Справа № 640/8165/19
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8165/19 Суддя (судді) першої інстанції: Біленський О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України в якому просила визнати незаконними і протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області за №619.16.17.18.1031.4-5606-1031 від 04.03.2019, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем Земельного податку з фізичних осіб 18010700 (код платежу) за податковій період: 2016 - 2021,98 грн., 2017 - 2143,29 грн., 2018 - 2143,29 грн., а всього за у сумі 6308,56 грн., та за №30097-5606-1031 від 04.03.2019, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем Земельного податку з фізичних осіб 18010700 (код платежу) за податковій період: 2019 - 2143,29 грн.

На виконання положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 цю справу передано на розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 07.12.2010, Державного акту на право власності на земельну ділянку (зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та їх право постійного користування землею, договорів оренди землі за №481), зареєстрованого в реєстрі за №4733 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко М.О. 07.12.2010 та Витягу з Державного реєстру правочинів, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0320 га, що розташована за адресою: Гостомельська селищна рада, Київська область. Цільове призначення земельної ділянки: для житлової та громадської забудови. Кадастровий номер земельної ділянки :01:076:0220. Вказаний факт не заперечується позивачем.

З наявних матеріалів справи вбачається, що враховуючи вимоги ст. 286.5 ПК України, відповідачем прийняті податкове повідомлення-рішення №619.16.17.18.1031.4-5606-1031 від 04.03.2019, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем із земельного податку з фізичних осіб 18010700 (код платежу) за податковій період 2016 рік - 2021,98 грн., 2017 рік - 2143,29 грн., 2018 рік - 2143,29 грн., на загальну суму в розмірі 6308,56 грн., та податкове повідомлення-рішення №30097-5606-1031 від 04.03.2019, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем із земельного податку з фізичних осіб 18010700 (код платежу) за податковій період 2019 рік - 2143,29 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку (за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Стаття 270 Податкового кодексу України встановлює, що об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно з підпунктами 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пункт 287.1 статті 287 Податкового кодексу України визначає, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з пунктами 287.5, 287.7 статті 287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Згідно з п. 287.10. ст. 287 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) у межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Аналіз наведених судом норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою.

Суд зазначає, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, які можуть бути, як фізичними так і юридичними особами.

Обов`язок сплати земельного податку виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 07.12.2010 позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка, що розташована за адресою: Гостомельська селищна Рада, Київська область (кадастровий номер земельної ділянки - :01:076:0220). Згідно Акту розподілу земельної ділянки ОСОБА_1 належить 0,0320 га (320/2542) (діл.11/1) вказаної земельної ділянки.

Вказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів від 07.12.2010.

Відповідно до частини третьої статті 640 Цивільного кодексу України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно зі статтею 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною першою статті 210 Цивільного кодексу України визначено, що правочин підлягає реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Статті 125, 126 Земельного кодексу України визначають, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон №1952-IV, станом на час виникнення спірних правовідносин) визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;

нерухоме майно - земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення;

Отже, земельні ділянки відповідно ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV вживаються у значенні - нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №671 (станом на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація правочинів проводиться відповідно до вимог Цивільного кодексу України шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів.

Відповідно до п. 2 Тимчасового порядку терміни вживаються у такому значенні:

Державний реєстр правочинів (далі - Реєстр) - єдина комп`ютерна база даних, яка містить інформацію про правочини, що підлягають державній реєстрації, забезпечує її зберігання, видачу та захист від несанкціонованого доступу;

Реєстратори - державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси (далі - нотаріуси), які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію правочинів, змін, внесених до них, відомостей про припинення їх дії, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком;

Витяг - документ, який свідчить про внесення запису до Реєстру або про відсутність такого запису.

Пунктом 5 Тимчасового порядку встановлено, що державній реєстрації підлягають правочини, зокрема, договір купівлі-продажу, міни, земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна.

Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням (пункт 6 вказаного Тимчасового порядку).

Згідно з пунктом 9 зазначеного Тимчасового порядку, дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру правочинів вважається датою державної реєстрації правочину.

Відповідно до п. 2 Тимчасового порядку Державний реєстр правочинів (далі - Реєстр) - єдина комп`ютерна база даних, яка містить інформацію про правочини, що підлягають державній реєстрації, забезпечує її зберігання, видачу та захист від несанкціонованого доступу.

З аналізу зазначених норм права вбачається, що документом який підтверджує виникнення права власності під час здійснення державної реєстрації прав власності на земельні ділянки є Витяг з Державного реєстру прав, адже згідно з поняттям, яке містить п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а Витяг з цього реєстру видається за результатами реєстрації (п. 1 ст. 28 вищезгаданого закону), то Витяг, власне, і є тим документом, що підтверджує право власності.

Суд зазначає, що відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів від 07.12.2010 ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 07.12.2010 належить на праві приватної власності земельна ділянка :01:076:0220, згідно Акту розподілу земельної ділянки 0,0320 га (320/2542) (діл.11/1).

Таким чином, зазначеними нормами визначено, що фізична особа є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно та зобов`язана у порядку та у строки, передбачені положеннями Податкового кодексу України сплатити нараховану суму земельного податку.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції станом на 01.01.2016) встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є: речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, з набранням чинності 01.01.2016 змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власності, що була проведена з 01 січня 2013 - моменту запровадження цього електронного реєстру, відомості про реєстрацію прав власності до цієї дати немає в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, але право власності, зареєстроване до 01 січня 2013 визнається дійсним за умови, що його реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

З огляду на наведене, та враховуючи факт укладення позивачкою Договору купівлі-продажу від 07.12.2010 земельної ділянки та проведення її реєстрації, остання набула статусу суб`єкта платника земельного податку та, як наслідок, обов`язок з його сплати.

Пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно із п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.287.5 ст. 287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно із п. 289.1 ст. 289 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених Пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня "поточного року, що визначається за формулою:

Кі = 1:100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до повідомлення на офіційному веб-сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення:

- в 2014 році - 1,249;

- в 2015 році - 1,433;

- в 2016 році - 1,06.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок зобов`язань по земельному податку проводився з використанням:

1. Листа управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області з визначеними сумами вартості земель житлової забудови у смт Гостомель станом на 01.01.2015.

2. Відомості Держгеокадастру щодо коефіцієнтів індексації.

3. Рішення Гостомельської селищної ради №958-52-VI від 17.01.2015 про встановлення ставок земельного податку.

Відповідно до Листа управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області вартість 1 кв.м. житлової забудови у смт. Гостомель станом на 01.01.2015 складала 146,98 грн.

Отже вартість земель житлової забудови у 2016 році:

146,98*1,433*10000=2106223,4 грн. за га.

Вартість земель житлової забудови у 2017-2019 році:

2106223,4*1,06 = 2232596,80.

Відповідно до рішення Гостомельської селищної ради №958-52-VI від 17.01.2015 ставка податку для земель іншої житлової забудови складає 3% від нормативної грошової оцінки.

Отже зобов`язання за 1 га земель житлової забудови у 2016 році складають: 2106223,4*3% = 63186,70

Зобов`язання за 1 га земель житлової забудови у 2017-2019 роках складають:

2232596,80*3%=66977,90 грн.

Зобов`язання за земельну ділянку іншої житлової забудови площею 0,032 га на території Гостомельської селищної ради складають:

2016 рік = 63186,70*0,045=2021.98 грн.

2017-2019 рік = 66977,90*0,045=2143.29 грн.

Враховуючи, що згідно даних витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Договору купівлі-продажу від 07.12.2010 та Державного Акту на право власності на земельну ділянку за гр. ОСОБА_1 зареєстрована земельна ділянка на території Гостомельської селищної ради, Київської області, загальною площею 0,032 га., контролюючим органом ГУ ДФС у Київській області було відповідно до норм чинного законодавства здійснено розрахунок зобов`язань із земельного податку.

Щодо посилання позивача з приводу відповідності застосування рішення Гостомельської селищної ради №958-52-VI від 17.01.2015 та цільового призначення земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Рішенням Гостомельської селищної ради №958-52-VI від 17.01.2015 "Про встановлення ставок земельного податку в селище Гостомель" встановлено ставки земельного податку на земельні ділянки в селищі Гостомель.

Відповідно до п. 271.2 ст. 272 ПК України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Отже, рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки встановлені відповідно до п. 271.2 ст. 272 ПК України.

Відповідно до п. 2 Рішення Гостомельської селищної ради №958-52-VI встановлено, що це рішення набирає чинності з 01.01.2015.

Отже, контролюючий орган правомірно застосував Рішення Гостомельської селищної ради №958-52-VI "Про встановлення ставок земельного податку в селищі Гостомель", оскільки відповідно до п. 271.2 ст. 272 ПК України набрав чинності у встановлені строки.

Крім того, відповідно до додатку 1 Рішення Гостомельської селищної ради №958-52-VI "Про встановлення ставок земельного податку в селищі Гостомель" спірна земельна ділянка відноситься до пп. 1.2.6 (для іншої житлової забудови), оскільки цільового призначення земельної ділянки "для житлової та громадської забудови" в Рішенні Гостомельської селищної ради окремо не передбачено, що відповідає ст.ст. 269-287 ПК України.

За наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя В.В.Файдюк