Справа № 340/4949/25
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 340/4949/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 року (суддя Науменко В.В., м. Кропивницький, повний текст ухвали складено 06.08.2025 року) в справі №340/4949/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги,-

в с т а н о в и в:

15.07.2025 року ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Кіровоградській області від 26.06.2024 року №0000/9694/2405, №0000/9698/2405, №0000/9699/2405, податкову вимогу Головного управління ДПС в Кіровоградській області від 29.07.2024 року №0-1128.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 року позовну заяву повернуто у зв`язку з порушенням позивачем строків звернення до суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт вказував, що суд першої інстанції вірно встановлює, що про наявність податкових повідомлень-рішень та вимоги ОСОБА_1 дізнався з матеріалів справи №340/6581/24, однак це сталось після ознайомлення з цими матеріалами справи. Спірні податкові повідомлення-рішення від 26.06.2024 року №0000/9694/2405, №0000/9698/2405, №0000/9699/2405 та податкова вимога №0-1128 були надіслані поштою, однак не отримані ОСОБА_1 . Лист № 437 у якому містилися податкові повідомлення-рішення від 26.06.2024 року (згідно з копією конверту) був зданий на пошту 26.06.2024. Проте, згідно копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , містяться відбитки штампів про перетин кордону з 18.06.2024 по 27.06.2024 року. Лист не отримував, оскільки у період з 15.04.2024 по 26.04.2024 року перебував у відрядженні поза межами, був відсутнім за місцем свого проживання. Відповідно до маршрутних листів № 67 від 08.07.2024 та № 69 від 12.07.2024 року позивач перебував у відрядженні у періоди з 08.07.2024 по 10.07.2024 та з 12.07.2024 по 16.07.2024, шо також виключає можливість отримання позивачем поштової кореспонденції у разі її надходження. Апелянт вказував, що не підтверджується отримання 08.08.2024 року позивачем листа № 567 (у якому містилася податкова вимога), підпис від імені ОСОБА_1 не виконано, не встановлено справжність підпису ОСОБА_1 . Апелянт вказував, що він не отримував листа з податковою вимогою, при цьому рекомендоване повідомлення містить відмітку про «особисте» вручення листа, що явно не відповідає дійсності. Апелянт вказував, що в постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року у справі № 640/20468/18 на яку посилається суд в ухвалі від 22.07.2025 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху зазначено, що норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору. Натомість у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 (адміністративне провадження № К/990/20688/22) колегія суддів зазначила, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий сул згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків cтocoвно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, виходив з того, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень. Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України. Відповідно до матеріалів справи №340/6581/24, спірні податкові повідомлення-рішення від 26.06.2024 року №0000/9694/2405, №0000/9698/2405, №0000/9699/2405 та податкова вимога №0-1128, крім первинного направлення контролюючим органом у липні 2024 року на адресу позивача, були направлені, як матеріали позовної заяви про стягнення боргу, позивачу 09.10.2024 року цінним листом з описом вкладення за тією ж адресою АДРЕСА_1 . Навіть з жовтня 2024 року до дати звернення до суду з позовною заявою у цій справі минуло більше, ніж шість місяців. Відповідно до частини першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області 26.06.2024 року було винесено податкові повідомлення-рішення №0000/9694/2405, №0000/9698/2405, №0000/9699/2405, якими зокрема визначено податкові зобов`язання для ОСОБА_1 .

Податкові повідомлення-рішення направлено на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, та не отримані ним, до податкового органу повернулись конверти з поштовою відміткою про невручення відправлення адресату.

Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області була сформована 29.07.2024 року податкова вимога №0-1128. Вимога направлена на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, та отримана ним 08.08.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_1 долучає до матеріалів справи копію паспорта громадянина України для виїзду за кородон з відмітками про перетин кордону, підтверджує відсутність на території України з 18.06.2024 по 27.06.2024 року. Надає копії листі відрядження та вказує, що не отримував особисто засобами поштового зв`язку й вимогу №0-1128 від 29.07.2024 року.

Встановлено, що Головне управлінням ДПС у Кіровоградській області вважаючи узгодженими податкові повідомлення-рішення та вимогу звернулось до суду з позовом про стягнення податкового боргу у справі № 340/6581/24.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року відкрито провадження по справі за позовом Головного управління ДПС у Кіровоградській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

ОСОБА_1 вказує, що позовну заяву у межех справи № 340/6581/24, з якої міг дізнатись про наявність податкових повідомлень-рішень та вимоги, не отримував.

Долучає до матеріалів справи копію зави у межах справи № 340/6581/24 про ознайомлення з матеріалами справи. Згідно копії заяви про ознайомлення з матеріалами справи № 340/6581/24, представник ОСОБА_1 адвокат Суліменко Т.А. 21.01.2025 року ознайомилась з матеріалами справи та дізналась про податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Кіровоградській області від 26.06.2024 року №0000/9694/2405, №0000/9698/2405, №0000/9699/2405, податкову вимогу Головного управління ДПС в Кіровоградській області від 29.07.2024 року №0-1128.

З позовою заявою щодо оскарження податкових повідомлень-рішень та вимоги, ОСОБА_1 через свого представника Суліменко Т.А. звертається засобами поштового зв`язку 15.07.2025 року.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання: заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом, із наданням доказів поважності причин його пропуску.

Позивач на виконання ухвали суду 01.08.2025 року надав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом з викладенням підстав подання позову 15.07.2025 року.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 року позовну заяву повернуто у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху та не надання переконливих доказів поважності пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно з частинами 1 -3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У постанові від 27.01.2022 року у справі №160/11673/20 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок, відповідно до якого процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платник податків не скористався процедурою досудового вирішення спору (адміністративного оскарження), визначається частиною другою статті 122 КАС України становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, при оскарженні податкових повідомлень-рішень, податкових вимог про визначення суми податкового боргу, встановлюється шестимісячний строк для їх оскарження у судовому порядку, у разі коли не застосовувалась процедура адміністративного оскарження.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно встановити коли особа дізналась або повинна була дізнатись про можливе порушення своїх прав. Під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату коштів (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру виплачених сум, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Дійсно, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Кіровоградській області від 26.06.2024 року №0000/9694/2405, №0000/9698/2405, №0000/9699/2405 та податкова вимога Головного управління ДПС в Кіровоградській області від 29.07.2024 року №0-1128 надсилались ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, та не отримані ним. Наявне поштове повідомлення щодо отримання податкової вимоги 08.08.2024 року, проте ОСОБА_1 надає докази відсутності за своєї поштовою адресою.

Про наявність податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС в Кіровоградській області від 26.06.2024 року №0000/9694/2405, №0000/9698/2405, №0000/9699/2405 та податкової вимоги Головного управління ДПС в Кіровоградській області від 29.07.2024 року №0-1128 ОСОБА_1 дізнався після ознайомлення його представника з матеріалами справи № 340/6581/24 21.01.2025 року.

З позовом ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду 15.07.2025 року.

Слід враховувати аргументи представника позивача, щодо недоведення до відома ОСОБА_1 відомостей про податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Кіровоградській області від 26.06.2024 року №0000/9694/2405, №0000/9698/2405, №0000/9699/2405 та податкову вимогу Головного управління ДПС в Кіровоградській області від 29.07.2024 року №0-1128.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

За правилами ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, неодноразово вказувалось, що право на доступ до судочинства, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункту 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 року у справі «Меньшакова проти України»). За висновком, викладеним в рішенні від 18.10.2005 року у справі «МПП «Голуб» проти України», право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними меж.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року, Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності, сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у справах «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України» зазначив, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Неможливо безпідставно поновлювати строк звернення до суду, разом як і безпідставно відмовляти у доступі до судочинства посилаючись на строк звернення.

У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини наголошує, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 року у справі № 9901/601/19 вказувала, що право на звернення до суду не є абсолютним чи безмежним, а може бути регламентованим. Слід враховувати, що особа була вільною у виборі способу захисту свого порушеного права і за бажанням могла скористатися правом на оскарження акта у строк, передбачений нормативним процесуальним положенням.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Як було вказано, при вирішенні питання про дотримання строків звернення до суду слід звертати увагу коли особа дізналась або повинна була дізнатись про можливе порушення своїх прав. У випадку цієї справи позивач достеменно дізнався про наявність податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги 21.01.2025 року, інше є припущенням.

В ухвалі від 18.09.2020 року у справі № 11-119сап20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість законодавчі норми запроваджують оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Варто враховувати запровадження 24.02.2022 року в Україні воєнного стану, що, як вказує суд першої інстанції впливає на діяльність держави та людини.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22.05.2022 року № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб; Указом Президента України від 06.02.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 07.02.2023 № 2915-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.

Надалі, Указом Президента від 06.02.2023 №58/2023 затвердженим Законом України від 07.02.2023 року №2915-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Надалі Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжувався.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії.

Слід зважати, що при введенні в Україні воєнного стану, більшість громадян змінили місце проживання, перебувають на військовій службі або беруть участь у обороні Держави.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду висловлену у постановах від 05.05.2022 року у справі № 914/2652/19, від 30.03.2021 року справа № 520/11044/19. Верховний Суд вказував, що оцінюючи поведінку позивача та обставини справи в сукупності, залишення позову без розгляду та позбавлення позивача права на звернення до суду через пропуск строку у зв`язку із тим, що він очікував і розраховував на ухвалення судового рішення та вирішення його справи, було б явно непропорційним та може вказувати на надмірний формалізм у такому важливому питанні, як доступ до правосуддя. При встановленні можливості визнання поважними причин пропуску строку суд має встановити дійсні обставини, що зумовили таку ситуацію, та належним чином мотивувати своє рішення.

Згідно з частин 1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено право заявника на звернення до суду, з огляду на те, що повернення позовної заяви унеможливлює її належний розгляд та захист прав позивача у разі, коли буде встановлено дійсність їх порушення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 312, 315, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 року в справі №340/4949/25 скасувати.

Справу № 340/4949/25 направити для продовження розгляду до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Постанова суду Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова