Справа № 300/1952/23
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2025-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/1952/23 пров. № А/857/12179/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Носа С.П.,

суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі №300/1952/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя у І інстанції Скільський І.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся у Івано-Франківський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі відповідач, Департамент внутрішньої безпеки), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Департаменту внутрішньої безпеки у зарахуванні пільгової вислуги років ОСОБА_1 до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції (від 21.03.2023 №П-480/42-05ЦА/03-2023);

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та зарахувати майору поліції ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди: з 25.06.1999 по 01.12.1999 з розрахунку сорок днів за один місяць служби в підрозділах патрульної-постової служби міліції; з 01.12.1999 по 27.08.2003, з 17.12.2003 по 13.01.2004, з 05.08.2010 по 10.04.2013 з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби в підрозділах КР та УБНОН; з 29.09.2015 по 04.11.2015 - з розрахунку 3 місяці за кожен місяць служби (відрядження) в зоні АТО;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки здійснити перерахунок та зарахувати майору поліції ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, із зарахуванням вислуги в пільговому обчисленні, сформовану за періоди: з 25.06.1999 по 01.12.1999 - з розрахунку сорок днів за один місяць служби в підрозділах патрульної-постової служби міліції; з 01.12.1999 по 27.08.2003, з 17.12.2003 по 13.01.2004, з 05.08.2010 по 10.04.2013 - з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби в підрозділах КР та УБНОН; з 29.09.2015 по 04.11.2015 - з розрахунку 3 місяці за кожен місяць служби (відрядження) в зоні АТО, відповідно до статті 78 Закону України Про Національну поліцію, та передати дану довідку про перерахунок вислуги до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

В обґрунтування позову зазначено, що вислуга років позивача у пільговому обчисленні, сформована за періоди з 25.06.1999 по 01.12.1999, з 01.12.1999 по 27.08.2003, з 17.12.2003 по 13.01.2004, з 05.08.2010 по 10.04.2013та з 29.09.2015 по 04.11.2015, підлягає зарахуванню до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії та відповідно до статті 78 Закону України Про Національну поліцію до стажу служби в поліції на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, оскільки норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у поєднанні з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, дають підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Можливість пільгового обчислення періоду проходження служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Департаменту внутрішньої безпеки у зарахуванні пільгової вислуги років ОСОБА_1 до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції.

Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та зарахувати майору поліції ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди з 25.06.1999 до 01.12.1999 з розрахунку однин місяць служби за сорок днів; з 01.12.1999 до 27.08.2003, з 17.12.2003 до 13.01.2004, з 05.08.2010 до 26.07.2011 з розрахунку однин місяць служби за півтора місяця; з 29.09.2015 по 04.11.2015 з розрахунку однин місяць служби за три місяці.

Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки здійснити перерахунок та зарахувати майору поліції ОСОБА_1 до стажу служби в поліції вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди з 25.06.1999 до 01.12.1999 з розрахунку однин місяць служби за сорок днів; з 01.12.1999 до 27.08.2003, з 17.12.2003 до 13.01.2004, з 05.08.2010 до 26.07.2011 з розрахунку однин місяць служби за півтора місяця; з 29.09.2015 по 04.11.2015 з розрахунку однин місяць служби за три місяці, відповідно до статті 78 Закону України Про Національну поліцію, підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області довідку про перерахунок вислуги років.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що періоди проходження позивачем служби з 25.06.1999 до 01.12.1999 на посаді міліціонера патрульно-постової служби міліції ОР ППСМ Івано-Франківського міського управління УМВС, підлягає зарахуванню до вислуги років на пільгових умовах з розрахунку однин місяць служби за сорок днів; з 01.12.1999 до 27.08.2003, з 17.12.2003 до 13.01.2004 на посадах помічника оперуповноваженого оперативно-пошукового відділення Івано-Франківського міського управління УМВС України в Івано-Франківській області, помічника оперуповноваженого відділення боротьби з крадіжками з помешкань громадян ОПВ УКР УМВС України в Івано-Франківській області, помічника оперуповноваженого відділення боротьби зі злочинними проявами пов`язаними з викраденнями та угонами автотранспортними засобами ОПВ УКР УМВС України в Івано-Франківській області, помічника оперуповноваженого ВКР УМВС Івано-Франківського міського управління УМВС України в Івано-Франківській області, підлягає зарахуванню до вислуги років на пільгових умовах з розрахунку однин місяць служби за півтора місяця; з 05.08.2010 до 26.07.2011 на посаді старшого оперуповноваженого БНОН Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області, підлягає зарахуванню до вислуги років на пільгових умовах з розрахунку однин місяць служби за півтора місяця; з 29.09.2015 по 04.11.2015час проходження служби, протягом якого позивач брав участь в антитерористичній операції, підлягає зарахуванню до вислуги років на пільгових умовах з розрахунку однин місяць служби за три місяці.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив Департамент внутрішньої безпеки, який у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що Департамент не заперечує про наявність такої пільгової вислуги у позивача, однак пільгова вислуга зараховується до вислуги років лише при звільненні зі служби в поліції та при наявності саме календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії. Звертає увагу, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» календарної вислуги років. Наголошує, що станом на 24.07.2019 позивач мав календарну вислугу 21 календарний рік 11 місяців 11 днів, у той час як для призначення пенсії відповідно до вказаної норми Закону, Позивач повинен мати на день звільнення (станом на 24.07.2019) вислугу 24 календарних роки і більше. Стверджує, що для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі. Зарахування до цієї вислуги стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено. Оскільки позивач такої вислуги у мінімально-визначеному законодавством розмірі не має, тому права на призначення пенсії за вислугу років не здобув.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів трудової книжки позивача, ОСОБА_1 з 25.06.1999 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ Управління МВС України в Івано-Франківській області, а з 07.11.2015 по 24.07.2019 проходив службу в Національній поліції.

Відповідно до витягу із послужного списку №0103092, позивач проходив військову службу в ЗСУ, службу в органах внутрішніх справ та в Національній поліції, займав такі посади: з 11.05.1994 до 21.03.1996 - ЗСУ, водій в/ч НОМЕР_1 ; з 25.06.1999 до 01.12.1999 - міліціонер патрульно-постової служби міліції ОР ППСМ Івано-Франківського міського управління УМВС; з 01.12.1999 до 10.04.2000 - помічник оперуповноваженого оперативно-пошукового відділення Івано-Франківського міського управління УМВС України в Івано- Франківській області; з 10.04.2000 до 21.07.2000 - помічник оперуповноваженого відділення боротьби з крадіжками з помешкань громадян ОПВ УКР УМВС в Івано- Франківській області; з 21.07.2000 до 27.08.2003 - помічник оперуповноваженого відділення боротьби зі злочинними проявами пов`язаними з викраденнями та угонами автотранспортними засобами ОПВ УКР УМВС в Івано-Франківській області; з 27.08.2003 до 17.12.2003 - кінолог взводу охорони за забезпечення діяльності 5-го відділення судово-психіатричної експертизи Львівської обласної психіатричної лікарні, спеціальної окремої роти міліції УМВС України; з 17.12.2003 до 13.01.2004 - помічник оперуповноваженого ВКР УМВС Івано-Франківського міського управління УМВС України в Івано-Франківській області; з 13.01.2004 до 22.04.2004 - міліціонер-водій спеціальний окремий взвод міліції для забезпечення безпеки працівників суду, правоохоронних органів, осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, членів сімей та близьких родичів, по охороні установ судових експертиз при УМВС України в Івано- Франківській області; з 22.04.2004 до 21.07.2004 - міліціонер окремого взводу спеціального підрозділу судової міліції Грифон УМВС України в Івано- Франківській області; з 21.07.2004 до 06.09.2004 - виконуючий обов`язків начальника технічної частини з гаражем - начальник гаража. Прикарпатського юридичного інституту МВС України; з 06.09.2004 до 18.04.2006 - начальник технічної частини з гаражем - начальник гаража. Прикарпатського юридичного інституту МВС України; з 18.04.2006 до 03.05.2006 - залишений в розпорядженні Прикарпатського юридичного інституту МВС України; з 03.05.2006 до 05.08.2010 - начальник технічної частини з гаражем - начальник гаража. Прикарпатського юридичного інституту МВС України; з 05.08.2010 до 10.04.2013 - старший оперуповноважений БНОН Галицького РВ УМВС України в Івано- Франківській області; з 10.04.2013 до 01.08.2013 - виконуючий обов`язки начальника Бурштинського МРВ Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області; з 01.08.2013 до 09.12.2014 - начальник Бурштинського МРВ Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області; з 09.12.2014 до 07.11.2015 - заступник начальника РВ, начальник кримінальної міліція Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області; з 07.11.2015 до 09.12.2016 - заступник начальника Галицького ВП Тисменицького ВП ГУ НП в Івано-Франківській області; з 09.12.2016 до 03.02.2017 - заступник начальника ВП - керівник патрульної поліції Галицького ВП ГУ НП в Івано-Франківській області; з 03.02.2017 до 03.05.2017 - заступник начальника Галицького ВП Тисменицького ВП ГУ НП в Івано-Франківській області; з 03.05.2017 до 24.07.2019 - оперуповноважений відділу оперативних розробок Івано- Франківського управління ДВБ НП України.

Окрім цього, у період з 29.09.2015 по 04.11.2015 позивач безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської області, що підтверджено відповідною довідкою Головного управління МВС України у Луганській області.

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №140 о/с від 24.07.2019 По особовому складу відповідно до пункту 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію майора поліції ОСОБА_1 (0103092) оперуповноваженого відділу оперативних розробок Івано-Франківського управління з 24.07.2019 звільнено зі служби в поліції.

Відповідно до вказаного наказу №140 о/с від 24.07.2019 станом на час звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та виплат одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби 21 рік 11 місяців 11 днів. Вислуга років у пільговому обчисленні 02 роки 08 місяців 23 дні.

Згідно протоколу за пенсійною справою № (НПУ) від 25.07.2019 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 25.07.2019 отримує пенсію по інвалідності, у розмірі 60% грошового забезпечення, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

01.03.2022 позивач звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки із заявою у якій просив провести перерахунок та зарахувати в календарну вислугу років наявну у нього пільгову вислугу, передбачену наказом МВС України №895 від 05.12.2011, наказом МВС України №361 від 29.07.2008, наказом МВС України №366 від 01.10.2007 та постановою КМУ №393 від 17.07.1992, наказом МВС України №418 від 30.04.2013, сформовану за період з 25.06.1999 по 01.12.1999 з розрахунку сорок днів за один місяць служби в підрозділах патрульної-постової служби міліції; з 01.12.1999 по 27.08.2003, з 17.12.2003 по 13.01.2004, з 05.08.2010 по 10.04.2013 з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби в підрозділах КР та УБНОН; з 29.09.2015 по 04.11.2015 з розрахунку 3 місяці за кожен місяць служби (відрядження) в зоні АТО. Провести перерахунок та зарахувати до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, сформовану за період з 25.06.1999 по 01.12.1999 з розрахунку сорок днів за один місяць служби в підрозділах патрульної-постової служби міліції; з 01.12.1999 по 27.08.2003, з 17.12.2003 по 13.01.2004, з 05.08.2010 по 10.04.2013 з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби в підрозділах КР та УБНОН; з 29.09.2015 по 04.11.2015 з розрахунку 3 місяці за кожен місяць служби (відрядження) в зоні АТО, відповідно до статті 78 Закону України Про Національну поліцію.

У відповідь на звернення позивача відповідач листом від 21.03.2023 повідомив, що зарахування пільгової вислуги років до календарної вислуги років можливо лише за умови надбання такою особою певної кількості календарних років для призначення пенсії, що визначені ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, яка станом на час звільнення позивача зі служби в поліції становить 21 рік 11 місяців 11 днів. Вимоги Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб не дають підстав для зарахування пільгової вислуги років до календарної вислуги років. Також зазначено, що статтею 78 Закону України Про Національну поліцію встановлено вичерпний перелік видів та категорії служб, які включаються до стажу служби в поліції і пільгова вислуга років в цьому переліку відсутня. Законних та правових підстав для її включення до стажу служби в поліції немає.

Вважаючи таку відмову Департаменту внутрішньої безпеки протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, визначає Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі Закон № 2262-ХІІ).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 1 Закону № 2262-XII встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з пунктом «б» статті 1-2 Закону № 2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Стаття 2 Закону № 2262-XII визначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Як зазначено вище, позивача звільнено зі служби в поліції з 24 липня 2019 року відповідно до пункту 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію. З 25 липня 2019 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 60% грошового забезпечення, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Згідно із пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Частиною другою статті 17 Закону № 2262-XII передбачено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Відповідно до статті 171 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 1992 року № 393 затвердив Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі Порядок № 393).

Суд, на підставі аналізу чинного законодавства, вказує на існування двох різних правових вимірів вислуги років, які стосуються колишніх поліцейських:

- вислуга років для призначення пенсії відповідно до статті 12 Закону №2262-ХІІ;

- вислуга років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до статті 12 Закону №2262-ХІІ.

Враховуючи вказане в контексті спірних правовідносин, колегія суддів звертає увагу на таке.

На час звільнення позивача зі служби (24 липня 2019 року) діяла редакція пункту 3 Порядку №393, яка визначала види служби, які зараховуються, зокрема, поліцейським, на пільгових умовах для призначення пенсії за вислугу років.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що позивач був звільнений зі служби з органів Національної поліції з 24 липня 2019 року.

Вислуга років на день звільнення зі служби у календарному обчисленні складає 21 рік 11 місяців 11 днів, у пільговому 2 роки 08 місяців 23 днів.

Постановою № 119, яка набрала чинності 19 лютого 2022 року, до Порядку № 393 внесено зміни, відповідно до яких Порядок № 393 доповнено пунктом 21 такого змісту: «Для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови».

Пункт 3 Порядку № 393 (в редакції постанови № 119) визначає, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: 1) один місяць служби за три місяці - час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; 2) один місяць служби за півтора місяці у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств; 3) один місяць служби за сорок днів - час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах патрульної служби за переліком посад і умовами, що визначаються Міністерством внутрішніх справ.

Отже, пункт 3 Порядку № 393 (в редакції постанови № 119) визначає види служби, які зараховуються, зокрема, поліцейським на пільгових умовах лише для визначення розміру пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії.

Отже, правове регулювання щодо права на призначення пенсії за вислугу років зазнало змін і, у зв`язку з такими змінами, як Закон № 2262-ХІІ, так і Порядок № 393 (в редакції Постанови № 119) виникнення, зокрема, в колишнього поліцейського права на таку пенсію пов`язують з наявністю певної вислуги років у календарному обчисленні, а не пільговому.

Розглядаючи питання розбіжностей у застосуванні норм матеріального права, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 10 грудня 2024 року у справі №520/5695/23 дійшла таких висновків:

«…У Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Отже, у разі безпосередньої (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

Якщо під час вирішення суб`єктом владних повноважень певного питання (в цій справі щодо наявності підстав для направлення до пенсійного органу документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років), до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Такого ж висновку, вирішуючи можливість застосування до спірних правовідносин нормативно-правового акта, який зазнав змін з моменту звернення позивача до суб`єкта владних повноважень, до моменту прийняття останнім рішення за результатами розгляду такого звернення, дійшов Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 803/1541/16.

У вказаній постанові судова палата також звернула увагу на те, що у теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду «переживаючої» (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.

Правова визначеність, як елемент верховенства права, не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. Як стверджує єдиний орган конституційної юрисдикції, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року № 5-р/2018).

Постанову № 119 прийнято Кабінетом Міністрів України на реалізацію своїх повноважень та після прийняття такої постанови і стаття 12 Закону №2262-XII, і Постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Так, виходячи з положень статті 12 Закону №2262-XII та пунктів 1 та 2-1 Постанови № 393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови № 393 визначає, що певні періоди підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Тобто, постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» усунуто розбіжності між Законом № 2262-XII та Порядком № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII».

Оспорювані дії відповідача щодо відмови позивачу в оформленні та направленні довідки до пенсійного органу, необхідної для перерахунку вислуги років, зумовлені саме відсутністю достатньої вислуги років у календарному обчисленні, як того вимагає чинне на момент вирішення цього питання законодавство.

Додатково апеляційний суд наголошує, що пенсію позивач отримує по інвалідності відповідно до Закону № 2262-XII.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд констатує, що на момент відмови позивачу у зарахуванні пільгової вислуги років до його календарної вислуги до стажу роботи в поліції, Департамент внутрішньої безпеки діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом № 2262-XII та Порядком № 393, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 10 грудня 2024 року у справі № 520/5695/23, а також Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 23 квітня 2025 року у справі № 200/4394/24, від 06 жовтня 2025 року у справі № 340/4308/24.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, відтак такі задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України - задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі №300/1952/23 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук