Справа № 640/381/20
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/381/20 Головуючий у 1-й інстанції: Скраль Т.В.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Файдюка В.В., Штульман І.В.,

за участю секретаря судового засідання Григор`єва С.О.,

представника позивача адвоката Короля Д.В.,

представника відповідача Бащук Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката Короля Дмитра Володимировича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яке змінило назву на Київська міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Федерація велосипедного спорту України, про визнання неправомірною та скасування реєстраційної дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт/ ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач/ЦМУ МЮ (м. Київ)), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Федерація велосипедного спорту України (далі - третя особа), про визнання неправомірною та скасування реєстраційної дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проведену 29 серпня 2019 року № 0020930 «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах», головним спеціалістом відділу державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та громадських формувань Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві - державним реєстратором Піддубняком Віталієм Володимировичем, стосовно Федерації велосипедного спорту України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що державним реєстратором Піддубняком В.В. Головного територіального управління юстиції у м. Києві 29 серпня 2019 року протиправно проведено реєстраційну дію № 0209300 «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані із змінами в установчих документах» щодо Федерації велосипедного спорту України. Зазначена реєстраційна дія суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» і була вчинена без належних правових підстав, оскільки документи, подані для її проведення, не відповідали вимогам закону ні за формою, ні за змістом. Зокрема, державний реєстратор мав зупинити розгляд документів, оскільки подані матеріали не містили електронних копій документів, не були прошиті, пронумеровані та належним чином оформлені, як цього вимагають пункт 7 розділу II Порядку ведення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09 лютого 2016 року № 359/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09 лютого 2016 року за № 200/28330, та частина друга статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». Крім того, у протоколі позачергової конференції Федерації велосипедного спорту України, який став підставою для реєстраційної дії, не зазначено ідентифікаційних даних учасників (РНОКПП, паспортних даних, належності до організації), що унеможливлює встановлення їх повноважень як делегатів. Державним реєстратором проігноровано приписи частини першої статті 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», яка визначає підстави для відмови у реєстрації. Документи, подані реєстратору, не підтверджували наявності належним чином уповноваженого органу Федерації, який мав би право ухвалювати рішення про зміну керівництва. Зокрема, рішення позачергової конференції від 22 серпня 2019 року, що нібито припинило його повноваження як президента Федерації, прийнято особами, котрі не були членами Федерації і не мали статусу делегатів відповідно до Статуту організації. За Статутом Федерації право скликання конференції належить Президії або не менше ніж 10 % членів Федерації, однак підтвердження такої ініціативи від членів Федерації до реєстраційних документів не долучалося. Навпаки, до участі у конференції були залучені представники сторонніх юридичних осіб - обласних федерацій та громадських організацій, які не є членами Федерації велосипедного спорту України, а тому не могли бути делегатами з правом голосу. Крім того, державний реєстратор, приймаючи документи, не перевірив наявності підстав для відмови в реєстраційній дії, а саме відсутності належно засвідчених документів про уповноваження представників та повноваження новообраних керівних органів. У результаті до реєстру внесені недостовірні відомості про зміну керівника Федерації - з ОСОБА_1 на ОСОБА_2., що є порушенням статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» і призвело до незаконного позбавлення його статусу Президента Федерації.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року № 2825-ІХ дана справа отримана Закарпатським окружним адміністративним судом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу № 640/381/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) сторін.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України закрито провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 . Ухвала мотивована тим, що заявлені вимоги фактично стосуються корпоративного конфлікту щодо зміни керівника громадської організації, а відтак правовідносин, пов`язаних із управлінням юридичною особою та реалізацією корпоративних прав її члена. Хоча спір формально виник у зв`язку з діями державного реєстратора, однак його суть полягає не в перевірці законності владних управлінських рішень суб`єкта владних повноважень, а в оскарженні наслідків врегулювання внутрішніх відносин у Федерації велосипедного спорту України. Питання правомірності зміни керівника організації є тісно пов`язаним із невирішеним корпоративним спором між членами Федерації і саме в межах такого спору може бути вирішене питання правомірності реєстраційної дії. З огляду на правові позиції Верховного Суду, зокрема постанову від 19 травня 2021 року у справі № 826/6607/17, спори такого характеру підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки мають корпоративну природу й не стосуються захисту прав у сфері публічно-правових відносин.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач через уповноваженого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, а справу надіслати до суду першої інстанції. Зазначив, що суд першої інстанції дійшов передчасного й помилкового висновку про корпоративний характер спору, адже предметом оскарження є саме дії державного реєстратора - суб`єкта владних повноважень, який здійснював владні управлінські функції та мав діяти виключно у спосіб, передбачений законом. Спір виник у сфері публічно-правових відносин через порушення реєстратором норм Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та Порядку державної реєстрації, а тому він не стосується вирішення внутрішнього корпоративного конфлікту, а пов`язаний із перевіркою законності владного рішення. Можливе існування паралельного корпоративного спору не нівелює публічно-правової природи вимог, а дії реєстратора - це не елемент корпоративних відносин, а адміністративна процедура, яка підлягає контролю саме адміністративними судами. Також заявлено про порушення принципу доступу до правосуддя та практики ЄСПЛ, зокрема щодо недопустимості юрисдикційних «пінг-понгів» між судами і покладення ризику помилки державного органу на саму державу. Суд першої інстанції не зважив на ці обставини, неправильно визначив характер спору та безпідставно закрив провадження, чим фактично позбавив позивача ефективного судового захисту.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідач та третя особа заперечили щодо доводів скаржника, зазначивши, що заявлені позовні вимоги за своєю природою стосуються виключно корпоративних відносин усередині Федерації велосипедного спорту України, а тому не можуть розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Фактичні підстави позову зводяться не до перевірки дотримання державним реєстратором процедурних норм, а до оспорювання внутрішніх рішень та повноважень делегатів позачергової Конференції, що прямо віднесено законом до виключної компетенції самої громадської організації. Наголошено, що позивач фактично захищає власні корпоративні права як керівника юридичної особи, а не права у сфері публічно-правових відносин, тому спір має розглядатися господарським судом, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, зокрема у постановах у справах № 826/6607/17 та № 826/14632/17. Крім того, третя особа звертає увагу на наявність уже вирішених спорів між цими ж сторонами щодо рішень Конференції 20 серпня 2019 року, в яких суди господарської юрисдикції відмовили у задоволенні аналогічних вимог позивача, що додатково підтверджує корпоративний характер спору.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь третьої особи в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за її відсутності.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Надаючи правову оцінку наявності підстав для закриття провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на звернення до суду здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом.

Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів визначає Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно зі статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин.

За пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок.

Визначальною ознакою адміністративної справи є публічно-правовий характер спору, тобто наявність відносин між учасниками публічно-владних функцій.

Сама по собі участь суб`єкта владних повноважень не перетворює спір на публічно-правовий, якщо його суть полягає у захисті приватного або корпоративного права.

Такий підхід узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №815/6956/15.

З матеріалів справи слідує, що 29 серпня 2019 року реєстратором Головного територіального управління юстиції у м. Києві Піддубняком Віталієм Володимировичем внесено зміни щодо керівника юридичної особи (т. 1, а.с. 60-62).

Позивач у позовній заяві зазначив, що йому стало відомо з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що державним реєстратором Головного територіального управління юстиції у м. Києві було внесено зміни до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані із змінами до установчих документів, від 29 серпня 2019 року № 0020930, а саме: про зміну керівника юридичної особи (виключено відомості, що президентом Федерації велосипедного спорту України є ОСОБА_1 та внесено відомості, що Президентом Федерації є ОСОБА_2.

Із доводів, викладених позивачем в обґрунтування своєї позиції у цій справі, вбачається, що протиправність оскаржуваної реєстраційної дії безпосередньо пов`язана з тим, що документи, на підставі яких державним реєстратором було внесено зміни до відомостей про Федерацію велосипедного спорту України, подані особами, які не мали належних повноважень діяти від імені організації. Позивач стверджує, що державному реєстратору не було подано легітимного рішення уповноваженого органу управління Федерації, яке б відповідало вимогам законодавства та внутрішньому статуту, а тому проведена реєстраційна дія є незаконною. На переконання позивача, звернення з цим позовом зумовлене необхідністю захисту його прав як керівника Федерації, оскільки він не погоджується із призначенням іншої особи ( ОСОБА_2 ) Президентом Федерації та вважає, що такі зміни були ініційовані всупереч волі законних органів організації. Так само, як і у справах, на які він посилається, позивач вважає, що недосконалість або відсутність чіткої регламентації окремих процедур у законодавстві не може позбавляти його права на ефективний судовий захист від неправомірних дій третіх осіб та органів державної влади, які призвели до припинення його повноважень як керівника громадського об`єднання.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні правовідносини у цій справі регулюються Господарським кодексом України (далі - ГК України), Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», іншими похідними нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 19 травня 2021 року у справі № 826/6607/17 сформулював правову позицію, згідно з якою спори щодо оскарження рішень про проведення реєстраційних дій, що стосуються юридичних осіб, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства у випадках, коли такі дії є похідними від невирішеного корпоративного конфлікту. Зокрема, якщо в межах корпоративного спору можуть бути вирішені питання щодо правомірності державної реєстрації зміни керівника, складу керівних органів чи затвердження статуту в новій редакції, такий спір не має публічно-правового характеру, а отже, не пов`язаний безпосередньо із захистом прав, свобод чи інтересів особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

З огляду на наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що предметом оскарження у цій справі є реєстраційна дія, здійснення якої прямо випливає з наявного та досі невирішеного корпоративного конфлікту всередині Федерації велосипедного спорту України.

Саме в такому корпоративному спорі мають вирішуватися питання щодо законності рішень органів управління організації та правомірності зміни її керівника, а не в адміністративному процесі.

Таким чином, у цій справі не вбачається спору щодо дій чи рішень суб`єкта владних повноважень у публічно-правовій сфері, а предметом є наслідки реалізації корпоративних рішень юридичної особи.

Тому спір у цій частині не може бути ототожнений із захистом прав або інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, а доводи про порушення з боку суб`єкта владних повноважень є похідними та вторинними щодо внутрішнього корпоративного протистояння.

За наведених умов справа не підпадає під адміністративну юрисдикцію, адже її вирішення не стосується контрольних повноважень адміністративного суду й належить до сфери господарського судочинства, уповноваженого розглядати спори про управління юридичною особою та реалізацію корпоративних прав її членів.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що оскаржувана реєстраційна дія є лише технічним наслідком внутрішніх рішень Федерації велосипедного спорту України, а не самостійним публічно-правовим актом, який породжує правовідносини між позивачем і державою. Реєстратор не формує волю юридичної особи й не вирішує питання повноважень її керівних органів, а лише відображає в ЄДР ті дані, що подані учасниками корпоративних відносин. Тому намагання позивача шляхом адміністративного позову переглянути наслідки внутрішньо-організаційних рішень виходить за межі предмету адміністративної юрисдикції та суперечить правовій природі державної реєстрації як реєстраційної, а не правовстановлюючої процедури.

З огляду на фактичний зміст заявлених вимог та характер спірних правовідносин, справа стосується внутрішнього корпоративного конфлікту щодо управління громадською організацією, а не перевірки правомірності владних рішень суб`єкта владних повноважень.

У такій ситуації саме господарський суд уповноважений вирішувати спір, що прямо узгоджується зі статтею 20 ГПК України.

Адміністративний процес не може підміняти собою механізм захисту корпоративних прав та не призначений для оцінки легітимності рішень загальних зборів, конференцій або інших внутрішніх органів юридичної особи. Оцінка повноважень делегатів, дотримання статутних процедур та встановлення дійсної волі членів організації є типовими елементами корпоративного спору та потребують застосування правил доказування і змагальності, властивих господарському судочинству. Такий підхід відповідає усталеній практиці Великої Палати Верховного Суду, яка неодноразово наголошувала на неможливості розширеного тлумачення статті 19 КАС України з метою включення до адміністративної юрисдикції спорів приватноправної природи.

Колегія суддів зауважує, що правильне визначення юрисдикції є необхідною передумовою реалізації гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд, який розглядає справу, не віднесену до його компетенції, не може вважатися судом, «встановленим законом», а тому розгляд такої справи адміністративним судом суперечив би принципу юридичної визначеності та міг би призвести до ухвалення рішення без належної процесуальної основи. Спрямування спору до господарського суду не обмежує право позивача на ефективний судовий захист, а навпаки - забезпечує розгляд питання тим судом, який володіє компетенцією та процесуальними інструментами для повного і всебічного встановлення обставин корпоративного конфлікту.

За наведених обставин правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки спір за своєю природою не є публічно-правовим і не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Відтак застосування пункту 1 частини першої статті 238 КАС України є правильним, а суд першої інстанції обґрунтовано роз`яснив позивачу право звернутися до належного суду.

Тому згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Короля Дмитра Володимировича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Файдюк В.В.

Штульман І.В.

Повний текст виготовлено 03.12.2025.