Справа № 420/39365/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/39365/24

Категорія:102080000 Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:23.09.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Біляївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2024 року Левіцька І.Ю. в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державної міграційної служби (далі ДМС) України, Головного управління (далі ГУ) ДМС України в Одеській області, Біляївського відділу ГУ ДМС України в Одеській області про:

- визнання протиправними дій ГУ ДМС України в Одеській області щодо збирання, обробки та внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних та присвоєння унікального номеру запису у реєстрі №400 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнання протиправними дій Біляївського відділу ГУ ДМС України в Одеській області (відповідь №Л-9/6/5127-24/5127/435-24 від 01 жовтня 2024 року) щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнання протиправними бездіяльності (підтверджується листом ГУ ДМС України в Одеській області за №Л-11715-24/5100.4.1/12772-24 від 19 листопада 2024 року) ДМС України щодо невжиття заходів зі знищення (видалення, анулювання), присвоєного унікального номеру запису у реєстрі №400 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язання ДМС України знищити (видалити, анулювати), присвоєний унікальний номер запису у реєстрі №400 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, представник позивача вказувала, що вона є матір`ю та законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , яка звернулась до Біляївського відділу ГУ ДМС України в Одеській області, ГУ ДМС України в Одеській області та ДМС України з проханням щодо оформлення та видачі паспорта у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року її неповнолітній дитині ОСОБА_2 Біляївський відділ ГУ ДМС України в Одеській області, ГУ ДМС України в Одеській області та ДМС України надали відповіді, з якими позивач не згодна. Позивач вважала, що відповідачі грубо порушують права її неповнолітньої дитини, у зв`язку з чим звернулась до суду з цим позовом.

Відповідач ГУ ДМС України в Одеській області позов не визнав, вказуючи, що 29 травня 2018 до Відділу обслуговування громадян ДП "Документ" надійшла заява позивачки про отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм для ОСОБА_2 . 30 травня 2018 року ОСОБА_2 було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм серії НОМЕР_1 , орган видачі 5101. Під час оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 дані стосовно ОСОБА_2 були внесені до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і було присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗР). 22 грудня 2022 року ОСОБА_2 було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм серії НОМЕР_2 , орган видачі 5127. Крім того, інформація про ОСОБА_2 була отримана з її дозволу та дозволу її законного представника ОСОБА_1 і без порушень вимог Закону України "Про захист персональних даних" та є достовірною, тому відсутні підстави для визнання протиправними дій Головного управління ДМС України в Одеській області щодо збирання, обробки та внесення до ЄДДР персональних даних та присвоєння УНЗР №№400 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ДМС України позов не визнав, вказуючи, що всі дії були здійснені співробітниками міграційної служби закрито та не прозоро, порушено ст. 2 Закону України "Про захист персональних даних" за відсутності поінформованості, без роз`яснень та надання повної інформації щодо функціонування системи Єдиного державного демографічного реєстру, зокрема, що наслідком цього стане присвоєння номеру дитині УНЗР, згода на внесення персональних, у т.ч. біометричних даних (на заяві-анкеті була відсутня будь-яка інформація щодо роз`яснення наслідків обробки персональних даних), не є дійсною, оскільки надана за відсутності поінформованості, у зв`язку з чим слід вважати, що персональна інформація (персональні дані) щодо моєї дитини зібрана з порушенням закону, про що заявлено відповідно позовну вимогу. Крім того, на підставі п.11 ч.2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних" позивач зазначає, що нею та її дитиною відкликано згоду на збір та обробку персональних даних при оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а тому будь-які відносини з органами міграційної служби з приводу ідентифікації, подальше документування за паспортом громадянина Україниу вигляді пластикової картки типу ID-1 не можуть бути законними, а присвоєний персональний номер УНЗР, повинен бути знищений (видалений, анульований). Таким чином, відповідно до ч.3 ст. 15 Закону України "Про захист персональних даних", персональний номер (УНЗР) підлягає знищенню (видаленню, анулюванню) в установленому законодавством порядку.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до ДМС України, ГУ ДМС України в Одеській області, Біляївського відділу ГУ ДМС України в Одеській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

В апеляційній скарзі Левіцької І.Ю. в інтересах ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- суд першої інстанції невірно зазначив про те, що спірні відносити регулюються лише Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особи чи її спеціальний статус" (далі Закон №5492-VI) та Постановою Кабінету Міністрів України №302 від 25 березня 2015 року "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова №302). Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 вересня 2018 року по зразковій справі №806/3265/17 спірні відносини також регулюються Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ (далі Положення №2503-ХІІ). Крім того, ст. 15 Закону України "Про захист персональних даних" №2297-VI (далі Закон №2297-VI) врегульоване питання щодо можливості знищення персональних даних (інформації), яка оброблювалась з порушенням закону, таке право передбачено і в міжнародному законодавстві. Отже, суд застосував норми матеріального права, які не могли бути застосовані при вирішенні спірних відносин та не застосував норми матеріального права, які повинні були бути застосованими у цих правовідносинах, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового із задоволенням позову;

- суд першої інстанції жодним чином не дав оцінку додержанню ст. 2 Закону №2297-VI при заповненні співробітником міграційної служби заяви-анкети про внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру щодо моєї дитини (звертаю увагу, що ні на заяві-анкеті, ні в будь- яких інших документах відсутні докази поінформованості щодо роз`яснення наслідків заповнення заяви-анкети при повній обізнаності дій щодо того, на що дається згода. Більш того, відповідачі не поінформували та не повідомили ні мене, ні дитину про наслідки обробки персональних даних, у т.ч. щодо присвоєння дитині номеру УНЗР. Доказів щодо цього у матеріалах справи немає, відповідачі їх не надали, тобто слід вважати, що заява-анкета складена з порушенням закону, а, отже, персональні дані також оброблялись з порушенням ст. 2 Закону №2297-VI, що вимагає їх знищення (видалення) як це передбачено ст. 15 цього ж Закону. Відповідачі ніяких спростувань суду з цього приводу не надали. При цьому, з висновків суду фактично підтверджено, що мене дійсно не було поінформовано щодо наслідків надання згоди на збір та обробку персональних даних. Такі висновки фактично нівелюють вимоги ст. 2 Закону №2297-VI, оскільки саме поняття поінформованості повинно включати в себе наявність відповідної інформації, яка повинна бути розкритою, прозорою, повною, зрозумілою та передбачуваною для людини, яка погоджується з відповідними пропозиціями органів Державної міграційної служби України щодо умов оформлення та видачі документа, що посвідчує особу. Крім того, унікальний номер запису у реєстрі присвоєно відповідачами дитині без її або моєї згоди, зрозумілу однозначну згоду на збір та обробку персональних даних при заповненні заяви-анкети, форма якої затверджено наказом МВС України №1279 від 26 листопада 2014 року, дитина не надавала, форма паспорта (з безконтактним електронним носієм або без нього) громадянина України у заяві-анкеті, який буде оформлюватись, не зазначалась. Цим питанням у рішенні оцінка надана не була, хоча визнання протиправною обробку персональних даних, присвоєння номеру людині, перевірка законності підстав цих дій є предметом спору по справі. Суд не перевірив, чи є (були) докази у заяві-анкеті, що правомірно відібрано при цьому персональну інформацію (при поданні першої заяви-анкети, коли, власне і було присвоєно УНЗР), якщо у дитини та у мене не було зрозумілих та повних роз`яснень з боку відповідачів про наслідки її обробки;

- оскільки зразки як паспорта-книжечки, так і паспорта-картки затверджені відповідними постановами Кабінету Міністрів України, тому для оформлення паспорта-книжечки я послалася на п. 13 Положення №2503-ХІІ, Суд першої інстанції не врахував, що жодним Законом України чи іншим нормативно-правовим актом не визначено, що після оформлення чи отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон неможливо отримати паспорт громадянина України вигляді книжечки зразка 1994 року

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Левіцької І.Ю. в інтересах ОСОБА_2 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , є матір`ю та законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

У вересні та листопаді 2024 року позивач звернулась до Біляївського відділу ГУ ДМС України в Одеській області, ГУ ДМС України в Одеській області та ДМС України із заявами про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ "Про затвердження Положення про паспорт громадянина України" (далі Положення №2503-ХІІ) у вигляді книжечки без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і без присвоєння унікального номера запису в ЄДДР (УНЗР) та знищення існуючого номеру УНЗР.

Листом Біляївський відділ ГУ ДМС України в Одеській області у межах строку визначеного Закону України "Про звернення громадян" повідомив позивачам, що за відсутності відповідного рішення суду на сьогодні у нього відсутні правові підстави щодо оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року. Крім того зазначив, що ОСОБА_2 документувалась паспортом громадянина України за виїзд за кордон серії НОМЕР_2 , орган видачі 5127, та присвоєно УНЗР №400.

Листом ГУ ДМС України в Одеській області у межах строку визначеного Закону України "Про звернення громадян" повідомило позивачам, що згідно даних ЄIАС УМП на ОСОБА_2 22 грудня 2022 року оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , орган, що видав 5127. Крім того, ст. 9 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" визначені права осіб, персональні дані, яких внесені до Єдиного державного демографічного реєстру. Вказаним Законом не передбачено підстави та право особи вимагати видалення будь-яких даних з вищевказаного реєстру.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що інформація про ОСОБА_2 була отримана з дозволу останньої та її законного представника і без порушень вимог Закону №2297-VI, як і Закону №5492-VI та є достовірною, підстави для видалення УНЗР, а також даних щодо ОСОБА_2 відсутні. Таким чином, вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на небажанні надавати згоду на обробку персональних даних та присвоєння її дитині ОСОБА_2 . УНЗР, який однак вже був присвоєний. Покликання позивачки лише на той факт, що вона є православною віруючою, а у зв`язку з релігійними переконаннями, є неприйнятним з огляду на наявність у її дитини біометричного документа. Крім того, позивачка не надала суду доказів того, що оформлення ОСОБА_2 паспорта у формі ID-картки може спричинити шкоду її приватному та сімейному життю, а ОСОБА_1 саме як православній віруючій.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про громадянство України", Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

За приписами ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року №2235-III (далі Закон №2235-III) документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.

Відповідно ст. 5 Закону №2235-III та п.п.2, 3 Положення №2503-XII, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 13 Положення №2503-XII встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках документи, що підтверджують громадянство України.

З 06 грудня 2012 року набрав чинності Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" №5492-VI (далі - Закон №5492-VI), яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Частиною 1 ст. 4 Закону №5492-VI встановлено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно ч.1 ст. 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних". У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Згідно п."а" ч.1 ст. 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України" від 14 липня 2016 року №1474-VIII, який набрав чинності з 01 жовтня 2016 року, (далі Закон №1474-VIII) ст. 13 Закону №5492-VI доповнено ч.3 наступного змісту: "Паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.".

Також, Законом № 1474-VIII ч.2 ст. 21 Закону №5492-VI викладено в такій редакції: "Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.".

Згідно ч.ч.1, 2, 4 та 5 ст. 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Кабінету Міністрів України пунктом 7 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1474-VIII доручено у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Згідно п.п.1-3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою №302, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Порядок №302) паспорт громадянина України (далі паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Обмін паспорта здійснюється у разі зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації) (пп.1 п.6 Порядку №302).

Підпунктом 1 п.7 Порядку №302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктами 14 та 32 Порядку №302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.

Окрім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року №456 затверджений Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 червня 2019 за №620/33591 (далі - Тимчасовий порядок №620/33591).

Пункт 1 розділу I "Загальні положення" Тимчасового порядку №456 визначено, що цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абз.5 п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", Постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року №398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302", Положення №2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року №719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Пунктом 1 розділу IV "Обмін паспорта" Тимчасового порядку №456 встановлено, що обмін паспорта здійснюється в разі: 1) зміни прізвища, імені, по батькові, дати та/або місця народження; 2) установлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); 3) непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних/найменуванні органу/штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа.

Згідно п.2 розділу IV "Обмін паспорта" Тимчасового порядку №456 для обміну паспорта заявник подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) паспорт, що підлягає обміну; 4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати; 6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Таким чином, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 разом із своїм законним представником 30 травня 2018 року зверталась до органів УДМС із заявою-анкетою встановленого зразка про внесення до Єдиного державного демографічного реєстру інформації у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон. У зв`язку із цим вона та її законний представник надали згоду на обробку персональних даних із використанням засобів ЄДДР і УНЗ в Реєстрі вже було сформовано (УНЗР №400). Тобто, позивачем (та її представником) було надано згоду на внесення стосовно себе інформації до ЄДДР задовго до звернення до суду із цим позовом.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що доказів того, що позивач не мала наміру оформлювати паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що містить безконтактний електронний носій та, відповідно, не давали згоду на оформлення такого документу, матеріали справи не містять.

Слід зазначити, що наслідком звернення позивача про внесення інформації до Реєстру про нього є присвоєння унікального номеру запису в Реєстрі (далі УНЗР) №400, який є незмінним.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав у відповідача для видачі позивачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (у формі книжечки) в контексті правовідносин, що склались у цій справі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21 грудня 2023 року по справі № 160/1/21, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Також, колегія суддів як і суд першої інстанції враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) щодо наявності права громадян на отримання паспорта у формі книжечки та зазначає наступне.

В цій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17 за позовом особи до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії вказано на ознаки цієї типової справи:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення №2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення №2503-ХІІ.

Розглянувши зразкову справу № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що норми Закону №5492-VI, на відміну від норм Положення №2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом"), не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя в контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі позивачеві паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ є обґрунтованими. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови позивачеві у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону №5492-VI.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 21, 22 ч. 1 ст.4 КАС України типові адміністративні справи адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги; зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

Таким чином, ознаками типових адміністративних справ є один і той же відповідач-суб`єкт владних повноважень та/або його відокремлені структурні підрозділи, аналогічні підстави публічно-правового спору, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та аналогічні позовні вимоги.

Водночас, у справі, що розглядається позивач, звертаючись у минулому за оформленням паспорту громадянина України для виїзду за кордон (біометричного закордонного паспорту) вже надавали згоду на обробку персональних даних із використанням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, і унікальний номер запису в Реєстрі вже було сформовано.

Так, УНЗР було присвоєно позивачу у 2018 році у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Тобто, при зверненні до органу міграційної служби із заявою про отримання паспортного документу, позивач вказувала, що вона надає згоду на використання своїх персональних даних та отримала паспорта громадянина України у формі ID картки.

Разом з тим, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.

Колегія суддів також звертає увагу, що Верховний Суд у справі №160/1/21 у постанові від 21 грудня 2022 року погодився із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року (книжечки), зокрема, у зв`язку із встановленням факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.

З урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог Левіцької І.Ю. в інтересах ОСОБА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Левіцької Ірини Юріївни в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.