Справа № 140/11802/25
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року ЛуцькСправа № 140/11802/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОК-АГРО» до Рівненської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, скасування картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОК-АГРО» (далі ТОВ «ДОК-АГРО», позивач) звернулося з позовом до Рівненської митниці (далі митниця, митний орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2025/000039/1 від 09.07.2025; визнання протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204150/2025/000155 від 09.07.2025.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, та в порушення положень Митного кодексу України митний орган не навів аргументованих доводів на підтвердження висновків про неповноту відомостей щодо складових митної вартості.

На переконання позивача, декларантом на підтвердження заявленої митної вартості і обраного методу її визначення було подано усі необхідні документи. Ці документи не містять розбіжностей, що могли б вплинути на невірний розрахунок митної вартості, не містять ознак підробки та відображають усі відомості, що підтверджують ціну товару.

Натомість, зазначені митницею у рішенні про коригування митної вартості зауваження та розбіжності, які стали підставою для витребування додаткових документів та прийняття спірного рішення про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.

Позивач вважає, що зауваження митного органу були зроблені без будь-якого аналізу змісту наданих до митного оформлення документів, тому просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

03.11.2025 від позивача на адресу суду надійшло клопотання про стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань витрат на залучення перекладача в розмірі 1944,00 грн.

07.11.2025 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якому проти позову останній заперечив та у його задоволенні просив відмовити з підстав правомірності прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2025/000039/1 від 09.07.2025 та картки відмови №UA204150/2025/000155 від 09.07.2025. Відповідач посилається на норми частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України (далі МК України), відповідно до яких митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, письмово запитувати від декларанта встановлені статтею 53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Вказує, що під час здійснення митного контролю за митними деклараціями було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення документах і за результатами проведеного опрацювання виявлено ряд розбіжностей. Встановлено, що основні документи, що підтверджують заявлений рівень митної вартості, подані не в повному обсязі, складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтвердженими та піддаються обчисленню, а тому митну вартість товарів скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості.

Також у клопотанні від 07.11.2025 представник відповідача просив відмовити в стягненні витрат на переклад документів.

Ухвалою суду від 07.11.2025 відмовлено в задоволенні клопотання представника Рівненської митниці про розгляд справи із викликом (повідомленням) сторін.

У поданій відповіді на відзив від 10.11.2025 позивач заперечив доводи представника відповідача у відзиві на позовну заяву та підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в адміністративному позові, а також просив здійснити розподіл судових витрат згідно ст.139 КАС України.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що видами економічної діяльності ТОВ «ДОК-АГРО» згідно (КВЕД) є 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (основний); 01.62 Допоміжна діяльність у тваринництві; 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; 21.20 Виробництво фармацевтичних препаратів і матеріалів; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.73 Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах; 75.00 Ветеринарна діяльність; 45.19 Торгівля іншими автотранспортними засобами, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як слідує з матеріалів справи між ТОВ «ДОК-АГРО» (покупець) та Aollen Biotech Co. Ltd. (продавець) 03.08.2023 було укладено зовнішньоекономічний контракт №23SK414.

Відповідно до пункту 1.1. Контракту продавець приймає на себе зобов`язання з поставки і передачі в порядку і строки, встановлені даним контрактом товару.

Пунктом 1.3. Контракту зазначено, що покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар в порядку та строки, встановлені цим Контрактом до тому.

Відповідно до пункту 2.1. Контракту, базис поставки товару згідно з законодавством України з правилами «INCOTERMS-2020» вказано у відповідному додатку (специфікації) до Контракту.

Валюта контракту і платежу долар США (пункт 3.1.).

В пункті 3.2. Контракту сторони визначили, що ціна товару, що поставляється по даному Контракту зазначена у відповідному Додатку (специфікації) до Контракту.

Базовий порядок оплати за товар зазначено в пункті 4.1. Контракту, а саме оплата товару за цим договором здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок в наступному порядку:

1-й етап: 30% передоплата протягом 7 (семи) календарних днів з моменту узгодження і підписання сторонами специфікації до контракту. Продавець зобов`язаний розпочати виробництво товару з дня отримання попередньої оплати на своєму банківському рахунку;

2-й етап: оплата 70% вартості товару повинно бути здійснено покупцем до прибуття товару в порт призначення та не пізніше ніж 30 днів з моменту відправлення.

В пункті 4.2. Контракту визначено, що сторони контракту можуть передбачити інші умови оплати товару, які вказуються в специфікації на поставку відповідної партії товару, що є невід`ємною частиною Контракту.

З метою здійснення господарської операції між покупцем та продавцем було укладено специфікацію №15 від 11.03.2025 щодо продажу Холін Хлорид 70% CAS 67-48-1 (код УКТЗЕД ) в якій було визначено наступні умови оплати: 20% - передоплата; 80% - проти коносамента. Термін поставки визначено: квітень 2025.

Продавцем було надіслано покупцю проформу-інвойс №PL 25K0168 від 11.05.2025 щодо здійснення оплати за товар в сумі 16 240,00 дол. США.

На виконання умов пункту 4.1 контракту №23SK414 від 03.08.2023, cпецифікації №15 від 11.032.2025 та на підставі проформи-інвойсу №PL 25K0168 від 11.05.2025, ТзОВ «ДОК АГРО» було здійснено банківський платіжний документ у формі swift від 19.03.2025р. на суму 3 248,00 дол. США із відміткою, що проведено банківською установою (в графі 70 призначення платежу: за Контрактом №23SK414 від 03.08.2023, специфікацією №15 від 11.03.2025, інвойс №PI25K0168 від 11.03.2025); - банківський платіжний документ у формі swift від 06.05.2025 на суму 12 992,00 дол. США із відміткою, що проведено банківською установою (в графі 70 призначення платежу: за Контрактом №23SK414 від 03.08.2023, специфікацією №15 від 11.03.2025, інвойс № PI25K0137 від 28.02.2025).

Умови поставки визначені в специфікації №14 від 28.02.2025 до вищенаведеного контракту як FOB Qingdao (Інкотермс 2020).

В порядку електронного декларування позивач подав через декларанта ФОП ОСОБА_1 митну декларацію №25UA64U0 від 07.07.2025 на товар: «Добавка до корму тварин: Холін хлорид 70% - 28000кг. Являє собою порошкоподібну суміш, що містить у своєму складі холін хлорид (вітам ін B4) - 70,29%, на кукурудзяному носії (розмелений качан кукурудзи). Не містить крохмалю, глюкози, сиропу глюкози, мальтодекстрину, сиропу мальтодекстрину, молочних продуктів. дата виробництва 23.03.2025. Використовується для збагачення та балансування раціонів для тварин (ВРХ, свиней , птиці, собак, котів). Упаковано в 1120 паперових мішків по 25кг.».

На підтвердження заявленої митної вартості товару подано наступні документи, які визначені в графі 44 МД, а саме:

- зовнішньоекономічний договір (контракт) №23SK414 від 03.08.2023;

- специфікація №15 видана 11.03.2025 року до контракту №23SK414 від 03.08.2023;

- проформа інвойс №PI25K0168 від 11.03.2025;

- комерційний інвойс №QK25YY0877 від 05.04.2025;

- коносамент №BW25040228 від 17.04.2025;

- пакувальний лист б/н від 05.04.2025;

- банківський платіжний документ у формі swift від 19.03.2025р. на суму 3 248,00 дол. США із відміткою, що проведено банківською установою;

- банківський платіжний документ у формі swift від 06.05.2025р. на суму 12 992,00 дол. США із відміткою, що проведено банківською установою;

- договір транспортного експедирування №22072024-С від 22.07.2024;

- заявка від 26.03.2025р № 3946 до договору на перевезення вантажів у міжнародному сполученні № 22072024-С від 22.07.2024 на перевезення вантажу (міжнародні перевезення);

- накладна УМВС №04104 від 01.07.2025р;

- довідка про транспортно - експедиторські витрати доставки вантажу №3946, від 04.07.2025;

- рахунок на оплату по замовленню №1036 від 02.06.2025;

- рахунок на оплату по замовленню №1278 від 04.07.2025.

Як слідує з митної декларації №25UA64U0 від 07.07.2025 декларант обрав перший (основний) метод визначення митної вартості, тобто за ціною товару.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею встановлено, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять наступні розбіжності.

Згідно статті 53 та статті 54 МК України декларанту було запропоновано надати в 10-денний термін наступні додаткові документи: 1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 6) транспортні (перевізні) документи; 7) банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару.

У відповідь декларантом на письмову вимогу митного органу надано не повний перелік додатково витребуваних документів та надіслано лист від 09.07.2025, в якому заявлено прохання прийняти рішення на підставі вже поданого пакету документів, без врахування термінів передбачених статтею 53 Митного Кодексу України.

09.07.2025 відповідачем було винесено рішення про коригування митної вартості №UA204000/2025/000039/1 та карту відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204150/2025/000155.

Як зазначено у графі 33 спірного рішення про коригування митної вартості товарів, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме:

1) Номер контракту №25SK0168 вказаний в пакувальному листі від 05.04.2025 та інвойсі від 05.04.2025 №QK25YY0877 не кореспондується з номером наданого до митного оформлення контракту від 03.08.2023 №23SK414.

2) Номер інвойсу (Inv №PI25K0168 від 11.03.2025), на який в призначенні платежу посилаються рахунки-SWIFT від 19.03.2025 та від 06.05.2025 б/н, не кореспондується з наданим до митного оформлення комерційним інвойсом від 05.04.2025 №QK25YY0877. Вищезазначений документ (Inv №PI25K0168) від 11.03.2025 до митного оформлення не надано.

3) Відповідно до п. 3.1 Договору від 22.07.2024 №22072024-C про надання транспортно-експедиційних послуг, розрахунок здійснюється на умовах 100% передоплати на підставі виставленого Експедитором рахунку протягом трьох банківських днів. До митного оформлення надано рахунки на оплату транспортно-експедиційних послуг від 02.06.2025 №1036, та від 04.07.2025 №1278, однак банківських платіжних документів що стосувалися б вищезазначених рахунків додано не було.

4) Номер інвойсу (Inv №PI25K0168 від 11.03.2025) на який в призначенні платежу, посилаються додатково надані виписки по рахунку з банку від 19.03.2025 та від 06.05.2025 б/н, не кореспондується з наданим до митного оформлення комерційним інвойсом від 05.04.2025 №QK25YY0877.

Також у гр. 33 оскаржуваного рішення зазначено, що заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею за умови надання додаткових документів згідно переліку:1) висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; 2) виписку з бухгалтерської документації продавця; 3) банківські платіжні документи, що стосуються оплати рахунків на оплату; 4 транспортно-експедиційних послуг від 02.06.2025 №1036, та від 04.07.2025 №1278; 4) Заявку від 26.03.2025 №3946 до Договору про транспортно-експедиційні послуги від 22.07.2024 №22072024-C; 5) Контракт від 03.08.2023 №23SK414; 6) Контракт №25SK0168; 7) Комерційний інвойс від 11.03.2025 №PI25K0168.

Митну вартість товару визначено на підставі інформації щодо митної вартості товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 25.03.2025 №25UA54U4, на рівні 0,8145 дол.США/кг.

Числове значення митної вартості товару у валюті рахунку становить 22 806 дол.США, що з урахуванням курсу НБУ на день подання митної декларації до митного оформлення у національній валюті України становить 951787,8846 грн. (0,8145 дол. США/кг.*28000кг* 41,7341 грн/дол. США).».

В подальшому, товар було випущено у вільний обіг за №25UA04U0 від 10.07.2025 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України.

Не погоджуючись із прийнятим митницею рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, ТОВ «ДОК-АГРО» звернулося із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту) та щодо суми транспортних витрат.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно із переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) №23SK414 від 03.08.2023; специфікація №15 видана 11.03.2025 року до контракту №23SK414 від 03.08.2023; проформа інвойс №PI25K0168 від 11.03.2025; комерційний інвойс №QK25YY0877 від 05.04.2025; коносамент №BW25040228 від 17.04.2025; пакувальний лист б/н від 05.04.2025; банківський платіжний документ у формі swift від 19.03.2025р. на суму 3 248,00 дол. США із відміткою, що проведено банківською установою (в графі 70 призначення платежу: за Контрактом №23SK414 від 03.08.2023, специфікацією №15 від 11.03.2025, інвойс №PI25K0168 від 11.03.2025); банківський платіжний документ у формі swift від 06.05.2025р. на суму 12 992,00 дол. США із відміткою, що проведено банківською установою (в графі 70 призначення платежу: за Контрактом №23SK414 від 03.08.2023, специфікацією №15 від 11.03.2025, інвойс № PI25K0137 від 28.02.2025); договір транспортного експедирування №22072024-С від 22.07.2024; заявка від 26.03.2025 № 3946 до договору на перевезення вантажів у міжнародному сполученні № 22072024-С від 22.07.2024 на перевезення вантажу (міжнародні перевезення); накладна УМВС №04104 від 01.07.2025; довідка про транспортно - експедиторські витрати доставки вантажу №3946, від 04.07.2025; рахунок на оплату по замовленню №1036 від 02.06.2025; рахунок на оплату по замовленню №1278 від 04.07.2025.

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Відповідачем в оскаржуваному рішення зазначено твердження про те, що номер контракту №25SK0168 вказаний в пакувальному листі від 05.04.2025 та інвойсі від 05.04.2025 №QK25YY0877 не кореспондується з номером наданого до митного оформлення контракту від 03.08.2023 №23SK414. Стосовно цього суд зазначає про таке.

Між ТОВ «ДОК - АГРО» (Україна) та компанією Aollen Biotech Co., Ltd (Китай) діє саме контракт від 03.08.2023 №23SK414, на підставі якого здійснювалися всі поставки товару, у тому числі та, що оформлювалася за митною декларацією №25UA64U0.

Слід зазначити, що наявність у пакувальному листі чи інвойсі іншого номеру (№25SK0168) пояснюється внутрішньою нумерацією постачальника або технічною помилкою, що жодним чином не спростовує факту, що всі документи інвойс, пакувальний лист, транспортні документи стосуються однієї і тієї ж зовнішньоекономічної операції, оформленої саме за контрактом №23SK414 від 03.08.2023.

У відповідності до статті 53 Митного кодексу України, до митного оформлення подаються документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Разом із тим, жодна норма Митного кодексу України чи іншого нормативно правового акту в сфері митного оформлення імпорту товару не передбачає, що формальна неточність у номері контракту у супровідному документі є підставою для сумнівів у достовірності заявленої митної вартості, якщо з інших даних (найменування сторін, умови поставки, реквізити банківських платежів, специфікація товару інші документи, що дозволяють ідентифікувати господарську операцію) очевидно, що документи належать до однієї операції.

Крім того, у графі 44 митної декларації №25UA64U0 від 07.07.2025 (код m4104) зазначено коректний номер контракту №23SK414, який відповідає поданому до митного оформлення договору.

Отже, митним органом не доведено наявності розбіжностей, що унеможливлюють ідентифікацію документів, або таких, що впливають на числове значення складових митної вартості.

В свою чергу ТОВ «ДОК АГРО» в додаткових поясненнях вказувало, що формування та заповнення пакувального листа від 05.04.2025 та комерційного інвойсу від 05.04.2025 №QK25YY0877 здійснювалося безпосередньо Продавцем товару компанією Aollen Biotech Co., Ltd (Китай). У зв`язку з цим реквізити контракту вказувалися саме іншою стороною угоди, а не декларантом. Водночас слід наголосити, що в зазначених пакувальному листі та інвойсі відображено ідентичну назву товару, його загальну вагу та вартість й інші характеристики, які повністю узгоджуються із даними, зазначеними декларантом у контракті, специфікації та інших супровідних документах.

Відтак, посилання митного органу на неузгодженість номерів контрактів у документах є формальним та таким, що не має правового значення для правильного визначення митної вартості, а відтак не може бути підставою для сумнівів у її достовірності чи для коригування.

Стосовно зауваження про те, що номер інвойсу (Inv №PI25K0168 від 11.03.2025) на який в призначенні платежу посилаються рахунки-SWIFT від 19.03.2025 та від 06.05.2025 б/н, не кореспондується з наданим до митного оформлення комерційним інвойсом від 05.04.2025 №QK25YY0877. Вищезазначений документ (Inv №PI25K0168) від 11.03.2025 до митного оформлення надано не було, суд зазначає наступне.

Як слідує з митної декларації №25UA64U0 від 07.07.2025, а саме у графі 44 чітко зазначено реквізити документа, який був наданий відповідачу під час митного оформлення товару проформа-інвойс №PI25K0168 від 11.03.2025.

Отже, вказані дані були відомі митному органу з моменту подання митної декларації та не могли бути підставою для будь-яких сумнівів.

Поряд з цим декларант разом із додатковими поясненнями та документами неодноразово надавав докази того, що проформа-інвойс №PI25K0168 від 11.03.2025 була подана до митниці під час митного оформлення.

Відтак, митний орган володів усією необхідною інформацією для встановлення зв`язку між документами.

Крім того у Картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09.07.2025 № UA204150/2025/000155 митний орган зазначив документ проформа-інвойс №PI25K0168 від 11.03.2025, що підтверджує його отримання та обізнаність митниці про відповідний документ.

Проте в спірному рішенні відповідач робить безпідставне посилання на той факт, що номер проформи інвойсу №PI25K0168 від 11.03.2025 ніби то не кореспондується із поданим до митного оформлення комерційним інвойсом від 05.04.2025 №QK25YY0877. Як наслідок, із наведених доказів чітко простежується, що митний орган дійшов необґрунтованого висновку, який не відповідає фактичним даним справи та свідчить про поверхневий і формальний підхід при здійсненні митного контролю та прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості.

Такі дії суперечать вимогам статей 53, 54 Митного кодексу України, які зобов`язують митний орган обґрунтовувати свої сумніви конкретними фактами, що впливають на числове значення митної вартості, а не формальними припущеннями.

Тому висновки митного органу є хибними та безпідставними, оскільки відомості, зазначені у проформі-інвойсі №PI25K0168 від 11.03.2025, повністю кореспондуються із даними, наведеними у банківських платіжних документах (SWIFT-повідомленнях) від 19.03.2025 та від 06.05.2025. Зокрема, у зазначених платіжних документах чітко вказано реквізити саме цього інвойсу, що підтверджує, що оплата за товар була здійснена на підставі проформи-інвойсу №PI25K0168, а отже, цей документ є складовою частиною фактичної зовнішньоекономічної операції. Також слід зазначити, що всі подані документи між собою узгоджуються та містять ідентичні відомості щодо найменування товару, його кількості, вартості та порядку оплати, а саме: Специфікація від 11.03.2025 №15, Проформа-інвойс №PI25K0168 від 11.03.2025, Комерційний інвойс від 05.04.2025 №QK25YY0877, Банківські платіжні документи (SWIFT) від 19.03.2025 та від 06.05.2025. З аналізу наведених документів чітко вбачається їх взаємозв`язок і єдність господарської операції, що свідчить про відсутність будь-яких розбіжностей чи невідповідностей між ними.

Таким чином, твердження митного органу про нібито відсутність кореспонденції між проформою-інвойсом та комерційним інвойсом є надуманим та необґрунтованим, оскільки спростовується фактичними даними, що містяться у первинних документах та підтверджуються доказами здійснення оплати.

Щодо зауваження митного органу про те, що Відповідно до п. 3.1 Договору від 22.07.2024 №22072024-C про надання транспортно-експедиційних послуг, розрахунок здійснюється на умовах 100% передоплати на підставі виставленого Експедитором рахунку протягом трьох банківських днів. До митного оформлення надано рахунки на оплату транспортно-експедиційних послуг від 02.06.2025 №1036, та від 04.07.2025 №1278, однак банківських платіжних документів що стосувалися б вищезазначених рахунків додано не було, суд зазначає таке.

Як слідує з матеріалів справи між ТОВ «СЕЙВ ПРО СОЛЮШИНС» (Експедитор) та ТОВ «ДОК АГРО» (Клієнт) було укладено Договір транспортного експедирування №22072024-С від 22.07.2024.

Відповідно до положень п.3.1. Договору послуги Експедитора, а також витрати, затрати та інші платежі, здійснені Експедитором в інтересах Клієнта і пов`язані з виконанням цього Договору, оплачуються Клієнтом на умовах 100% передоплати на підставі виставленого Експедитором рахунку протягом 3 (трьох) банківських днів. У разі виникнення у Експедитора додаткових витрат, оплати штрафів та проведення інших платежів в інтересах Клієнта і пов`язаних з виконанням цього Договору, Експедитор виставляє Клієнту додатковий рахунок, який підлягає оплаті Клієнтом в термін, передбачений п.3.2. цього Договору.

Однак, варто зауважити, що вказана умова регулює внутрішні договірні відносини між Замовником та Експедитором і не впливає на правильність визначення митної вартості товару, яка формується виходячи з фактично понесених та підтверджених витрат.

Судом встановлено, що до митного оформлення декларантом були надані рахунки на оплату транспортно - експедиційних послуг від 02.06.2025 №1036 та від 04.07.2025 №1278 та Довідку про транспортно - експедиторські витрати доставки вантажу від 04.07.2025 №3946, в яких детально визначено перелік, обсяг і вартість наданих послуг. Вказані документи містять усі необхідні відомості для ідентифікації витрат, пов`язаних із транспортуванням товару, а отже, є належними та достатніми доказами для підтвердження складових митної вартості відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

Додатково слід звернути увагу на той факт, що Митний кодекс України не зобов`язує декларанта подавати підтвердження фактичної оплати витрат на момент декларування, якщо такі витрати чітко підтверджені рахунками, актами та/ або довідками, договорами. Разом із тим, сам факт виставлення рахунку Експедитором на конкретну суму, що включена до митної вартості, свідчить про наявність відповідного фінансового зобов`язання, яке є достатнім для цілей визначення митної вартості на дату митного оформлення.

Враховуючи наведені митним органом відомості, відповідач прийняв задекларовані витрати до складу митної вартості товару, що свідчить про їх повне врахування при визначенні митної вартості. Отже, будь-які розбіжності чи неповнота відомостей у цьому випадку відсутні, а доводи митного органу не ґрунтуються на фактичних даних і мають виключно надуманий характер.

Суд також враховує висновки щодо застосування норма права, викладені у постанові Верховного Суду від 07.07.2023 у справі № 803/718/17, які полягають у такому, що якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

З приводу тверджень відповідача у спірному рішенні, проте що номер інвойсу (Inv №PI25K0168 від 11.03.2025) на який в призначенні платежу, посилаються додатково надані виписки по рахунку з банку від 19.03.2025 та від 06.05.2025 б/н, не кореспондується з наданим до митного оформлення комерційним інвойсом від 05.04.2025 №QK25YY0877, суд зауважує, що інвойс №PI25K0168 від 11.03.2025 є проформою-інвойсом, який виставляється продавцем до відвантаження товару з метою попереднього погодження умов поставки та проведення передоплати.

Після фактичної поставки товару контрагентом було оформлено комерційний інвойс №QK25YY0877 від 05.04.2025, який є завершальним документом тієї самої господарської операції.

Таким чином, обидва документи проформа-інвойс і комерційний інвойс є послідовними та взаємопов`язаними документами в межах однієї поставки, що цілком узгоджується з міжнародною комерційною практикою.

Також, декларантом були надані банківські виписки по рахунку в АТ «Кредобанк» сформовані на дати 19.03.2025 та 06.05.2025 містять посилання на проформу-інвойс №PI25K0168, що є нормальним та логічним, оскільки оплата здійснювалася саме на підставі проформи, виставленої до моменту відвантаження. Після проведення платежів продавцем був сформований комерційний інвойс на ту ж партію товару, тому будь-які розбіжності у нумерації документів не свідчать про невідповідність операцій, а навпаки, підтверджують етапність та реальність виконання контракту.

Отже, твердження Рівненської митниці про нібито «некореспондування» номерів інвойсів є надуманим, формальним та позбавленим будь-якого логічного й правового підґрунтя.

Такий підхід свідчить про поверхневий та упереджений аналіз поданих документів, що суперечить принципам об`єктивності, закріпленим у статтях 5355 Митного кодексу України, та підтверджує помилковість висновків митного органу при прийнятті рішення про коригування митної вартості.

Суд зазначає, що вимога про надання додаткових документів, перелік яких визначено у частинах третій-четвертій статті 53 МК України та про надання яких вказано у повідомленні декларанту може мати місце лише тоді, коли документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Таким чином за обставин цієї справи відповідач не довів наявність таких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви відповідача ґрунтуються виключно на його необґрунтованих припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Суд наголошує, що вимога про надання виписки з бухгалтерської документації, висновку про вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, каталогів, прейскурантів виробника товару, відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

При цьому, ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості.

Ненадання додаткових документів (прайс-листів, каталогів, специфікацій виробника товару) також не свідчить про недобросовісність позивача та не може позбавляти його можливості декларувати товар на підставі інших документів, про які домовилися сторони зовнішньоекономічного контракту і які за правилами частини другої статті 53 МК України підтверджують митну вартість товару. Більше того, суд наголошує, що під час митного оформлення товару, декларантом позивача надавалися прайс-листи.

Суд наголошує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічний контракт та рахунок-фактура (інвойс).

З урахуванням наведеного висновки у спірних рішеннях про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведених розрахунків митної вартості, зазначених у митних деклараціях, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі № 815/6854/17, від 14.07.2020 у справі № 809/1734/16) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

На думку суду, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Таким чином, доводи митного органу про наявність істотних розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи та суд погоджується із позивачем, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.

З урахуванням наведеного висновки у спірних рішеннях про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, які імпортуються, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому, відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Можливість поставки товару іншим покупцям за більшою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірного рішення відповідач керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а спирався вже на наявну в митного органу цінову інформацію.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Сам факт здійснення митого оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Також, Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі № 815/228/17 дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митною органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 10.10.2019 у справі № 809/1469/16.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд констатує, що прийнятt Рівненською митницею рішення про коригування митної вартості товару №UA204000/2025/000039/1 від 09.07.2025 є протиправним та підлягаює скасуванню.

Як було зазначено вище, за митною декларацією №25UA64U0 від 07.07.2025 позивачу було відмовлено у митному оформленні товару шляхом винесення картки відмови №UA204150/2025/000155 з підстав неподання декларантом додаткових документів на вимогу митного органу.

Відповідно до статті 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом, рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Пунктами 7.1., 7.2. «Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 631 передбачено, що у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку. У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.

Враховуючи, що спірна картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідною від оспорюваного рішення про коригування митної вартості товару, яке підлягає скасуванню, то її також слід визнати протиправною та скасувати.

Згідно із частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає таке.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 4 844,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №4852 від 14.10.2025.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 4 844,80 грн.

Щодо витрат на переклади в сумі 1 944,00 грн, суд зазначає таке.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи

У статті 10 Конституції України закріплено, що державною мовою в Україні є українська мова. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Згідно з частиною 1 статті 15 КАС України судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

Статтею 137 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268; рішення у справі «Баришевський проти України», заява № 71660/11, пункт 95; рішення у справі «Двойних проти України», заява №72277/01, пункт 80; рішення у справі «Меріт проти України», заява №66561/01, пункті 88). Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Так на підтвердження витрат пов`язаних із залученням перекладача до матеріалів справи надано рахунок-фактуру №КІ-0000155 від 20.10.2025 на суму 1 944,00 грн.; акт здачі-приймання послуг №КІ-0000347 від 20.10.2025 укладеного між ФОП ОСОБА_2 (виконавець) та ТОВ «ДОК-АГРО» (замовник), платіжна інструкція №474 від 21.10.2025.

Склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має з`ясувати, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, тощо.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пов`язані із залученням перекладача у розмірі 1 944,00 грн.

Отже, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 4 844,80 грн, та витрати пов`язані із залученням перекладача у розмірі 1 944,00 грн., усього в загальній сумі 6 788,80 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 137, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОК-АГРО» (45532, Волинська область, Володимирський район, село Кремеш, вулиця Локацька, будинок 2-А, ) до Рівненської митниці (33028, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Соборна, будинок 104, код ЄДРПОУ ВП 43958370) про визнання протиправним та скасування рішення, скасування картки відмови задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів №UA204000/2025/000039/1 від 09.07.2025.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204150/2025/000155 від 09.07.2025.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОК-АГРО» за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці судовий збір в загальній сумі 6 788,80 грн (шість тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський