 2018 року у справі №813/4266/17).

Відповідно, єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення документальної перевірки на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок донарахування зобов`язань з єдиного податку та можливе прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Аналогічна позиція відображена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2025 року у справі № 160/21398/24.

Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що законодавець наділив податковий орган правом приймати рішення донарахування зобов`язань з єдиного податку, як наслідок прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку виключно за наслідками проведення документальної перевірки платника податку.

Проте, відповідачем не надано жодних доказів проведення такої перевірки позивача.

Аналіз положень частини другої статті 19 Конституції України дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом.

Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, протиправними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13.06.2023 по справі № 560/8064/22.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 804/388/16, відсутність законних підстав для проведення перевірки, скасування у судовому порядку наказу на проведення такої перевірки, має правовим наслідком визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, винесених за результатами такої перевірки.

Установлена у судовому порядку незаконність проведення перевірки позивача унеможливлює виникнення правових наслідків такої.

Таким чином, рішення, які прийняті за наслідками незаконно проведеної перевірки, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Відтак оскаржуване податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 20.05.2024 №22145/13-01-24-11 як вимога зустрічна щодо заявленого позивачем позову про стягнення на підставі такого податкового повідомлення рішення податкового боргу, є протиправним за результатами такої перевірки, проте виключно з мотивів виходу за межі компетенції проведення камеральної перевірки, що має наслідком його скасування.

Враховуючи встановлені обставини щодо порядку проведення перевірки позивача, суд першої інстанції не мав переходити до перевірки підстав позову по суті встановлених під час перевірки порушень податкового та/або іншого законодавства, і відповідно робити висновки щодо таких порушень, а відтак зазначені обставини мають наслідком зміни мотивів задоволення позовної вимоги ФОП ОСОБА_1 щодо скасування податкового повідомлення рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 20.05.2024 №22145/13-01-24-1, що відповідно має наслідком відмови в позові Головного управління ДПС у Львівській області як позивача за первинним позовом про стягнення податкового боргу з ФОП ОСОБА_1 , який був сформований на підставі скасованого податкового повідомлення рішення.

Разом з тим, щодо позовної вимоги зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення про виключення ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку від 20.05.2024 №14512/6/13-01-24-11, апеляційний суд зазначає таке.

Права та обов`язки учасників справи визначені у статті 44 КАС України.

Згідно з частиною дев`ятою статті 47 КАС України відповідач, який не є суб`єктом владних повноважень, може пред`явити зустрічний позов відповідно до положень статті 177 цього Кодексу.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Так, з матеріалів справи убачається, що Головне управління ДПС у Львівській області звернулося в суд з позовом до ФОП ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 податковий борг до бюджету в розмірі 429150,81 грн

В якості підстави для звернення до суду ГУ ДПС у Львівській області вказувало на те, що ОСОБА_1 має заборгованість згідно карток особових рахунків та довідки про заборгованість №152/5/13-01-13-03 від 08.01.2025 з Єдиного податку з фізичних осіб (18050400) 429 150,81 грн на підставі ППР №22145/13-01-24-11 від 20.05.2024 на суму 422 343,78 грн та нарахованої пені 6 807,03 грн. Оскільки ОСОБА_1 податковий борг не сплатила, просило стягнути його у судовому порядку.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.03.2025 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 20.05.2024 №22145/13-01-24-11; визнання протиправним та скасування рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку від 20.05.2024 №14512/6/13-01-24-11; визнання протиправним та скасування податкового боргу в розмірі 429150,81 грн до спільного розгляду з первісним позовом у справі №380/781/25.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31.03.2025 клопотання позивача за зустрічним позовом про передачу справи №380/781/25 до іншого суду задоволено та передано до Львівського окружного адміністративного суду.

Так, у постанові від 27.01.2021 у справі №908/1688/20, у постанові Великої Палати від 13.03.2019 № 916/3245/17 Верховний Суд зазначав, що зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним, при цьому взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах.

У п. 21 постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №904/6157/19 вказано, що взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

У постанові від 20 березня 2019 у справі № 910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що зважаючи на положення частини другої статті 180 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду враховує, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду. Взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Так, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Апеляційний суд зазначає, що загалом, предмет зустрічного позову по своїй природі і змісту є подібним до предмету первісного позову, з тією лише відмінністю, що про нього заявляє відповідач; він міг би бути предметом позову іншого, самостійного судового провадження й безпосередньо чи опосередковано пов`язаний із первісними спірними правовідносинами, як підставами позову.

Залежно від предмету зустрічного позову особою добирається відповідний вид способу захисту - об`єктивний чи суб`єктивний та, відповідно до виду способу захисту, визначаються зміст та межі позовних вимог, формуються конкретні позовні вимоги, визначаються зміст та межі процесуального розсуду адміністративного суду, зміст та межі доказування у справі, підстави та зміст втручання суду в адміністративний розсуд суб`єкта публічної адміністрації.

Водночас, задоволення зустрічного позову має виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що у первісному позові позивачем порушується питання щодо стягнення податкового боргу. В той же час, у зустрічному позові ОСОБА_1 порушується питання не тільки визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 20.05.2024 №22145/13-01-24-11 на підставі якого нараховано податковий борг, а й визнання протиправним та скасування рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку від 20.05.2024 №14512/6/13-01-24-11.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зустрічний позов в адміністративному процесі - це один з основних процесуальних засобів захисту від первісного позову, що полягає в одночасному задоволенні особистих самостійних вимог його пред`явника та впливає на юридичну долю первісного позову, який пред`являється до позивача за первісним позовом та/або до третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, у вже розпочатому адміністративному процесі у строк для подання відзиву для його спільного розгляду з первісним позовом.

Отже, враховуючи вищезазначені правові положення та обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що заявлена у зустрічному позові вимога ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку від 20.05.2024 №14512/6/13-01-24-11 не є зустрічною вимогою в розумінні процесуального права, а відтак не може розглядатись як зустрічна, оскільки спори за вказаними позовними вимогами виникли із різних за своїм характером правовідносин та обґрунтовані різними обставинами та правовими підставами, а отже не є взаємопов`язаними, а також і у зв`язку з тим, що у разі задоволення такої позовної вимоги не матиме наслідком відмови повністю або частково у задоволені первісного позову, та за окреслених обставин підлягає відмові у задоволенні такої.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує те, що право на доступ до правосуддя випливає із принципу міжнародного права, який забороняє відмову у правосудді, та є одним з найважливіших елементів права на судовий захист, а відтак ОСОБА_1 має законне право звернутися до суду з окремим адміністративним позовом, в якому заявити позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку від 20.05.2024 №14512/6/13-01-24-11.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року у справі №380/781/25, в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Львівській області про виключення ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку від 20.05.2024 №14512/6/13-01-24-11 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 в цій частині; а в частині задоволення зустрічного позову щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 20.05.2024 №22145/13-01-24-11, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року у справі №380/781/25 підлягає зміні в частині мотивів задоволення позову. В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року у справі №380/781/25 необхідно залишити без змін.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції обставинам справи частково не відповідають, що має наслідком задоволення апеляційної скарги частково.

Керуючись статтями 241, 243, 245, 308, 310, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року у справі №380/781/25 в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Львівській області про виключення ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку від 20.05.2024 №14512/6/13-01-24-11 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

В частині задоволення зустрічного позову щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 20.05.2024 №22145/13-01-24-11 змінити в частині мотивів задоволення.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року у справі №380/781/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 08.12.25