Справа № 480/5006/25
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Л.М. Опімах
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 р. Справа № 480/5006/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.08.2025, по справі № 480/5006/25

за позовом ОСОБА_1

до Сумської міської ради

третя особа Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення Сумської міської ради від 05.06.2025 №5792-МР «Про відмову ОСОБА_1 в наданні у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0325 га, яка знаходиться у неї в користуванні»;

- зобов`язати Сумську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) та надання у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0325 га, кадастровий номер :04:005:0023 та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням висновків суду у даній справі.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним і скасовано рішення Сумської міської ради від 05.06.2025 №5792-МР «Про відмову ОСОБА_1 в наданні у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0325 га, яка знаходиться у неї в користуванні».

Зобов`язано Сумську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) та надання у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0325 га, кадастровий номер :04:005:0023 та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням висновків суду у даній справі.

Сумська міська рада, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вимог зазначено, що враховуючи, що в поданій ОСОБА_1 технічній документації із землеустрою цільове призначення земельної ділянки зазначено з порушенням відповідно до Плану зонування території міста Суми та додатку 60 до постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», відмова у затвердженні такої документації відповідно до ст. 186 Земельного кодексу України є правомірною

На підставі положень ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, у приватній власності ОСОБА_1 з 03.10.2000 перебувала квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею - 30,8 кв.м., загальною площею - 51,0 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 497 від 06.07.2004 «Про визнання квартир малоповерхових житлових будинків будинками присадибного типу» малоповерхову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , переведено у житловий будинок присадибного типу.

28.11.2006 виконавчим комітетом Сумської міської ради прийняте рішення № 613 «Про присвоєння поштових адрес об`єктам будівництва», відповідно до якого домоволодінню за адресою: АДРЕСА_3 , присвоєно нову поштову адресу: АДРЕСА_1 .

В подальшому ОСОБА_1 був замовлений та отриманий технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності : ТІ01:0083-3160-2611-5711.

07.11.2024 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 57491487 від 11.11.2024.

У квітні 2025 ОСОБА_1 звернулась до Сумської міської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та надання у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0325 га, додавши технічну документацію із землеустрою, копії паспорту, РНОКПП, витягу з Державного земельного кадастру про запитувану земельну ділянку, витягу з Державного реєстру речових прав, технічного паспорту на житловий будинок.

Сумська міська рада прийняла рішення від 05.06.2025 №5792-МР, яким відмовила позивачці у наданні у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0325 га, яка знаходиться у неї в користуванні з мотивів невідповідності віднесення земельних ділянок до певних категорій та виду цільового призначення Класифікатору видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правилам його застосування.

Не погодившись із відмовою відповідача, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підстави відмови у затвердженні технічної документації із землеустрою, наведені у оскаржуваному рішенні, не відповідають вимогам ч. 8 ст. 186 Земельного кодексу України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До заяви додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

Відповідно до ч. 2 ст. 118 Земельного кодексу України у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

Частиною 10 ст. 186 Земельного кодексу України передбачено, що висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію.

З приписами ч. 8 ст. 186 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації з землеустрою або містобудівної документації.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для відмови позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) та надання у власність земельної ділянки за адресою: м. Суми, вул. Петропавлівська, 77-Б/2, яка знаходиться у неї в користуванні, слугувала невідповідність віднесення земельних ділянок до певних категорій та виду цільового призначення Класифікатору видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правилам його застосування.

В обґрунтування відмови Сумська міська рада зазначила, що відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земельних ділянок до певних категорій та виду цільового призначення земельних ділянок має відповідати Класифікатору видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правилам його застосування. Вид цільового призначення запитуваної земельної ділянки не відповідає Класифікатору видів функціонального призначення території та їх співвідношення з видами цільового призначення земельних ділянок, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» (зі змінами), згідно яких на території житлової багатоквартирної забудови (10101.0) серед переважних та супутніх видів використання формування ділянок із цільовим призначенням 02.01 «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» не передбачено.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 до заяви про надання у власність земельної ділянки додала технічну документацію із землеустрою, витяг з Державного земельного кадастру про запитувану земельну ділянку, витяг з Державного реєстру речових прав, технічний паспорт на житловий будинок.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою (землевпорядна документація) - це затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Особливим видом такої документації є документація із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, - комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 затверджений Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок), який визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру.

Відповідно до п. 4 Порядку ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. Функції адміністратора Державного земельного кадастру виконує визначене Держгеокадастром за погодженням з Мінагрополітики державне підприємство або державна установа, що належить до сфери управління Держгеокадастру.

Таким чином, Порядок № 1051 визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру, повноваження його адміністраторів, перелік відомостей, які до нього вносяться, з огляду на що останній не є документацією із землеустрою або містобудівної документації.

Отже, посилання відповідача у спірному рішенні як на підставу відмови у наданні у власність земельної ділянки на те, що розроблена на замовлення позивача Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0325 га., кадастровий номер :04:005:0023, не відповідає вимогам Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, є безпідставними.

При цьому, в обґрунтування спірного рішення Сумською міською радою не зазначено вимогам яких Законів України та нормативно-правових актів суперечить розроблена на замовлення позивача Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0325 га., кадастровий номер :04:005:0023.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проведення адміністративним органом процедурних дій, що вчиняються ним під здійснення адміністративного провадження і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акту та здійснення дискреційних повноважень, визначений Законом України «Про адміністративну процедуру».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган здійснює адміністративне провадження виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, цим Законом та іншими законами України, а також на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст. 8 Закону України «Про адміністративну процедуру» встановлено, що адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.

Згідно зі ст. 72 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті).

Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.

У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.

Як встановлено із оскаржуваного рішення, мотивуючи відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання у власність земельної ділянки, відповідач зазначає, що вид цільового призначення запитуваної земельної ділянки не відповідає Класифікатору видів функціонального призначення території та їх співвідношення з видами цільового призначення земельних ділянок (додаток 60 до постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», згідно з яким на території житлової багатоквартирної забудови (10101.0) серед переважних та супутніх видів використання формування ділянок із цільовим призначенням 02.01 «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» не передбачено.

Водночас, приписами ч. 8 ст. 186 Земельного кодексу України не передбачено такої підстави для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою, як невідповідність виду цільового призначення запитуваної земельної ділянки вимогам Класифікатора видів функціонального призначення території та їх співвідношення з видами цільового призначення земельних ділянок.

Також, відповідачем не було враховано, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 497 від 06.07.2004 року «Про визнання квартир малоповерхових житлових будинків будинками присадибного типу» малоповерхову квартиру АДРЕСА_4 , було переведено у житловий будинок присадибного типу і цільове призначення земельної ділянки відповідно до розробленої технічної документації вказано саме для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що відповідно відповідає цільовому і функціональному призначенню вказаної земельної ділянки.

Статтею 15 Закону України «Про адміністративну процедуру» перебачено, що дії та вимоги особи є правомірними, доки інше не буде доведено під час розгляду та/або вирішення справи. Сумніви щодо правомірності дій та вимог особи, що виникають внаслідок неоднозначного (множинного) трактування норми права, повинні тлумачитися адміністративним органом на користь їх правомірності.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про адміністративну процедуру» визначено, що адміністративний акт повинен прийматися з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для права, свободи чи законного інтересу особи і цілями, на досягнення яких спрямований адміністративний акт. Негативні наслідки для особи та публічних інтересів повинні бути найменшими.

Разом з тим, оскаржуване рішення про відмову в наданні у власність земельної ділянки фактично унеможливлює її використання позивачем у законний спосіб, що є порушенням вимог ст. ст. 14, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 377 Цивільного кодексу України та порушує принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку чи споруд і дотримання принципу необхідного балансу між несприятливими наслідками для права, свободи чи законного інтересу особи і цілями, на досягнення яких спрямований адміністративний акт. Негативні наслідки для особи та її публічних інтересів повинні бути найменшими.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення відповідача про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) та надання у власність земельної ділянки є безпідставним та необґрунтованим і, як наслідок, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 по справі № 480/5006/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло