Справа № 420/6106/25
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/6106/25

Головуючий в 1 інстанції: Хурса О.О.

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 29.05.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

26.02.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення від 27.09.2024 №391/03.32-10 про відмову в призначенні їй пенсії за віком; зобов`язання призначити та виплачувати їй пенсію з дати звернення 02.01.2024, з зарахуванням до страхового стажу періодів роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 з 23.01.1979 по 23.06.1982, з 11.06.1982 по 01.11.1982, з 02.12.1982 по 06.07.1983, з 12.07.1983 по 21.11.1983, з 23.04.1984 по 20.10.1986, з 06.09.1988 по 07.12.1993, з 08.12.1993 по 27.12.1994, з 28.04.1995 по 09.02.2000, та до загального стажу - періоду догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 02.01.2024 вона звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням від 27.09.2024 №391/03.32-10 їй протиправно відмовлено в призначені пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27.09.2024 №391/03.32-10; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 02.01.2024 про призначення пенсії за віком з врахуванням до страхового стажу періодів роботи з 23.01.1979 по 23.06.1982, з 11.08.1982 по 01.11.1982, з 02.12.1982 по 06.07.1983, з 12.07.1983 по 21.11.1983, з 23.04.1984 по 20.10.1986, з 06.09.1988 по 07.12.1993, з 08.12.1993 по 27.12.1994, з 28.04.1995 по 09.02.2000, а також періоду догляду за дитиною 1981р.н.; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо можливості зарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи з 23.01.1979 по 23.06.1982, з 11.06.1982 по 01.11.1982, з 02.12.1982 по 06.07.1983, з 12.07.1983 по 21.11.1983, з 23.04.1984 по 20.10.1986, з 06.09.1988 по 07.12.1993, з 08.12.1993 по 27.12.1994, з 28.04.1995 по 09.02.2000 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки запис власника про дату народження не відповідає встановленим вимогам законодавства. Також зазначає про неможливість зарахування період догляду за дитиною 1981 року народження, оскільки не надано документа про зміну прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 27.09.2024 №391/03.32-10 відмовлено ОСОБА_1 в призначені пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу визначеного ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж позивачки для призначення пенсії складає 15 років 08 місяців 26 днів.

Вищезазначеним рішенням повідомлено ОСОБА_1 , що до страхового стажу не зараховано:

періоди роботи з 23.01.1979 по 23.06.1982, з 11.06.1982 по 01.11.1982, з 02.12.1982 по 06.07.1983, з 12.07.1983 по 21.11.1983, з 23.04.1984 по 20.10.1986, з 06.09.1988 по 07.12.1993, з 08.12.1993 по 27.12.1994, з 28.04.1995 по 09.02.2000 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки запис у графі «дата народження» не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок;

період догляду за дитиною 1981 року народження, оскільки не надано документа про зміну прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

Не погоджуючись з рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон України №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст.24 Закону України №1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV).

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, ст.48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Так, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.

Позивачка зазначає про протиправність неврахування пенсійним органом її трудового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 23.01.1979 по 23.06.1982, з 11.06.1982 по 01.11.1982, з 02.12.1982 по 06.07.1983, з 12.07.1983 по 21.11.1983, з 23.04.1984 по 20.10.1986, з 06.09.1988 по 07.12.1993, з 08.12.1993 по 27.12.1994, з 28.04.1995 по 09.02.2000.

Водночас, підпунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 р. №162 (надалі - Інструкція №162) встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Згідно пп.2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3 Інструкції №162).

Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 (надалі - Інструкція №58).

Положеннями п.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За змістом п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Апелянт зазначає про неможливість врахування періодів роботи позивачки з 23.01.1979 по 23.06.1982, з 11.06.1982 по 01.11.1982, з 02.12.1982 по 06.07.1983, з 12.07.1983 по 21.11.1983, з 23.04.1984 по 20.10.1986, з 06.09.1988 по 07.12.1993, з 08.12.1993 по 27.12.1994, з 28.04.1995 по 09.02.2000 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки запис власника про дату народження не відповідає встановленим вимогам Інструкції №58.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_1 вона видана ОСОБА_1 , дата народження 1963, місяць 12, число 24.

Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто, дані про народження позивачки, зазначені у паспорті громадянина України та трудовій книжці є ідентичними.

Колегія суддів вважає, що позивачка не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачкою, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивачки за спірний період.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Також доречно зазначено судом першої інстанції про те, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення трудової книжки.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Таким чином, пенсійним органом безпідставно відмовлено у врахуванні періоду трудової діяльності позивачки 23.01.1979 по 23.06.1982, з 11.06.1982 по 01.11.1982, з 02.12.1982 по 06.07.1983, з 12.07.1983 по 21.11.1983, з 23.04.1984 по 20.10.1986, з 06.09.1988 по 07.12.1993, з 08.12.1993 по 27.12.1994, з 28.04.1995 по 09.02.2000 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 .

Крім того, на розвороті титульної сторінки трудової книжки НОМЕР_1 наявні записи про те, що прізвище « ОСОБА_3 » змінено на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 від 10.03.1984. На титульній сторінці цієї трудової книжки в графі «прізвище» вказано 2 варіанти « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ». Вказані записи завірені підписом та печаткою уповноваженої особи роботодавця.

Тобто, викладене свідчить про безпідставність не зарахування пенсійним органом періоду догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до страхового стажу позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю висновків суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27.09.2024№391/03.32-10 та зобов`язання повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 02.01.2024 про призначення пенсії за віком врахувавши до страхового стажу періоди роботи з 23.01.1979 по 23.06.1982, з 11.08.1982 по 01.11.1982, з 02.12.1982 по 06.07.1983, з 12.07.1983 по 21.11.1983, з 23.04.1984 по 20.10.1986, з 06.09.1988 по 07.12.1993, з 08.12.1993 по 27.12.1994, з 28.04.1995 по 09.02.2000, а також період догляду за дитиною 1981р.н.

За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.А. Шевчук О.В. Яковлєв