Справа № 120/9875/25
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/9875/25 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б.

08 грудня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Граб Л.С. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про опис та арешт квартири,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в якому просив:

-визнати протиправною та скасувати постанову Першого відділу Державної виконавчої служби у м.Вінниці Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) від 20 вересня 2024 року про опис та арешт квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- виключити квартиру з акту опису майна, складеного державним виконавцем у виконавчому провадженні №72398138 від 02.08.2023;

- зобов`язати відповідача вжити заходів щодо припинення дій, спрямованих на реалізацію цієї квартири

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення питання.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 2, 5 ст. 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на звернення з позовом у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Так, ч. 1 ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

При цьому, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Так, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з наступного.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.07.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом надання до суду обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Так, 31.07.2025 представником позивача подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій зазначено, що копію постанови Першого відділу ДВС у м. Вінниці від 20.09.2024 про опис та арешт квартири було отримано саме представником позивача 01.07.2025. Таким чином, про порушення своїх прав позивач дізнався лише 01.07.2025, після чого розпочав активні дії щодо звернення до суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 07.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати у порядку письмового провадження. Питання щодо строку звернення до суду не вирішувалося, при цьому з метою встановлення дотримання строку звернення до суду витребувано у відповідача матеріали виконавчого провадження.

На виконання вимог ухвали від 07.08.2025 представником відповідача до суду подано витребувані матеріали виконавчого провадження.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.08.2025 позовну заяву залишено без руху з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду та надано строк для подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням інших причин пропуску та докази поважності причин його пропуску.

01.09.2025 представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що 20.09.2024 року державним виконавцем складено постанову про арешт майна, до складу якого входить квартира АДРЕСА_2 .

При цьому, представником позивача зазначено про те, що боржником у виконавчому провадженні є батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який хоча і є засудженим за вчинення злочину, що передбачає конфіскацію майна, але місце його перебування не відоме. Про існування кримінальної справи відносно батька, вироку та виконавчого провадження діти ОСОБА_3 нічого не знали, оскільки він від них приховував цю інформацію.

Разом з тим, представником позивача зазначено про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент вчинення виконавчих дій був неповнолітнім і його залучення до їх проведення можливе було тільки через представника. Однак, 20 вересня 2024 року судовий виконавець прибув за вказаною вище адресою і ОСОБА_1 впустив його в квартиру після того, як той звернувся до сусідів останнього. Державний виконавець повідомив, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 є боржником у виконавчому провадженні і йому формально необхідно описати майно. Після цього, оглянувши квартиру, державний виконавець склав оскаржувану постанову, у якій запропонував ОСОБА_1 поставити свій підпис, що той і зробив.

Однак, вказана постанова вголос не зачитувалась і ОСОБА_1 її не читав, оскільки був неповнолітнім, довіряв державному виконавцю і рукописний текст був для нього нерозбірливим. Державний виконавець не пояснив підстав відкриття виконавчого провадження, його суті і тим більше того факту, що описувалось не тільки майно ОСОБА_3 у вигляді його особистих речей, що було доведено до відома ОСОБА_1 , а і квартира, яка в подальшому буде оцінена і виставлена на торги, а ОСОБА_1 його сестра і мати будуть виселені і стануть безхатченками та будуть позбавлені права на житло.

Після того, як ОСОБА_1 виповнилось 18 років, він в червні 2025 року звернувся до адвоката Стьоби Ю.М., який 01.07.2025 року ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, отримав копію постанови Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 20 вересня 2024 року про опис та арешт квартири та роз`яснив позивачу про його порушене право.

За таких обставин, представник позивача вважає, що строк звернення до суду пропущено ОСОБА_1 з поважних причин, а тому наявні підстави для його поновлення.

Так, суд першої інстанції за результатами розгляду поданої представником позивача заяви про поновлення строків звернення до адміністративного суду дійшов висновку, що доводи представника позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, носять характер припущень і не свідчать про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, відтак, підстави для його поновлення відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 р. №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 р. №340/1019/19).

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не вказав, які саме обставини перешкодили йому своєчасно звернутись до суду протягом 7 місяців з моменту звільнення. При цьому, посилання лише на факт необізнаності про порушення своїх прав, свобод та інтересів без відповідних письмових доказів у підтвердження цього не може свідчити про наявність поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Так, основними доводами заяви про поновлення строку звернення до суду є те, що позивач станом на момент опису майна державним виконавцем та винесення постанови від 20.09.2024, був не повнолітньою особо та не розумів наслідки, які можуть настати після винесення постанови про опис майна боржника.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 4 ст. 152 Сімейного кодексу України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

На момент вчинення виконавчих дій, 20.09.2025, позивачу виповнилось повних 17 років, відтак останній міг усвідомлювати наслідки опису майна, зокрема квартири, у якій проживав, що підтвердив власним підписом у присутності повнолітньої сестри.

Більш того, його вік у відповідності до норм чинного законодавства дає право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій та самостійне звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що державним виконавцем квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , передано на відповідальне зберігання не позивачу, а його повнолітній сестрі - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою Департаменту житлового господарства та відображено у постанові державного виконавця від 20.09.2024.

За таких обставин, визнання позивачем факту пропуску строку звернення до суду з позовною заявою і не доведення суду обставин об`єктивно непереборних, які не залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення позивачем процесуальної дії, унеможливлює поновлення судом такого процесуального строку.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що позивач в апеляційній скарзі не вказав інших причин поважності пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною 4 ст. 123 КАС України визначено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 243, 250, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Граб Л.С. Сторчак В. Ю.