Справа № 420/18537/25
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення №99 від 15.04.2025p. Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

2. Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 08.04.2025р. пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 24.05.1992 р. а саме: з 18.01.1988р. по 30.11.1989p.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що згідно оскаржуваного рішення Відповідачем не був зарахований до страхового стажу період роботи з 18.01.1988 по 30.11.1989 тривалістю 1 рік 10 місяців 12 днів, оскільки запис про звільнення не засвідчений відтиском печатки підприємства. Проте, на думку позивача, відповідальність та обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладаються на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Також, позивач зауважує, що на момент звернення 08.04.2025р. з заявою про призначення пенсії їй виповнилось 63 роки та мала страховий стаж 22 роки 00 місяців 01 день що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058 надає їй право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки. Оскільки, Позивач досягла 63 років 07.04.2025, а її звернення до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відбулось 08.04.2025р., тобто в межах строку визначеного п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058, то призначення пенсії має відбутися з 08.04.2025р. (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Ухвалою суду від 17.06.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

ГУ ПФУ в Івано-Франківській області було подано відзив на позов, в якому відповідач вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася через вебпортал електронних послуг із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту другого статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності, Головне управління розглянуло заяву та прийняло рішення від 15.04.2025 № 99 про відмову в призначенні пенсії за віком. У своєму рішенні Головне управління зазначило, що страховий стаж позивачки складає 20 років 1 місяць 20 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком.

Посилаючись на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, що затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 за №162, відповідач зазначає, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються, підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Таким чином, період роботи позивачки з 18.01.1988 р. по 30.11.1989 р. не може бути зарахованим до страхового стажу, оскільки записи в трудовій книжці за цей період не відповідають положенням Інструкції № 162. Вважає, що Головне управління Пенсійного фонду діяло в межах повноважень, визначених законом.

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області також надало до суду відзив на позовну заяву, у якому також просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що власник трудової книжки не може не знати про те, які записи вносяться до його трудової книжки власником чи уповноваженою ним особою/органом. Обов`язок щодо підтвердження трудового стажу покладається на особу, яка звертається із заявою про призначення пенсії. Вважає, що для зарахування спірного періоду роботи, необхідно надати підтверджуючу довідку про роботу, видану на підставі первинних документів.

Також, відповідач зазначає, що в порушення норми п.14.4 Прикінцевих положень Закону Позивачем не надано повідомлення про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. Вважає, що дії територіальних органів Пенсійного фонду України є правомірними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

08.04.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через вебпортал електронних послуг звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом «екстериторіальності» визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке розглянуло подану позивачем заяву.

За результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення №99 від 15.04.2025 про відмову у призначенні пенсії, у якому зазначено, що згідно з наданими документами страховий стаж становить 20 років 1 місяць 20 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 від 24.05.1992 до страхового стажу не зараховано період роботи з 18.01.1988 по 30.11.1989, оскільки запис про звільнення не засвідчено відтиском печатки підприємства, чим порушено п.4.1 Інструкції про порядок ведения трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162.

Окрім того, листом від №2100-0304-8/15867 23.04.2025 Головним управління ПФУ в Херсонській області позивачу повідомлено, що Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" від 25.04.2024 № 3674-ІХ, який набув чинності 23.06.2024, внесено зміни до пункту 14.4 Прикінцевих положень Закону, в якій зазначено, що громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. Після надання підтверджуючих документів про стаж, в разі неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації (заява довільної форми) та наявності необхідного страхового стажу відповідно до статті 26 Закону, стане можливим повернутися до розгляду питання щодо призначення пенсії за віком за умови надання нової заяви.

Не погодившись із прийнятим відповідачем рішенням, вважаючи його протиправним, а також вважаючи доведеними підстави для призначення пенсії по інвалідності, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05 листопада 1991 року, та безпосередньо ним визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами ч.1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Як визначено п.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

У відповідності до ст.1 Закону №1058-IV:

- пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення міститься і в ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами ч.4 ст.24 Закону України № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1,2 ст.26 Закону України № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

Частиною першою статті 44 Закону №1058-IV визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

До набрання чинності Законом № 1058-IV діяв Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правління Пенсійного фонду України затвердило Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1. Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Документи, необхідні для призначення пенсії, наведені в розділі ІІ Порядку № 22-1.

Згідно з абзацом першим підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України - трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно із ст.62 Закону України № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), у розумінні пунктів 1, 2 якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У п. 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, що затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, передбачено, що заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно пункту 2.26, 4.1 Інструкції №162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника проводиться з додержанням наступних правил: в графі 1 ставить ся порядковий номер запису, в графі 2 дата звільнення, в графі 3 причина звільнення, в графі 4 вказується на підставі чого внесений запис наказ (розпорядження), його дата, номер.

При звільненні працівника усі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесенні за період роботи на цьому підприємстві, завіряються підписом керівника чи спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства чи відділу кадрів.

Відповідно до пункту 8.1. Інструкції №162 контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок на підприємствах, здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. №656 «Про трудові книжки робітників і службовців».

В той же час, пунктом 18 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 06 вересня 1973р. №656 «Про трудові книжки робітників і службовців» встановлено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках, іншу відповідальність.

Враховуючи викладене, суд зауважує, що основним документом який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 291/99/17.

Оцінюючи позицію відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 18.01.1988 по 30.11.1989 суд зазначає, що згідно наявної у справі копії трудової книжки НОМЕР_3 від 24.05.1992 вбачається, що вона містить наступні записи:

№6 - 18.01.1988 прийнята тимчасово оператором зв`язку до Цюрупинського РУС на період декретної відпустки; наказ №9 від 18.01.1988;

№7 09.04.1988 переведена на постійно оператором зв`язку; наказ №344 від 09.04.1988;

№8 30.11.1989 звільнена по статті 38 КЗпП УССР за власним бажанням по догляду за дитиною до 8 років; наказ 324 від 30.11.1989.

Запис про звільнення завірений підписом уповноваженої особи підприємства.

Суд зазначає, що записи про трудову діяльність позивача здійснені у відповідності до Інструкції №162, місять найменування підприємства, де працював працівник, а також відділи, посади (роботи), відомості про прийняття на роботу, звільнення з роботи, переводи, а також найменування, дати і номера документів, на підставі яких проведені відповідні записи у трудовій книжці.

Усі записи про трудову діяльність позивача внесені у хронологічному порядку, не містять виправлень, підчисток, засвідченні підписом уповноваженої особи.

Враховуючи зазначене суд не вбачає підстав для неврахування до стажу роботи позивача період з 18.01.1988 по 30.11.1989, оскільки робота в цей період підтверджуються записами в трудової книжки.

Суд зауважує, що у разі наявність недоліків внесених записів чи порушення порядку заповнення трудової книжки, це може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на його особисті права.

На переконання суду, обов`язок належного оформлення документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові у справі № 687/975/17 від 21.02.2018, у справі №607/7638/17 від 06.04.2022 у яких суд касаційної інстанції вказав, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком із зарахуванням відповідних періодів роботи, які є документально підтвердженими.

В даному випадку, у сукупності дослідивши та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що в трудовій книжці позивача є всі необхідні відомості про роботу за спірний період, тобто містяться записи, що підтверджують період виконуваної роботи, а недоліки у записах, які були допущені уповноваженими особами підприємств, не викликають сумнівів у дійсній зайнятості позивача на роботах за вказаними посадами на такому підприємстві.

З огляду на наведене, суд вважає, що надана позивачем копія трудової книжки НОМЕР_3 від 24.05.1992 містить достатні відомості щодо періодів і характеру виконуваної позивачем роботи період з 18.01.1988 по 30.11.1989, які не були зараховані відповідачем безпідставно.

Відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

Відтак, суд вважає, що записи трудової книжки є достатньою підставою для підтвердження стажу роботи позивача для призначення пенсії. Водночас, незарахування, зазначених у трудовій книжці, періодів роботи до страхового стажу, є необґрунтованим та протиправним.

З огляду на викладене, спірне рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню судом.

Отже, ОСОБА_1 має право на зарахування періоду роботи з 18.01.1988 по 30.11.1989 до свого страхового стажу. Позов в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 18.01.1988 по 30.11.1989 підлягає задоволенню.

Щодо вимоги зобов`язати головне управління призначити пенсію позивачу, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону.

З оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії вбачається, що страховий стаж позивача, без урахування спірних періодів, складає 20 років 1 місяць 20 днів. Після зарахування періоду роботи з 18.01.1988 по 30.11.1989 страховий стаж позивача буде перерахований.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 ст. 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, враховуючи висновки суду про необхідність зарахування відповідачем вказаних періодів роботи позивача до страхового стажу та віднесення законодавцем обрахунку страхового стажу до повноважень пенсійного органу, суд вважає що належним та ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача від 08.04.2025 про призначення пенсії, з урахуванням правових висновків, наданих судом у рішенні, щодо необхідності зарахування періоду роботи позивача 18.01.1988 по 30.11.1989 до страхового стажу позивача.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підсумовуючи вищенаведене, оцінивши докази у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не довело правомірності свого рішення №99 від 15.04.2025p. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Щодо посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у відзиві на позов на те, що у листі №2100-0304-8/15867 від 23.04.2025 було вказано про необхідність подання позивачем повідомленням про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області було визначено як структурний підрозділ, що призначає пенсію, який, розглянувши заяву позивача із долученими документами, у своєму рішенні, що є предметом оскарження у даній справі, не зазначило неподання повідомлення про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації як підставу для відмови у призначені пенсії за віком. Відмова була обгрунтована лише недостатністю страхового стажу для призначення пенсії, у зв`язку із не зарахуванням періоду роботи з 18.01.1988 по 30.11.1989 і такій підставі судом надано оцінку у рішенні.

Відтак, суд не вважає посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на необхідність подання позивачем повідомленням про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації обгрунтованими в межах предмету оскарження у даній справі та не приймаються судом.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на викладене, оскільки судом прийнято рішення про задоволення вимог позивача, суд вважає за доцільне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого за подання цього позову судового збору у сумі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в призначення пенсії за віком ОСОБА_1 №99, прийняте 15.04.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 18.01.1988 по 30.11.1989 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.04.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 1211,20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, , адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, , адреса: вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73036.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА