Справа № 420/34866/24
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА ПАЛИВНО-ЕКСПЕДИЦІЙНА КОМПАНІЯ» до Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА ПАЛИВНО-ЕКСПЕДИЦІЙНА КОМПАНІЯ» (далі позивач, ТОВ «ПІВДЕННА ПАЛИВНО-ЕКСПЕДИЦІЙНА КОМПАНІЯ», ТОВ «ППЕК», Товариство), в інтересах якого діє адвокат Солошенко Сергій Васильович, звернувся до суду з адміністративним позовом до Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (далі відповідач, ПМРУ ДПС по роботі з ВПП, Міжрегіональне управвління), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків за № 513/34-00-04-02-01/40976600 від 05.08.2024 про нарахування товариству з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА ПАЛИВНО-ЕКСПЕДИЦІЙНА КОМПАНІЯ» штрафу у розмірі 33780,43 грн.

Ухвалою від 15.11.2024 провадження у справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

03.12.2024 до суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, у якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №793/34-00-04-02-01/40976600 від 12.11.2024 про нарахування товариству з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА ПАЛИВНО-ЕКСПЕДИЦІЙНА КОМПАНІЯ» штрафу у розмірі 33387,63 грн.

05.12.2024 відповідачем поданий відзив.

10.12.2024 представником позивача подана відповідь на відзив.

Ухвалою від 23.12.2024 прийнято до провадження вищевказану заяву Товариства про зміну предмету позову

07.01.2025 представником позивача подана заява про розподіл судових витрат та докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

07.01.2025 відповідачем подані заперечення проти стягнення витрат на правничу допомогу.

Враховуючи, що учасниками справи подані необхідні для розгляду справи заяви по суті спору та докази, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення.

Рішення ухвалюється судом в межах строку розгляду справи з урахуванням строку перебування судді у щорічній основній відпустці та на лікарняному, а також з урахуванням періодів тривалої відсутності електроенергії в будівлі суду внаслідок ракетних обстрілів збройними угрупуваннями російської федерації та тривалості повітряних тривог, оголошених в м. Одесі.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено судом, ТОВ «ПІВДЕННА ПАЛИВНО-ЕКСПЕДИЦІЙНА КОМПАНІЯ» 27.12.2016 зареєстровано платником податку на додану вартість, діюче свідоцтво № 200744168.

Основним видом економічної діяльності позивача є 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, пункту 76.2 статті 76 Податкового кодексу України Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведено камеральну перевірку ТОВ «ППЕК» за грудень 2019 року, жовтень 2022 року, квітень 2024 року з питання дотримання порядку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, складених у листопаді 2019 року та зареєстрованих у грудні 2019 року, складених у вересні 2022 року та зареєстрованих у жовтні 2022 року, складених у березні 2024 року та зареєстрованих у квітні 2024 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 03.07.2024 №413/34-00-04-02-01/40976600, у висновках якого зазначено, що за результатами камеральної перевірки дотримання граничних термінів реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних встановлено порушення граничних термінів їх реєстрації, встановлених пунктом 201.10 статті 201, пунктом 89 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, а саме зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних з порушенням терміну реєстрації до 10 календарних днів на суму ПДВ 190 587,30 грн та з порушенням встановлених пунктом 89 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України граничних строків реєстрації, починаючи з 16.01.2023 - на суму ПДВ 306 217,91 грн.

З акту камеральної перевірки видно, що за результатами проведеної перевірки контролюючим органом виявлено порушення позивачем граничних термінів реєстрації 5 розрахунків коригування:

- розрахунок коригування № 379, дата складання 30.11.2019, дата реєстрації в ЄРПН - 16.12.2019, граничний термін реєстрації в ЄРПН - 15.12.2019, кількість днів порушення граничного терміну реєстрації - 1 календарний день, сума ПДВ на яку зареєстровано ПН (РК) - 68,38 грн, обсяг постачання відповідно до податкової накладної (без ПДВ) - 341,91 грн;

- розрахунок коригування № 17004/586, дата складання 28.09.2022, дата реєстрації в ЄРПН - 19.10.2022, граничний термін реєстрації в ЄРПН - 15.10.2022, кількість днів порушення граничного терміну реєстрації 4 календарних дня, сума ПДВ на яку зареєстровано ПЗ (СК) 17 915,43 грн, обсяг постачання відповідно до ПН (без ПДВ) 89 577,16 грн;

- розрахунок коригування № 18078/586, дата складання 29.09.2022, дата реєстрації в ЄРПН - 25.10.2022, граничний термін реєстрації в ЄРПН - 15.10.2022, кількість днів порушення граничного терміну реєстрації 10 календарних днів, сума ПДВ на яку зареєстровано ПН (РК) 172 603,47 грн, обсяг постачання відповідно до ПН (без ПДВ) 863 017,34 грн;

- розрахунок коригування № 21, дата складання 01.03.2024, дата реєстрації в ЕСРЗ - 04.04.2024, граничний термін реєстрації в ЄРПН - 16.03.2024, кількість днів порушення граничного терміну реєстрації 17 календарних днів, сума ПДВ на яку зареєстровано ПН (РК) 286 578,00 грн, обсяг постачання відповідно до ПН (без ПДВ) 1 432 890,00 грн;

- розрахунок коригування № 24, дата складання 09.03.2024, дата реєстрації в ЕСРЗ - 04.04.2024, граничний термін реєстрації в ЄРПН - 26.03.2024, кількість днів порушення граничного терміну реєстрації 9 календарних днів, сума ПДВ на яку зареєстровано ПН (РК) 19 639,91 грн, обсяг постачання відповідно до ПН (без ПДВ) 98 199,55 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення Форми «Н» від 05.08.2024 № 513/34-00-04-02-01/40976600 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 33780,43 грн.

Рішенням ДПС України від 02.10.2024 № 29549/6/99-00-06-03-01-06 скаргу товариства задоволено частково та скасовано податкове повідомлення-рішення Форми «Н» від 05.08.2024 № 513/34-00-04-02-01/40976600 в сумі 392,80 грн, в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Рішення ДПС України від 02.10.2024 № 29549/6/99-00-06-03-01-06 мотивоване тим, що розрахунок коригування № 24 складений, отриманий та зареєстрований своєчасно.

На підставі акта перевірки від 03.07.2024 №413/34-00-04-02-01/40976600 та Рішення ДПС України від 002.10.2024 року № 29549/6/99-00-06-03-01-06 з урахуванням п. 9 «Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято податкове повідомлення-рішення Форми «Н» від 12.11.2024 року № 793/34- 00-04-02-01/40976600 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 33387,63 грн.

Уважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Протиправність оскарженого рішення позивач убачає в тому, що відповідачем застосовано штраф за несвоєчасну реєстрацію розрахунків коригування до податкових накладних, якими зменшені суми податку на додану вартість, однак не враховано, що у даному випадку обов`язок з реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних покладено на позивача як покупця і пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України установлений окремий граничний строк реєстрації таких розрахунків - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем). Зазначеного строку позивач не порушив, натомість відповідач неправильно обраховує початок відліку строку не з дня отримання його позивачем.

Відповідач у відзиві не посилається на фактичні обставини та не викладає аргументів в спростування доводів позивача, натомість наводить зміст статей 120-1, 201 та пунктів 89, 90 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

При вирішенні цього спору суд виходить з такого.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1. статті 1 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно із приписами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, в період існування спірних правовідносин Податкового кодексу України передбачений обов`язок платників податку на додану вартість забезпечити своєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Порушення такого строку передбачає відповідальність у вигляді штрафу.

Пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України встановлено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою; податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами «а» - «г» цього пункту, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Аналіз наведеної норми Податкового кодексу України свідчить, що податкове правопорушення за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної є вчиненим із моменту закінчення граничного терміну реєстрації податкової накладної, передбаченої пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України. Строк затримки реєстрації має правове значення для визначення розміру штрафної санкції, а не для його кваліфікації.

Так, в силу пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків, зокрема:

для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Тобто, строки реєстрації розрахунків коригування, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику обраховуються від дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем), а не від дати складання такого розрахунку.

Таким чином, обов`язковою умовою встановлення факту порушення граничного строку реєстрації розрахунку коригування у випадку порушення граничного строку - 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем) є саме встановлення дати отримання розрахунків коригування до податкових накладних отримувачем (покупцем).

Проте, ані акт перевірки, ані розрахунок до спірного податкового повідомлення-рішення не містять інформації про дату отримання розрахунків коригування до податкової накладної покупцем.

З огляду на відсутність у відповідача відомостей про дату отримання покупцем спірних розрахунків коригування, надання позивачем даних про час отримання позивачем розрахунків коригування від продавця, суд вважає, що відповідачем не доведено порушення Товариством строків реєстрації розрахунків коригування.

Такий самий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2025 року у справі № 280/4889/24.

Натомість позивачем надані докази на підтвердження обставин отримання розрахунків коригування до податкових накладних, з яких вбачається, що розрахунок №17004/586 від 28.09.2022 отримано 19.10.2022, розрахунок №18078/586 від 29.09.2022 отримано 24.10.2022, розрахунок №21 від 01.03.2024 отримано 04.04.2024 (а.с.25-27).

Ці розрахунки зареєстровані позивачем 19.10.2022, 25.10.2022 та 04.04.2024 відповідно, тобто протягом 15 календарних днів з дня отримання розрахунку коригування.

Стосовно розрахунку коригування №379 від 30.11.2019, який зареєстрований позивачем 16.12.2019, суд зазначає, що позивач не навів жодного доводу в обґрунтування протиправності висновку контролюючого органу щодо порушення граничного терміну реєстрації на 1 календарний день та щодо визначення розміру штрафної санкції в сумі 6,84 грн.

За таких обставин висновок відповідача про порушення позивачем граничного строку реєстрації розрахунків коригування №17004/586, №18078/586 та №21 є безпідставним, а застосування до позивача за не існуюче податкове правопорушення штрафних санкцій в сумі 33380,79 грн є протиправним.

У той же час, правомірність застосування штрафної санкції в розмірі 6,84 грн за порушення граничного строку реєстрації розрахунку коригування №379 від 30.11.2019 не спростована належними і допустимими доказами.

Враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів, і не довів в повному обсязі правомірність своїх рішень, суд дійшов до висновку про задоволення часткове позову шляхом визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 12.11.2024 №793/34-00-04-02-01/40976600 в частині застосування штрафу у розмірі 33380,79 грн.

Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статей 139, 143 КАС України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог товариства, то сплачений позивачем судовий збір у сумі 3 028,00 грн згідно з квитанцією №20 від 01.11.2024 підлягає стягненню на його користь з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 30000,00 грн, суд зазначає наступне.

За змістом статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

Судом встановлено, що між адвокатом Солошенко Сергієм Васильовичем та ТОВ «ПІВДЕННА ПАЛИВНО-ЕКСПЕДИЦІЙНА КОМПАНІЯ» 30.10.2024 укладено Договір про надання правничої допомоги № 02-10/24, а також укладено Додаткову угоду № 1 від 30.10.2024 до вказаного Договору, пунктом 2 якої, зокрема, визначено фіксовану вартість послуг адвоката за надання правничої допомоги у розмірі 30 000,00 грн за досудову підготовку справи, аналіз документів, збір доказів, визначення правової позиції, підготовка і подання до суду позовної заяви та інших процесуальних документів, представництво інтересів в суді.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу у сумі 30000,00 грн ним надано Звіт про надання правничої (правової) допомоги за Договором № 02-10/24 від 30.10.2024, згідно якого надано такі послуги загальною (фіксованою вартістю) 30 000,00 грн та загальною тривалістю витраченого часу адвоката 17 годин, а саме:

правовий аналіз наданих клієнтом документів, аналіз практики Верховного суду, визначення правової позиції - 3,0 години;

підготовка позовної заяви - 8,0 годин;

підготовка копій додатків до позовної, копії позовної заяви та доданих до неї документів для відповідача, направлення позовної заяви до суду - 2,0 години;

підготовка і подання до суду заяви про зміну предмету позову - 1,0 година;

аналіз відзиву ДПС на позовну заяву, підготовка і подання до суду відповіді на відзив ДПС на позовну заяву - 3,0 години.

Також до суду надано Акт № 1 від 06.01.2025 приймання-передачі наданих послуг за Додатковою угодою № 1 від 30.10.2024 до Договору про надання правничої допомоги № 02-10/24 від 30.10.2024, рахунок-фактуру №1 від 06.01.2025 на суму 30 000,00 грн.

Слід зазначити, що згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених стороною на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При цьому, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла також у додатковій постанові від 15 червня 2022 року у справі №910/12876/19 та у додатковій постанові від 18 січня 2024 року у справі № 9901/459/21.

Наведений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №815/1479/18, від 15 липня 2020 року у справі №640/10548/19, від 18 травня 2022 року у справі №640/4035/20, від 16 червня 2022 року у справі №380/4759/21 та інших.

Також, у постанові від 13 травня 2021 року у справі № 200/9888/19-а Верховний Суд сформував висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України та ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. Так, Суд зазначив, що «відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої зі сторін.

Відтак, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України …».

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19, від 28 жовтня 2021 року у справі №160/15983/20, від 27 квітня 2023 року у справі № 280/4115/20.

Ця ж позиція була викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 листопада 2019 року у справі №902/347/18, від 22 листопада 2019 року у справі №910/906/18, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, де зазначено, що оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відповідно до норм процесуального кодексу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такі самі висновки викладені і у постанові Верховного Суду від 26 червня 2025 року у справі №140/3868/24, відповідно до яких за відсутності належного обґрунтованого клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, вирішуючи питання розподілу судових витрат, не може оцінювати відповідність їх розміру критеріям, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Доречно наголосити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Оцінюючи співмірність розміру зазначених витрат, суд виходить з такого.

Відповідач заперечив проти стягнення витрат на правничу допомогу взагалі, не спростовуючи розміру або обґрунтованості понесених чи таких, які підлягають оплаті витрат на правничу допомогу.

Водночас відповідач послався на таке:

- за змістом укладеної 30.10.2024 Додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги від 30.10.2024 № 02-10/24 зміст правничої допомоги адвоката за Договором полягає у представництві інтересів Клієнта в будь-яких судах України всіх інстанцій у справі про визнання протиправним і скасуванні податкового повідомлення рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, а отже вартість послуг в сумі 30 000,00 грн складається із представництва інтересів позивача у цій справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, однак позивач просить стягнути всю суму гонорару без урахування того, що представництво його інтересів в судах апеляційної та касаційної інстанцій ще не відбулось;

- позивачем не надано платіжних документів, якими би підтверджувалась оплата наданих послуг адвоката;

- розмір відшкодування судових витрат неспіврозмірний з ціною позову, оскільки ця справа є незначної складності, не містить великий об`єм документів, не потребувалось проведення експертизи, не залучались свідки, суд не зобов`язував позивача щодо вжиття додаткових заходів, що підтверджує невелику кількість витраченого часу та зусиль для забезпечення представництва інтересів позивача.

Інших доводів відповідач не наводить.

У зв`язку з цим суд зазначає, що дійсно, пунктами 1, 2 додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги №02-10/24 від 30.10.2024 визначено, що у справі про визнання протиправним і скасуванні податкового повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків зміст правничої допомоги Адвоката за Договором про надання правничої допомоги № 02-10/24 від 30.10.2024 полягає, зокрема, у представництві інтересів Клієнта в будь-яких судах України всіх інстанцій і юрисдикцій, а вартість послуг (гонорару) адвоката за надання правової допомоги за цією додатковою угодою є фіксованою у розмірі 30 000,00 грн.

Однак пунктом 7.1 Додаткової угоди установлено, що правова допомога вважається наданою після підписання Звіту про надану правничу (правову) допомогу, який підписується Сторонами.

До суду надано складений 06.01.2025 «Звіт про надання правової (правничої) допомоги за Договором про надання правничої допомоги № 02-10/24 від 30.10.2024 року», який підписаний сторонами, а отже послуги адвоката надані позивачу в повному обсязі і мають бути оплачені саме в розмірі, визначеному Додатковою угодою, незалежно від того, що представництво інтересів позивача відбувалось лише в суді першої інстанції.

Щодо доводу відповідача про відсутність фактичної оплати адвокатських послуг, суд зазначає, що згідно з приписами частин першої, сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, за змістом цих правових норм стягненню підлягають не лише виключно сплачені послуги, але й ті, які підлягають оплаті в майбутньому, якщо їх розмір підтверджується відповідними доказами.

При цьому суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21 січня 2021 року по справі № 280/2635/20, та позицію Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 21 січня 2020 року у справі № 904/1038/19, відповідно до яких витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

З цього приводу суд також виходить з позиції, викладеної у постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц, де Верховний Суд вказав, що відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів фактичної оплати вказаних послуг до моменту розподілу їх між сторонами у справі не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та наведеними висновками Верховного Суду. Аналогічний підхід застосовує і ЄСПЛ. Так, у Рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, необхідно розглядати як фактично понесені: « 115. Суд зазначає, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin V. Ukraine), n. 97)».

Отже, відсутність фактичної оплати адвокатських послуг на момент вирішення питання про розподіл судових витрат не є підставою для їх відмови у їх відшкодуванні за рахунок відповідача суб`єкта владних повноважень.

Щодо покликань відповідача на неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, то в цьому аспекті спірного питання варто зауважити, що стала практика Верховного Суду констатує, що при вирішенні питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд користується широким розсудом, тобто надає власну оцінку таким недетермінованим поняттям як складність справи, якість процесуальних документів, підготованих адвокатом тощо.

Поряд із цим, чинний КАС України відвів активну роль сторін справи, яка заявила клопотання про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, і саме ця особа повинна довести перед судом належними і допустимими доказами таку неспівмірність.

На противагу цьому, відповідач обмежився лише посиланням на те, що адвокатом не витрачено велику кількість часу та зусиль для забезпечення представництва інтересів позивача, оскільки, на думку відповідача ця справа є незначної складності, у ній відсутній великий об`єм документів, судом не призначалась експертиза та не викликались свідки.

Зазначені доводи, які і інші, не підтверджені жодними доказами або розрахунками.

Поряд із цим, чинний КАС України відвів активну роль сторін справи, яка заявила клопотання про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, і саме ця особа повинна довести перед судом належними і допустимими доказами таку неспівмірність.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Договором про надання правничої допомоги № 02-10/24, а також укладеною Додатковою угодою № 1 від 30.10.2024 до вказаного Договору визначений фіксований розмір гонорару адвоката, який становить 30000,00 грн.

З урахуванням усього вищезазначеного, суд вважає, що з огляду на установлені документально підтверджені і фактично понесені позивачем витрати на правову допомогу, розмір таких витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 30000,00 грн є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, об`єму та складності справи.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА ПАЛИВНО-ЕКСПЕДИЦІЙНА КОМПАНІЯ» до Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 12.11.2024 №793/34-00-04-02-01/40976600 в частині застосування штрафу у розмірі 33380 (тридцять три тисячі триста вісімдесят) гривень 79 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (65015, м. Одеса, пр. Шевченка,15/1, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА ПАЛИВНО-ЕКСПЕДИЦІЙНА КОМПАНІЯ» (65003, місто Одеса, вул. Чепіги Отамана, 29, ) судові витрати із сплати судового збору в розмірі 3028,00 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (а 65015, м. Одеса, пр. Шевченка,15/1, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА ПАЛИВНО-ЕКСПЕДИЦІЙНА КОМПАНІЯ» (65003, місто Одеса, вул. Чепіги Отамана, 29, ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний