Справа № 400/6891/25
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2025-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 р. № 400/6891/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачівГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, вул. Набережна Перемоги, 26,м. Дніпро,49094,

провизнання протиправним та скасування рішення від 05.03.2025 №11, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ПФУ в Миколаївській області (відповідач 1) та Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області ( відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.03.2025 № 11 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди з 11.10.1976 по 25.08.1977, з 01.10.1985 по 29.04.1986, з 12.06.1986 по 25.10.1988, з 31.01.1990 по 04.02.1991, з 05.02.1991 по 19.07.1991, згідно трудової книжки від 15.10.1976 НОМЕР_2 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 26 лютого 2025 року про призначення пенсії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він звертався з заявою щодо призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем 2 надіслано позивачу рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії від 05.03.2025 № 11 згідно з яким загальний страховий стаж позивача неправомірно визначено у розмірі 12 років 09 місяців 11 днів.

До страхового стажу роботи позивача згідно трудової книжки НОМЕР_2 , дата заповнення 15.10.1976р. не зараховано періоди роботи: з 11.10.1976 по 25.08.1977, з 01.10.1985 по 29.04.1986, оскільки періоди трудової діяльності до 01.01.1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до трудового стажу за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначений період, що підтвердити неможливо наразі; з 12.06.1986 по 25.10.1988, з 31.01.1990 по 04.02.1991, оскільки відтиск печатки на звільненні не придатний до читання; з 05.02.1991 по 19.07.1991, оскільки наявне виправлення, не завірене належним чином. З Рішенням позивач не згоден, вважає його протиправним та звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою від 04.07.2025 суд відкрив провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 263 КАС України.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надіслало на адресу суду відзив, заперечує проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своєї позиції зазначає, що 23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 № 2783-ІХ Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Відповідно до частини 1 статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. З 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді від 13.03.1992.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення передбачено вихід України з Угоди від 13.03.1992. За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19.06.2023.

Починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/ договорів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 639 дію Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про трудову діяльність та соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14.01.1993, припинено.

На сьогодні двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного законодавства між Україною та російською федерацією не укладено.

Отже, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РФСР по 31.12.1991.

Страховий стаж на дату звернення складає 12 років 09 місяців 11 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 : з 11.10.1976 по 25.08.1977 та з 01.10.1985 по 29.04.1986, оскільки відповідно до ст. 241 Закону № 1058 періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. У разі неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди, необхідно про це вказати в заяві про призначення пенсії; з 12.06.1986 по 25.10.1988 та з 31.01.1990 по 04.02.1991, оскільки відтиск печатки організації при звільненні не придатний для читання; з 05.02.1991 по 19.07.1991, оскільки наявне виправлення (закреслена печатка) при звільненні не завірене належним чином.

З урахуванням викладеного, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.03.2025 № 11 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статті 26 Закону №1058. Відповідач, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість.

Позивач надіслав відповідь на відзив, підтримує позовні вимоги та зазначає, що відповідач протиправно відмовив йому у призначенні пенсії за віком та протиправно не врахував наявний у позивача страховий стаж.

З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

Позивач звертався з заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачу направлено рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії від 05.03.2025 № 11, згідно з яким загальний страховий стаж позивача неправомірно визначено у розмірі 12 років 09 місяців 11 днів.

До страхового стажу роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , не зараховано періоди роботи: з 11.10.1976 по 25.08.1977, з 01.10.1985 по 29.04.1986, оскільки періоди трудової діяльності до 01.01.1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до трудового стажу за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначений період, що підтвердити неможливо наразі; з 12.06.1986 по 25.10.1988, з 31.01.1990 по 04.02.1991, оскільки відтиск печатки на звільненні не придатний до читання; з 05.02.1991 по 19.07.1991, оскільки наявне виправлення, не завірене належним чином..

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Закон № 1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством,що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частинами 2, 3 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами частини другої статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Відповідно до статті 11 вказаної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Отже, з аналізу наведеного вище, виходить, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Частиною 2 статті 13 Угоди передбачено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу роботи.

Крім того, відповідно до статті 241 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, стаж, набутий на території республіках колишнього Союзу РСР, за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно трудової книжки позивача містяться записи про те, що у період з 11.10.1976 по 25.08.1977 позивач працював на посаді кресляра-конструктора, техніка в технічному відділі Державного проектного інституту ГПИ-2 Міністерства легкої промисловості СРСР; з 01.10.1985 по 29.04.1986 Позивач працював водієм 1-го класу на лінійний автобус в 13-му автобусному парку Управління автомобільного транспорту. У Трудовій книжці чітко зазначені підстави прийняття, звільнення з роботи.

Отже, до страхового стажу Позивача підлягають зарахуванню періоди роботи з 11.10.1976 по 25.08.1977, з 01.10.1985 по 29.04.1986.

Щодо незарахування періодів трудової діяльності позивача за періоди з 12.06.1986 по 25.10.1988, з 31.01.1990 по 04.02.1991, з 05.02.1991 по 19.07.1991 через нечіткий відтиск печатки та виправлення в Трудовій книжці зазначаємо наступне. Згідно з записом №14 в трудовій книжці, позивач з 12.06.1986 прийнятий на роботу водієм 1-го класу для роботи на автобусах на Базу відпочинку Автомобіліст с. Коблеве (Наказ № 128-ОК від 12.06.1986).

Відповідно до запису №15 в трудовій книжці, 25.10.1988 Позивач звільнений з роботи за власним бажанням (Наказ № 163-ОК від 25.10.1988).

Отже, записи №14 і №15 в трудовій книжці однозначно вказують на те, що прийняття на роботу та звільнення Позивача відбувалось в дати, зазначені в документів, підстави також вказані, уповноважена особа начальник відділу кадрів Остапенко завірив своїм підписом, при цьому відтиск печатки вбачається, але через давність його проставлення він нечіткий, при цьому є розбірливим. Період роботи Позивача з 31.01.1990 по 04.02.1991 на посаді вантажника комори в КОП Центрального району підтверджується записами №18 та №19 в Трудовій книжці. Згідно з записом №18 від 31.01.1990 в Трудовій книжці Позивач прийнятий на посаду вантажника комори КОП Центрального району (Наказ №8-а від 29.01.1990).

Відповідно до запису № 19 від 04.02.1991 в трудовій книжці позивач звільнений за власним бажанням (Наказ № 11 від 05.02.1991), запис зроблено начальником відділу кадрів Приходько, при цьому відтиск печатки вбачається, але через давність його проставлення він є нечітким, при цьому є розбірливим.

З відповіді відділу інформації та використання документів ліквідованих підприємств Трудового архіву від 22.10.2024 № А-899/24.03-01 вбачається, що документи з особового складу Комбінату громадського харчування Центрального району до відділу не надходили, тому надати довідку щодо роботи ОСОБА_1 на цьому підприємстві неможливо. Період роботи Позивача з 05.02.1991 по 19.07.1991 водієм на автомобілі ГАЗ-51 № НИЛ-64-10 в Мале комерційне ремонтно-будівельне підприємство Успех підтверджується записами №20 та №21 в Трудовій книжці. Згідно з записом №20 від 05.02.1991 в трудовій книжці позивач прийнятий на роботу водієм на автомобілі ГАЗ-51 № НИЛ-64-10 в Мале комерційне ремонтно-будівельне підприємство Успех (Наказ №5-к/1 від 15.02.1991). Записом в Трудовій книжці №21 підтверджується, що Позивач 19.07.1991 звільнений з роботи за власним бажанням (Наказ №20-к від 16.07.1991). Через проставлення відтиску печатки іншого підприємства, уповноваженим представником роботодавця було виконане закреслення і проставлений відтиск вірної печатки підприємства, який є чітким та зрозумілим для сприйняття.

Таким чином, суд приходить до висновку, що періоди роботи позивача з 12.06.1986 по 25.10.1988, з 31.01.1990 по 04.02.1991, з 05.02.1991 по 19.07.1991 підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці.

Отже, зазначені періоди мають бути враховані у загальний страховий стаж позивача для призначення пенсії за віком з огляду на наступні правові норми.

Відповідно до положень Інструкції по порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, яка затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, трудова книжка заповнюється адміністрацією підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162, чинної в період заповнення трудової книжки позивача, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.11 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58, чинної з 29.07.1993, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2 Інструкції №58 встановлено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем кваліфікований робітник, молодший спеціаліст, бакалавр, спеціаліст та продовжують навчатися на наступному освітньо- кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З наведених норм права вбачається, що трудова книжка заповнюється роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17.

Трудова книжка містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

Відповідно пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників від 27 квітня 1993 року №301 (далі - Постанова №301) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Суд вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди з 12.06.1986 по 25.10.1988, з 31.01.1990 по 04.02.1991, з 05.02.1991 по 19.07.1991 згідно трудової книжки.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності своїх дій, що є підставою для задоволення позову.

Сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 968,96 гривень підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області., який прийняв оскаржуване рішення.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.03.2025 № 11 про відмову у призначенні пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди з 11.10.1976 по 25.08.1977, з 01.10.1985 по 29.04.1986, з 12.06.1986 по 25.10.1988, з 31.01.1990 по 04.02.1991, з 05.02.1991 по 19.07.1991, згідно трудової книжки від 15.10.1976 НОМЕР_2 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 26 лютого 2025 року про призначення пенсії.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26,м. Дніпро,497) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 і.п.н. НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 968,96 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник