Справа № 460/10485/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/10485/24 пров. № А/857/20531/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Матковської З.М.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року у справі № 460/10485/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій (головуючий суддя першої інстанції Максимчук О.О., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту рішення 18 квітня 2025 року),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, оформлену листом від 17 червня 2024 року №2/112, щодо не звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

зобов`язати відповідача звільнити позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 року у справі №460/23677/23, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2024 року, командуванням військової частини НОМЕР_1 (відповідачем) повторно розглянуто рапорт позивача від 21.08.2023 про його звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною, та відмовлено у звільненні з військової служби. Підставою для відмови у відповіді вказано те, що у Позивача є мати ОСОБА_2 , яка є дочкою ОСОБА_3 , спільно з нею проживає, та є особою, що може, окрім позивача, якого призначено опікуном ОСОБА_3 , здійснювати опіку над нею. Позивач вважає протиправною вказану відмову відповідача у звільненні його з військової служби та такою, що суперечить нормам чинного законодавства, а тому просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року у справі № 460/10485/24 позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону УкраїниПро військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт покликається на те, що із доданих до рапорту документів та обставин, встановлених судом у рішенні від 29.01.2024 у справі № 460/23677/23, у військовослужбовця є мати ОСОБА_2 , яка є дочкою ОСОБА_3 . Вважає, що скільки у позивача є мати, яка спільно проживає та фактично забезпечує постійний догляд, опіку за недієздатною особою, і мати зобов`язана це робити згідно вимог законодавства, то у військовослужбовця не виникає необхідності для забезпечення такого постійного догляду чи опіки, а відтак не виникає й підстав для його звільнення з військової служби. Вказує, що матеріали справи не містять жодних відомостей про неможливість забезпечення ОСОБА_2 , 1973 року народження, матір`ю позивача, постійного догляду та опіки за своєю матір`ю ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 21.08.2023 позивач звернувся з рапортом до командира взводу матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив клопотання перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ через такі сімейні обставини або інші поважні причини: у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною. До вказаного рапорту позивачем долучено наступні документи: копію паспорту та картки платника податків ОСОБА_3 ; копію паспорту та картки платника податків ОСОБА_1 ; акт від 25.07.2023 виконавчого комітету Буської міської ради; копію довідки до акта огляду МСЕК 12ААВ №745976 від 27.07.2023; копію рішення Буського районного суду Львівської області від 23.05.2023 у справі №943/307/23; копію ухвали Буського районного суду Львівської області від 23.05.2023 у справі №943/307/23; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 НОМЕР_3 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 НОМЕР_4 .

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 року у справі №460/23677/23, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2024 року, частково задоволено позовні вимоги позивача, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду у встановленому порядку рапорту ОСОБА_1 від 21.08.2023 про звільнення з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 21.08.2023 про звільнення з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 року у справі №460/23677/23, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2024 року, командуванням військової частини НОМЕР_1 повторно розглянуто рапорт позивача від 21.08.2023 про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною. Повторно розглянувши рапорт та додані документи, а також враховуючи правову оцінку Рівненського окружного адміністративного суду, яка викладена у рішенні суду від 29.01.2024 у справі №460/23677/23, відповідач відмовив позивачу у звільненні з військової служби, оскільки у позивача є мати, яка спільно проживає та фактично забезпечує постійний догляд, опіку за недієздатною особою з інвалідністю І групи, і мати зобов`язана це робити згідно вимог законодавства, то у військовослужбовця (позивача) не виникає необхідності для забезпечення такого постійного догляду чи опіки, а відтак не виникає й підстав для його звільнення з військової служби.

Вважаючи відмову відповідача у задоволенні рапорту позивача протиправною, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з наведеними вище позовними вимогами до відповідача.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що у позивача наявне право на звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 (зокрема абз. 15 п. 3 ч. 12 ст. 26) Закону №2232-ХІІ.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору, оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Укази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами (абзац 15 пункту 3 частини 12 статті 26 Про військовий обов`язок і військову службу).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_2 про його звільнення з військової служби на підставі пп., г п. 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, до якого позивачем було долучено серед іншого копію рішення Буського районного суду Львівської області від 23.05.2023 у справі №943/307/23.

Відповідач на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 року у справі №460/23677/23, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2024 року, повторно відмовив позивачу у звільненні з військової служби з тих підстав, що у позивача є матір, яка спільно проживає та фактично забезпечує постійний догляд, опіку за недієздатною особою з інвалідністю І групи.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 23.05.2023 у справі №943/307/23, копію якого було додано до рапорту про звільнення з військової служби, встановлено, що ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 - визнано недієздатною. Вказаним рішенням суду вирішено встановити опіку над ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та призначити її опікуном ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Також в рішенні зазначено про те, що ОСОБА_1 є внуком ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_4 та НОМЕР_3 та свідоцтвом про шлюб НОМЕР_5 , згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Буської міської ради від 26.04.2023 року Опікунська рада визнає доцільним призначення опікуном ОСОБА_1 над гр. ОСОБА_3 . Даний висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Буської міської ради №75 від 28.04.2023 року.

Тобто, факт встановлення опіки над ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка визнана недієздатною, та призначення її опікуном позивача встановлено рішенням суду у справі №943/307/23, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також вказані вище факти вже були предметом дослідження при розгляді справи Рівненським окружним адміністративним судом, а також під час перегляду справи в апеляційному порядку та встановлені в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2024 року у справі №460/23677/23, де зокрема апеляційний суд зауважив, що відповідно до вимог частини другої статті 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Отже, відповідач зобов`язаний виконати (врахувати, взяти до уваги) приписи суду, що викладені в рішенні суду, яке набрало законної сили. Незгода відповідача з рішенням суду, чи з мотивами, якими керувався суд, ухвалюючи відповідне рішення, є підставою для оскарження цього рішення та, в жодному разі, не є підставою для ухилення від його виконання. Тому не мають правового підґрунтя пояснення відповідача про те, що суд, на думку відповідача, не правильно прийняв рішення про призначення позивача опікуном.

Крім того, як слушно зауважено судом першої інстанції, абзацом 15 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено підставу для звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами.

Матеріали справи не містять доказів та відповідачем не доведено, що за недієздатною ОСОБА_3 здійснюється піклування (опіка) іншими особами за якими визначено такий обов`язок.

При цьому, в матеріалах справи є чинне рішення Буського районного суду Львівської області від 23.05.2023 у справі №943/307/23, яким саме на позивача покладено обов`язок зі здійснення опіки за недієздатною.

Окрім того в ході судового розгляду цієї справи встановлено, що матір позивача, яка є донькою недієздатної ОСОБА_3 наразі також потребує постійного стороннього догляду та оперативного лікування, що підтверджується медичним висновком ЛКК від 30.10.2024 №952, а отже остання не може здійснювати догляд за недієздатною матір`ю, оскільки теж потребує стороннього догляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 (зокрема абз. 15 п. 3 ч. 12 ст. 26) Закону №2232-ХІІ.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року у справі № 460/10485/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін