Справа № 380/698/25
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/698/25 пров. № А/857/15354/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі №380/698/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, (головуючий суддя першої інстанції Брильовський Р.М., час ухвалення не вказано, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 11 березня 2025 року),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач), від імені якого діє адвокат Дзіковський Максим Романович, звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_2 (далі по тексту відповідач), у якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у період із 01.05.2024 по серпень 2024 включно додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з відрахуванням виплачених сум додаткову винагороду встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період із 01.05.2024 по серпень 2024 у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць.

На обґрунтування позову позивач зазначає, що проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_3 . Згідно з витягом із наказу Командира військової частини НОМЕР_3 ( по стройовій частині) від 30.10.2024 № 303 позивача звільнено у відставку наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23.10.2024 №142-РС у відставку «б» (за станом здоров`я ).

Вказує, що з травня по серпень 2024 року виконував бойове завдання в складі 3 стрілецької роти, тобто брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території Донецької області.

Однак, за вказаний період позивачу не нараховувалась та не виплачувалась додаткова винагорода, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів від 22.02.2022 № 168. Позивач скеровував звернення, зокрема рапорт від 09.09.2024 щодо з`ясування причин невиплати грошової допомоги. Відповідач на вказані рапорти надав відповідь. Зазначав, що за період з травня по серпень 2024 року позивача не включалався до рапорту про безпосередню участь у бойових діях, заходах або виконання бойових (спеціальних) завдань, що є підставою для нарахування додаткової винагороди у розмірі 100000 грн, у зв`язку з чим додаткова винагорода за вказаний період не нараховувалась та не виплачувалась.

Також, представник позивача з метою отримання документів які підтверджують безпосередню участь позивача у бойових діях скерував адвокатський запит до відповідача. У відповіді від 31 грудня 2024 року на адвокатський запит, відповідач надав інформацію щодо перебування позивача у районах ведення бойових дій та підтверджувальні документи.

З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач безпідставно не здійснював нарахування та виплату щомісячної доплати у вигляді додаткової винагороди, передбаченою постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2022№168, а тому звернувся із цим позовом до суду.

У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржене рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та прийнятим без повного з`ясування всіх обставин справи.

Позивач вважає та стверджує, що брав саме безпосередню участь в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення.

Зазначає, що умовою для виплати медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення) додаткової винагороди в розмірі до 100 000 грн., відповідно до зазначеного Порядку №260, є здійснення таким медичним персоналом заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах) у районах ведення воєнних (бойових) дій.

Так, факт перебування позивача в спірний період безпосередньо в районі здійснення бойових дій, а саме село Романівка та село Яблунівка (які належать до Іллінівської сільської громади Краматорського району Донецької області) відповідачем не заперечується та підтверджується наявними в матеріалах справи наказами, не є спірним.

Стосовно здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у спірний період, позивач вказує, що не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що перебуваючи в районах ведення бойових дій ОСОБА_1 виконував загальні обов`язки військовослужбовця, передбачені Статутами ЗСУ, та не був залучений до виконання бойових (спеціальних) завдань згідно його функціональних обов`язків як медичний персонал.

Позивач наполягає на тому, що протягом спірного періоду виконував завдання із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, перебуваючи безпосередньо в районі їх ведення та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а тому має право на отримання додаткової винагороди, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких заходах.

Такі обставини, на переконання апелянта, відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються визначеними доказами, а саме бойовими наказами (розпорядженнями), журналами бойових дій.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтований тим, що відповідно до вимог абз.11 п.2, п.4 розділу ХХХІV Порядку №260 за спірні періоди відповідач нараховував та виплачував додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно, а саме за періоди безпосередньої участі Позивача у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, у якості медичного персоналу, як старшого бойового медика механізованої роти за наступні періоди: з 31.05.2024 по 31.05.2024, з 01.06.2024 по 02.06.2024 та з 05.06.2024 по 08.06.2024.

Окрім того, за інші періоди, а саме: з 03.06.2024 по 04.06.2024, з 25.06.2024 по 28.05.2024 4 30.06.2024, з 01.07.2024 по 31.07.2024, з 01.08.2024 по 04.08.2024, з 08.08.2024 по 11.08.2024 позивачеві, який не залучався командиром свого підрозділу до безпосередньої участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а виконував бойові (спеціальні) завдання у складі діючого угрупування військ (сил) оборони держави, нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн пропорційно часу виконання таких завдань.

На думку Відповідача, суд першої інстанції, об`єктивно, повно та неупереджено дослідивши під час розгляду справи надані відповідачем документи, а саме рапорти командира підрозділу, витяги із Журналу бойових дій механізованої роти, де проходив військову службу Позивач, в якому погодинно та безперервно відображаються відомості щодо конкретних бойових (спеціальних) завдань, до яких залучається той чи інший військовослужбовець, а також витяги із бойових розпоряджень, які стосуються саме позивача, та дійшов правильного висновку про те, що нарахування та виплата позивачеві додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень здійснена пропорційно залученню останнього у забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, а отже виплачена правомірно та із дотриманням вимог чинного законодавства.

Зважаючи на викладене, відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник військової частини НОМЕР_1 подав клопотання про процесуальне правонаступництво, в якому зазначено, що на підставі спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 22.05.2025 №Д-321/65/ДСК та директиви командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22.05.2025 №Д-22/ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у Командуванні Сил територіальної оборони Збройних Сил України в 2025 році» щодо переформування окремих бригад, які перебувають в підпорядкуванні військової частини НОМЕР_4 , з 30.07.2025 військова частина НОМЕР_2 втрачає юридичний статус «окремого» батальйону, а отже припиняє функціонувати у статусі юридичної особи та суб`єкта владних повноважень. Окрім того, відповідно до зазначених вище директив правонаступником військової частини НОМЕР_2 визначено військову частину НОМЕР_1 .

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що правонаступником військової частини НОМЕР_2 є військова частина НОМЕР_1 , суд апеляційної інстанції вважає, за необхідне, відповідно до статті 52 КАС України, допустити заміну відповідача у справі на правонаступника військову частину НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Суд встановив та з матеріалів справи слідує, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 №9 від 09.01.2024 ОСОБА_1 призначений на посаду старшого бойового медика механізованої роти військової частини НОМЕР_2 .

У подальшому відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_2 №195 від 14.07.2024 ОСОБА_1 призначений старшим бойовим медиком 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 .

На виконання бойового завдання командира військової частини НОМЕР_1 №793т від 02.05.2024 позивач у складі свого підрозділу вибув у район ведення бойових дій (с. Прогрес Гродівської селищної громади Покровського району Донецької області) для виконання бойових (спеціальних) завдань по стримуванню, відсічі збройної агресії російської федерації проти України.

На виконання бойових завдань командира військової частини НОМЕР_1 №3013дск від 31.05.2024 та №3062дск від 01.06.2024 з метою затримання та недопущення просування противника в напрямку О-П, та його виходу в тил вогневих позицій та позицій відділень підрозділів першого ешелону в районі оборони військової частини НОМЕР_2 позивач брав участь у евакуаційній групі із 3 осіб з метою невідкладної допомоги пораненим військовослужбовцям, здійсненням евакуаційних заходів особового складу у разі травмування (поранення) загибелі.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 №159 від 08.06.2024 позивач з 09.06.2024 вибув у відрядження з метою проходження 10-денного курсу реабілітації та психологічного відновлення з виїздом до м. Стокгольм (Королівство Швеція).

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 №176 від 25.06.2024 позивач вважається таким, що з 25.06.2024 повернувся з відрядження до місця служби.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 №217 від 05.08.2024 позивач вважається таким, що з 05.08.2024 вибув на лікування.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 №220 від 08.08.2024 позивач вважається таким, що з 08.08.2024 повернувся до місця служби з лікування, включений до сил та засобів ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 №224 від 12.08.2024 Позивач вважається таким, що з 12.08.2024 вибув зі складу сил та засобів ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на лікування.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 №246 від 03.09.2024 позивач вважається таким, що з 03.09.2024 повернувся до місця служби з лікування, включений до сил та засобів ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до витягу із бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №1429/1дск від 05.06.2024 ОСОБА_1 введений до складу евакуаційної групи.

09.09.2024 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із рапортом про виплату щомісячної доплати у підвищеної вигляді додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за його безпосередню участь у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії . Вказує про те що з травня 2024 року в Донецькій області приступив до виконання бойового завдання та і хоча неодноразово звертався до командування проте не отримав додаткової винагороди.

12.09.2024 відповідач листом повідомив позивача про розгляд рапорту від 09.09.2024. У листі зазначається зокрема про те, що за період з травня - серпня 2024 року командиром військової частини 3 стрілецької (колишньої механізованої) роти позивач не включався до рапорту про безпосередню участь у бойових діях, заходах або виконання бойових (спеціальних) завдань, що є підставою для нарахування додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн, у зв`язку із чим додаткова винагорода за вказаний період позивачу не виплачувалася.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.10.2024 №303 сержанта ОСОБА_1 , старшого бойового медика 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , звільненого з військової служби у відпустку «б» (за станом здоров`я) наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23.10.2024 №142-РС вважати таким що справи та посаду здав і вибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.12.2024 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом. Просив надати належним чином завірені документи які підтверджують безпосередню участь позивача у районах ведення бойових дій та грошовий атестат.

У відповідь на адвокатський запит відповідач надав письмову відповідь від 31.12.2024 №1569/88/ВихЗПІ. Повідомив що згідно відомостей, які перебувають у військовій частині НОМЕР_2 , у період з 02.05.2024 по 01.09.2024 сержант ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби у наступних населених пунктах:

з 02.05.2024 по 08.06.2024 - виконував обов`язки військової служби у районі населеного пункту Іванівка, Покровського району Донецької області;

з 09.06.2024 по 25.06.2024 вважається таким, що вибув на лікування у зв`язку з лікувальною реабілітацією за кордоном ( АДРЕСА_1 ), обов`язки військової служби не виконував;

з 26.06.2024 по 10.07.2024 - виконував обов`язки військової служби у районі населеного пункту АДРЕСА_2 ;

з 11.07.2024 по 26.07.2024 - виконував обов`язки військової служби у районі населеного пункту Романівна, АДРЕСА_3 ;

з 27.07.2024 по 04.08.2024 - виконував обов`язки військової служби у районі населеного пункту АДРЕСА_3 ;

з 05.08.2024 по 08.08.2024 - вважається таким, що вибув до лікувального закладу для проходження військово-лікарської комісії, обов`язки військової служби не виконував;

з 09.08.2024 по 11.08.2024 - виконував обов`язки військової служби у районі населеного пункту АДРЕСА_3 ;

з 12.08.2024 по 03.09.2024 - вважається таким, що вибув на лікування, обов`язки військової служби не виконував.

Також у додатках до відповіді на адвокатський запит відповідач отримав довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією російської федерації проти України від 29.12.2024 №1358 та довідку про доходи від 31.12.2024 №1364.

Згідно з довідкою від 29.12.2024 №1358 ОСОБА_1 дійсно в період з 22.04.2022 по 31.05.2022, з 12.07.2022 по 05.12.2022, з 01.06.2024 по 02.06.2024, з 05.06.2024 по 08.06.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України , захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією російської федерації проти України перебуваючи в: АДРЕСА_4 Донецька область, Покровський район, Гродівська МГр., с. Прогрес.

Відповідно до рапортів від 07.06.2024 № 2302, 05.07.2024 №2896, 09.08.2024 №3497, 03.09.24 №4091 позивачу за період 01.05.2024 по 30.05.2024 нараховано та виплачено додаткової винагороди у розмірі 30 000грн пропорційно часу виконання таких завдань; 31.05.2024 по 31.05.2024 нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн пропорційно часу виконання такого завдання; 03.06.2024 по 04.06.2024, з 25.06.2024 по 30.06.2024 нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі 30 000грн пропорційно часу виконання завдань; 01.06.2024 по 02.06.2024 та з 05.06.2024 по 08.06.2024 нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі 100 000грн пропорційно часу виконання такого завдання; 01.07.2024 по 31.07.2024 нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі 30 000грн пропорційно часу виконання таких завдань; 01.08.2024 по 04.08.2024, з 08.08.2024 по 11.08.2024 нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі 30 000грн пропорційно часу виконання таких завдань.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача у виплаті додаткової винагороди позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, виходячи з тих підстав, що у матеріалах справи наявна довідка про доходи сержанта ОСОБА_1 від 31.12.2024. Вказана довідка підтверджує твердження відповідача про те що у період з травня 2024 по серпень 2024 (включно) позивачу була виплачена додаткова грошова допомога відповідно до Постанови № 168.

Отже позовні вимоги про здійснення виплат додаткової грошової винагороди за періоди: з 01.05.2024 по 30.05.2024, з 31.05.2024 по 31.05.2024, 01.06.2024 по 02.06.2024 та з 05.06.2024 по 08.06.2024, з 03.06.2024 по 04.06.2024, з 25.06.2024 по 30.06.2024, з 01.07.2024 по 31.07.2024, 01.08.2024 по 04.08.2024, з 08.08.2024 по 11.08.2024 задоволенню не підлягають, оскільки відповідач нарахував та виплатив додаткову винагороду у розмірі 30 000грн та 100000 грн пропорційно часу виконання таких завдань.

Щодо виплати додаткової грошової допомоги за періоди з 09.06.2024 по 24.06.2024 (включно), суд першої інстанції дійшов висновку, що така вимога не підлягає до задоволення, оскільки з 09.06.2024 по 25.06.2024 вважається таким, що вибув на лікування у зв`язку з лікувальною реабілітацією за кордоном ( АДРЕСА_1 ), обов`язки військової служби не виконував, що підтверджується витягом з наказу військової частини НОМЕР_2 від 8.06.2024 №159 та 25.06.2024 №176.

Стосовно виплати додаткової грошової допомоги за період з 05.08.2024 по 07.08.2024 (включно) суд вказав, що така вимога не підлягає до задоволення, оскільки позивач перебував на стаціонарному обстеженні, що підтверджується витягом з наказу військової частини НОМЕР_2 від 05.08.2024 №217 та від 8.08.2024 №220.

Щодо виплати додаткової грошової допомоги за період з 12.08.2024 по 30.08.2024 (включно) суд зазначає, що така вимога не підлягає до задоволення, оскільки позивач вважався таким який вибув з і складу сил та засобів ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на лікування. Вказане підтверджується витягом з наказу військової частини НОМЕР_2 від 12.08.2024 №224 та 3.09.2024 №246

Отже, позовні вимоги щодо виплати додаткової грошової допомоги за період з 09.06.2024 по 24.06.2024 (включно); з 05.08.2024 по 07.08.2024 (включно); з 12.08.2024 по 30.08.2024 (включно) не підлягають до задоволення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок № 260; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану в Україні», постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжено до сьогоднішнього дня.

Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 168, якою, зокрема, передбачено на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди.

Пунктом 1 Постанови № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 2-1 Постанови № 168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до статті 8 Закону України від 06.12.1991 №1934-XII «Про Збройні Сили України» (далі - Закон №1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством.

Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 №98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за №382/37718 (застосовується з 24.02.2022), внесено зміни до Порядку №260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 №248/1298, від 18.04.2022 №248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022), а потім Окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29.

Згідно з пунктом 1 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 під терміном «безпосередня участь Військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями.

У пункті 3 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 зазначено: «Райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Пунктом 5 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 установлено виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн або 30 000,00 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

У цих наказах про виплату додаткової винагороди, виходячи з розміру 100 000,00 грн за місяць, обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.

Спірні правовідносини склалися у цій справі у зв`язку з невиплатою відповідачем на користь позивача як військовослужбовця додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі до 100000,00 грн за травень серпень 2024 року.

Апеляційний суд, у контексті спірних правовідносин, уважає за необхідне зазначити таке.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що військовослужбовцям, які безпосередньо беруть участь у бойових діях або забезпечують виконання заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення цих заходів (включаючи військовослужбовців строкової служби), розмір винагороди збільшується до 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях і заходах.

Виплата додаткової винагороди до 100 000,00 грн на місяць здійснюється за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні (за місцем штатної служби військовослужбовця) за умови документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця в зазначених бойових діях або заходах.

Документальним підтвердженням такої участі є такі документи: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Виплата додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн здійснюється на підставі наказу командира військової частини. Такий наказ командира військової частини обов`язково повинен містити підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2025 року у справі № 380/15376/23.

Щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі до 100 000,00 грн за травень 2024 року, апеляційний суд зважає на таке.

Апеляційний суд встановив, що згідно із рапортом ТВО командира механізованої роти від 02 червня 2024 року № 2302, щодо ОСОБА_1 встановлено:

- виплату 30 000 гривень пропорційно часу безпосередньої участі у виконанні бойових завдань у складі діючого угрупування військ (сил) Сил оборони держави за період з 01.05.2024 по 30.05.2024, який виконував бойові (спеціальні) завдання згідно із бойовим розпорядженням командира НОМЕР_5 обр ТРО № 2235дск від 37.04.2024, перебуваючи у районі ведення воєнних (бойових) дій у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у н.п. Сокіл, Новоолександрівка, Очеретине Покровського району Донецької області.

- виплату 100 000 гривень пропорційно часу безпосередньої участі у виконанні бойових завдань у складі діючого угрупування військ (сил) Сил оборони держави за період з 31.05.2024 по 31.05.2024, який, зокрема «брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії…». Підстава бойове розпорядження командира НОМЕР_6 об ТрО № 1346 від 31.05.2024.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що витяг із бойового розпорядження № 1349дск від 31.05.2024 відповідач долучив до відзиву на позовну заяву, а тому такий наявний у матеріалах справи. (а.с. 49)

Разом із цим, у матеріалах справи наявний витяг із журналу бойових дій від 14.03.2023 за обліком № 94, який відповідач долучив до відзиву на позовну заяву, та зі змісту якого встановлено, що 31.05.2024 сформована евакуаційна група за участю, окрім інших ОСОБА_1 (бойове розпорядження НОМЕР_7 дск від 31.05.2024). (а.с. 47)

Згідно із довідкою військової частини НОМЕР_2 про доходи сержанта ОСОБА_1 від 31.12.2024 № 1364, позивач у травні 2024 року отримав 32258,00 грн додаткової винагороди, що свідчить про нарахування та виплату відповідачем додаткової винагороди передбаченої Постановою №168, у розмірі 30000 грн та 100000 грн, пропорційно часу виконання відповідних завдань. (а.с. 30)

Таким чином, за період з 01.05.2024 до 30.05.2024 відсутні, зокрема, бойове розпорядження, запис у журналі бойових дій про включення позивача до евакуаційної групи, рапорт командира із зазначенням про безпосередньо беруть участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні виконанні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення цих заходів.

За 31.05.2024 наявна повна сукупність документів, передбачених Порядком №260: бойове розпорядження, запис у журналі бойових дій про включення позивача до евакуаційної групи, рапорт командира із зазначенням про безпосередню участь у бойових діях.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції встановив, що у діях відповідача за період з 01.05.2024 по 31.05.2024 відсутня протиправна бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди. Відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, та, за наявності документального підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях (31.05.2024) нарахував та виплатив 100 000 грн пропорційно; за відсутності такого підтвердження (01.05.2024-30.05.2024) нарахував та виплатив 30 000 грн як військовослужбовцю, який виконував бойові завдання у складі діючого угрупування, що є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі до 100 000,00 грн за червень 2024 року, апеляційний суд зважає на таке.

Зі змісту витягів з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.06.2024 № 159 та від 25.06.2024 № 176 (а.с. 53-54), апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 вибув на лікування у зв`язку з лікувальною реабілітацією за кордоном ( АДРЕСА_1 ), обов`язки військової служби не виконував, а тому підстави для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі до 100 000,00 грн, за період з 09.06.2024 по 24.06.2024 відсутні.

Таким чином, необхідно встановити право позивача на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі до 100 000,00 грн за період з 01.06.2024 до 08.06.2024 та з 25.06.2024 до 30.06.2024.

Так, апеляційний суд встановив, що згідно із рапортом ТВО командира механізованої роти від 05 липня 2024 року № 2896, щодо ОСОБА_1 встановлено:

- виплату 30 000 гривень пропорційно часу безпосередньої участі у виконанні бойових завдань у складі діючого угрупування військ (сил) Сил оборони держави за період з 03.06.2024 по 04.06.2024 та з 25.06.2024 по 30.06.2024, який виконував бойові (спеціальні) завдання згідно із бойовим розпорядженням командира НОМЕР_5 обр ТРО № 2235дск від 27.04.2024, перебуваючи у районі ведення воєнних (бойових) дій у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у н.п. Сокіл, Новоолександрівка, Очеретине Покровського району Донецької області.

- виплату 100 000 гривень пропорційно часу безпосередньої участі у виконанні бойових завдань у складі діючого угрупування військ (сил) Сил оборони держави за період з 01.06.2024 по 02.06.2024 та з 05.06.2024 по 08.06.2024, який, зокрема «брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії…». Підстава бойове розпорядження командира 119 № 1368 від 01.06.2024 та бойове розпорядження командира 119 № 1429 від 05.06.2024..

Суд апеляційної інстанції зауважує, що витяг із бойового розпорядження № 1368дск від 01.06.2024 відповідач долучив до відзиву на позовну заяву, а тому такий наявний у матеріалах справи. (а.с. 50); витяг із бойового розпорядження № 1429/1дск від 05.06.2024 відповідач долучив до відзиву на позовну заяву, а тому такий наявний у матеріалах справи. (а.с. 60).

Разом із цим, у матеріалах справи наявний витяг із журналу бойових дій від 14.03.2023 за обліком № 94 (а.с. 47), який відповідач долучив до відзиву на позовну заяву, та зі змісту якого встановлено, що:

01.06.2024 сформована евакуаційна група за участю, окрім інших ОСОБА_1 (бойове розпорядження 1368дск від 31.05.2024), 02.06.2024 ОСОБА_1 виведений зі складу евакуаційної групи;

05.06.2024 ОСОБА_1 введений до складу евакуаційної групи (бойове розпорядження 1429/1дск від 05.06.2024, 08.06.2024 ОСОБА_1 виведений зі складу евакуаційної групи.

Згідно із довідкою військової частини НОМЕР_2 про доходи сержанта ОСОБА_1 від 31.12.2024 № 1364, позивач у червні 2024 року отримав 28000,00 грн додаткової винагороди, що свідчить про нарахування та виплату відповідачем додаткової винагороди передбаченої Постановою №168, у розмірі 30000 грн та 100000 грн, пропорційно часу виконання відповідних завдань та перебуванню на лікуванні. (а.с. 30)

Таким чином, за період з 03.06.2024 по 04.06.2024 та з 25.06.2024 по 30.06.2024 відсутні, зокрема, бойове розпорядження, запис у журналі бойових дій про включення позивача до евакуаційної групи, рапорт командира із зазначенням про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні виконанні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення цих заходів.

За періоди з 01.06.2024 по 05.06.2024 та з 02.06.2024 по 08.06.2024 наявна повна сукупність документів, передбачених Порядком №260: бойове розпорядження, запис у журналі бойових дій про включення позивача до евакуаційної групи, рапорт командира із зазначенням про безпосередню участь у бойових діях.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції встановив, що у діях відповідача за період з 01.06.2024 по 30.06.2024 відсутня протиправна бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди. Відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, та, за наявності документального підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях (01.06.2024 по 05.06.2024 та з 05.06.2024 по 08.06.2024) нарахував та виплатив 100 000 грн пропорційно; за відсутності такого підтвердження (03.06.2024 по 04.06.2024 та з 25.06.2024 по 30.06.2024) нарахував та виплатив 30 000 грн як військовослужбовцю, який виконував бойові завдання у складі діючого угрупування, що є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі до 100 000,00 грн за липень 2024 року, апеляційний суд зважає на таке.

Апеляційний суд встановив, що згідно із рапортом ТВО командира стрілецької роти від 09 серпня 2024 року № 3497, щодо ОСОБА_1 встановлено:

- виплату 30 000 гривень пропорційно часу безпосередньої участі у виконанні бойових завдань у складі діючого угрупування військ (сил) Сил оборони держави за період з 01.07.2024 по 31.07.2024, який виконував бойові (спеціальні) завдання згідно із бойовим розпорядженням командира НОМЕР_6 об ТрО № 1892/1 від 11.07.2024, перебуваючи у районі ведення воєнних (бойових) дій у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в районі н.п. Катеринівка Покровського району Донецької області.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що витяг із бойового розпорядження № 1892/1дск від 11.07.2024 відповідач долучив до відзиву на позовну заяву, а тому такий наявний у матеріалах справи. (а.с. 51).

Разом із цим, у матеріалах справи наявний витяг із журналу бойових дій від 14.03.2023 за обліком № 94 (а.с. 47), який відповідач долучив до відзиву на позовну заяву, та зі змісту якого встановлено, що 11.07.2024 здійснено марш на переміщення о/с із н.п. Гродівка у напрямку Н-Й К для виконання БР №1893дск від 11.07.2024.

Так, бойове розпорядження №1892/1дск від 11.07.2024 стосується переміщення (передислокації) особового складу підрозділу з одного населеного пункту до іншого, а не виконання конкретних бойових завдань. Відповідний запис у журналі бойових дій також фіксує саме «марш на переміщення о/с», тобто пересування підрозділу, а не включення позивача до евакуаційної групи, чи безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні виконанні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення цих заходів

Крім того, рапорт командира підрозділу №3497 від 09.08.2024 містить формулювання про виконання позивачем бойових завдань «у складі діючого угрупування», що є підставою для виплати 30 000 грн. На відміну від рапортів за травень та червень 2024 року, цей рапорт не містить формулювання про те, що позивач «брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів національної безпеки і оборони», яке є підставою для виплати 100 000 грн.

Таким чином, за період з 01.07.2024 по 31.07.2024, сама по собі наявність бойового розпорядження та запису у журналі бойових дій не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. Визначальним є зміст цих документів вони повинні підтверджувати безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або виконання ним бойових (спеціальних) завдань відповідно до функціональних обов`язків, а не лише факт перебування у складі підрозділу чи його переміщення.

Так, у своїй постанові від 30.10.2025 у справі № 380/15376/23 Верховний Суд звертає увагу на необхідність ретельного з`ясування фактичних обставин справи з метою забезпечення справедливого та законного розгляду спору. З`ясування зазначених обставин є важливим для встановлення, чи мали місце підстави для виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, у спірний період. Для повного та об`єктивного розгляду справи необхідно забезпечити з`ясування всіх обставин, пов`язаних із характером виконуваних позивачем завдань, місцем проходження служби та наявністю належних доказів. Лише після цього можливо зробити остаточний висновок щодо правомірності дій відповідача.

Згідно із довідкою військової частини НОМЕР_2 про доходи сержанта ОСОБА_1 від 31.12.2024 № 1364, позивач у липні 2024 року отримав 30000,00 грн додаткової винагороди, що свідчить про нарахування та виплату відповідачем додаткової винагороди передбаченої Постановою №168, у розмірі 30000 грн, пропорційно часу виконання відповідних завдань. (а.с. 30)

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції встановив, що у діях відповідача за період з 01.07.2024 по 31.07.2024 відсутня протиправна бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди. За відсутності документального підтвердження виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань (включення до евакуаційних груп, тощо), відповідач правомірно нарахував та виплатив 30 000 грн як військовослужбовцю, який виконував бойові завдання у складі діючого угрупування. Права позивача на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за період з 01.07.2024 по 31.07.2024 не порушені, що є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі до 100 000,00 грн за серпень 2024 року, апеляційний суд зважає на таке.

Зі змісту витягів з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05.08.2024 № 217 та від 08.08.2024 № 220 (а.с. 56-57), апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 вибув з 05.08.2024 до 08.08.2024 у лікарню з направленням на стаціонарне обстеження від 05.08.2024 № 2347, обов`язки військової служби не виконував, а тому підстави для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі до 100 000,00 грн, за період з 05.08.2024 по 07.08.2024 відсутні.

Також, зі змісту витягів з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12.08.2024 № 224 та від 03.09.2024 №246 (а.с. 56-57), апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 вибув з 12.08.2024 до 03.09.2024 у лікарню на підставі медичної карти стаціонарного хворого від 18.08.2024 № 8436/8, обов`язки військової служби не виконував, а тому підстави для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі до 100 000,00 грн, за період з 05.08.2024 по 07.08.2024 відсутні.

Таким чином, необхідно встановити право позивача на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі до 100 000,00 грн за період з 01.08.2024 по 04.08.2024 та з 08.08.2024 по 11.08.2024.

Апеляційний суд встановив, що згідно із рапортом ТВО командира стрілецької роти від 03 вересня 2024 року № 4091, щодо ОСОБА_1 встановлено:

- виплату 30 000 гривень пропорційно часу безпосередньої участі у виконанні бойових завдань у складі діючого угрупування військ (сил) Сил оборони держави за період з 01.08.2024 по 04.08.2024 та з 08.08.2024 по 11.08.2024, який виконував бойові (спеціальні) завдання згідно із…(апеляційний суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували, що якісь вказаних у рапорті від 03.09.2024 № 4091 бойових розпоряджень та журналів бойових дій стосується позивача. Копії таких розпоряджень та журналів, на відміну від попередніх місяців, ані позивач, ані відповідач до суду не надав).

Згідно із довідкою військової частини НОМЕР_2 про доходи сержанта ОСОБА_1 від 31.12.2024 № 1364, позивач у серпні 2024 року отримав 10645,16,00 грн додаткової винагороди, що свідчить про нарахування та виплату відповідачем додаткової винагороди передбаченої Постановою №168, у розмірі 30000 грн, пропорційно часу виконання відповідних завдань та перебуванню на лікуванні. (а.с. 30)

Таким чином, за період з 01.08.2024 по 04.08.2024 та з 08.08.2024 по 11.08.2024, на думку апеляційного суду відсутні, зокрема, бойове розпорядження, запис у журналі бойових дій про включення позивача до евакуаційної групи, рапорт командира із зазначенням про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні виконанні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення цих заходів.

Варто зауважити, що у даному випадку відсутність витягів з бойових розпоряджень та журналу бойових дій за серпень 2024 року не свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, а навпаки підтверджує, що у зазначений період позивач не залучався командиром до виконання бойових (спеціальних) завдань (евакуаційні групи тощо), оскільки виконання таких завдань були б зафіксовані у відповідних документах, як це мало місце у травні та червні 2024 року.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції встановив, що у діях відповідача за період з 01.08.2024 по 04.08.2024 та з 08.08.2024 по 11.08.2024 відсутня протиправна бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди. За відсутності документального підтвердження виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань (включення до евакуаційних груп, тощо), відповідач правомірно нарахував та виплатив 30 000 грн пропорційно часу виконання відповідних завдань, як військовослужбовцю, який виконував бойові завдання у складі діючого угрупування. Права позивача на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за період з з 01.08.2024 по 04.08.2024 та з 08.08.2024 по 11.08.2024 не порушені, що є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки підстави для нарахування та виплати додаткової грошової допомоги у розмірі 100000 гривень, відповідно до Постанови № 168 за період з травня 2024 року по серпень 2024 року відсутні.

Щодо доводів апелянта про те, що як медичний персонал, який перебуває у районі бойових дій він відповідно до Порядку № 260 має право на виплату 100 000 грн.

Колегія суддів відхиляє цей довід як такий, що ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права, оскільки Порядок № 260 передбачає виплату 100 000 грн військовослужбовцям, які «беруть безпосередню участь у бойових діях... та виконують бойові (спеціальні) завдання... у районах ведення воєнних (бойових) дій». Тобто норма містить дві умови: (1) перебування в районі бойових дій та (2) виконання бойових (спеціальних) завдань, що має бути документально підтверджено.

Матеріалами справи підтверджено, що коли позивач виконував такі завдання (був включений до евакуаційних груп), відповідач нараховував та виплачував йому 100 000 грн пропорційно. Саме перебування у районі бойових дій, без документального підтвердження виконання конкретних бойових (спеціальних) завдань, не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у підвищеному розмірі.

Щодо твердження апелянта про ненадання відповідачем усіх доказів, які підтверджують право позивача на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн відповідно до Постанови № 168, то колегія суддів критично оцінює наведене твердження апелянта та вважає його необґрунтованим.

Так, на переконання апеляційного суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, виконав свій процесуальний обов`язок з доказування та надав до суду належні та допустимі докази, які безпосередньо стосуються позивача: рапорти командира підрозділу за кожен місяць спірного періоду, витяги з журналу бойових дій, витяги з бойових розпоряджень, в яких зазначено прізвище позивача, накази по особовому складу та ін.

Зазначені документи у своїй сукупності є достатніми для встановлення фактичних обставин справи.

Щодо інших бойових розпорядження, реквізити яких зазначені у рапортах командирів, колегія суддів зазначає, що рапорти командира підрозділу, як правило, містять посилання на бойові розпорядження вищого командування, які визначають загальні завдання для підрозділу в цілому. Такі розпорядження адресовані військовій частині, а не конкретним військовослужбовцям, та не містять індивідуальних завдань для позивача. Сам факт посилання на такі розпорядження у загальних документах не свідчить про їх доказове значення для вирішення питання про право конкретного військовослужбовця на виплату додаткової винагороди у підвищеному розмірі.

Документальним підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, у розумінні Порядку №260, є документи, які містять відомості про військовослужбовця його включення до складу груп, виконання ним конкретних завдань тощо. Такі документи відповідач надав, і вони досліджені судом. Ті ж документи, які не містять відомостей про позивача, не мають доказового значення для вирішення цього спору, а тому їх ненадання не може розцінюватись як порушення з боку відповідача чи перешкода для встановлення обставин справи.

Щодо доводів апелянта про залишення поза увагою судом першої інстанції нагородження ОСОБА_1 подякою та грамотою, що, на думку апелянта свідчить про здійснення заходів, необхідних для забезпечення України.

Колегія суддів зауважує, що нагородження військовослужбовця є дискреційним правом командира, яке реалізується за різних підстав та не пов`язане з порядком нарахування грошового забезпечення. Подяка чи грамота оголошується за загальні заслуги військовослужбовця і може стосуватися всього періоду його служби.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухваливши судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскільки підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі № 380/698/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін