Справа № 120/4350/25
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4350/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

08 грудня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області №55 від 24.02.2025 про відмову у перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити позивачеві з 17.02.2025 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням відомостей про заробітну плату згідно довідки №3 від 11.01.2001, виданою Вінницькою виробничо-комерційною фірмою «Вінницянафтопродукт», та довідки №М-24-2564/24-30 від 23.01.2018, виданої Архівним відділом Вінницької міської ради.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.08.2025 позов задоволено частково, ухвалено:

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 55 від 24.02.2025 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.02.2025 про перерахунок пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що подані позивачем довідки про заробітну плату не підтверджені первинними документами чи актом зустрічної перевірки. Через відсутність належного підтвердження заробітку підстав для врахування цих даних при перерахунку пенсії немає.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що надав достатні документи для перерахунку пенсії, а обов`язок щодо перевірки інформації у таких документах покладений на орган ПФУ.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області, отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

17.02.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про перерахунок його пенсії (зміна періоду 60 місяців заробітної плати до 01.07.2000) з урахуванням відомостей про заробітну плату згідно довідки №3 від 11.01.2001, виданою Вінницькою виробничо-комерційною фірмою «Вінницянафтопродукт», та довідки №М-24-2564/24-30 від 23.01.2018, виданої Архівним відділом Вінницької міської ради.

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснювало ГУ ПФУ в Рівненській області.

За результатами опрацювання заяви позивача і доданих до неї документів, ГУ ПФУ в Рівненській області прийнято рішення № 55 від 24.02.2025 про відмову в перерахунку пенсії. Підставою для відмови слугувала відсутність первинних документів або акту перевірки вищевказаних довідок про заробітну плату.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана відмова є протиправною, оскільки позивач не зобов`язаний надавати первинні документи або акт перевірки вищевказаних довідок про заробітну плату разом із заявою. Покладення тягаря доказування достовірності довідок про заробітну плату на пенсіонера суперечить закону. Відсутність дій з боку відповідачів щодо перевірки наданих довідок свідчить про неналежне виконання ними своїх функцій і не може бути підставою для відмови у реалізації права позивача на справедливий розрахунок пенсії.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (Закон №1058-IV), для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно із пп.3 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (Порядок №637) за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до пункту 2.10 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Згідно із пунктом 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, який призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право і обов`язок витребовувати у підприємств, установ, організацій та архівних установ документи, необхідні для оформлення пенсії, а також перевіряти обґрунтованість виданих довідок та достовірність зазначених у них відомостей.

Аналогічні положення містить і п. 4.2 Порядку №22-1, яким передбачено, що орган, який призначає чи перераховує пенсію, у разі потреби зобов`язаний витребувати додаткові документи, провести перевірку або звернутися до відповідних організацій для підтвердження інформації.

Відтак, саме орган Пенсійного фонду уповноважений і зобов`язаний здійснювати перевірку достовірності довідок про заробітну плату, у тому числі шляхом витребування первинних бухгалтерських документів чи проведення зустрічної перевірки.

Пенсіонер не може бути зобов`язаний самостійно отримувати та подавати первинні документи або забезпечувати їх перевірку, оскільки така вимога виходить за межі його прав та можливостей. Натомість обов`язок підтвердження достовірності довідок прямо покладено на органи Пенсійного фонду, які мають відповідні повноваження, ресурси та інструменти.

У даному випадку позивач подав до пенсійного органу належні документи для перерахунку пенсії, однак відповідач фактично переклав тягар доказування достовірності довідок про заробітну плату на позивача, що й спричинило протиправну відмову в перерахунку пенсії.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до поданих позивачем документів позивачем за наслідками апеляційного розгляду справи понесено судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 11000 грн.

На підтвердження понесення вказаних судових витрат, позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 10.10.2025 та акт приймання-передачі наданих послуг за договором від 02.12.2025.

Як вбачається із даного договору, сторони узгодили у якості оплати за надану правову допомогу сплату гонорару у визначеній сумі - 10000 грн. незалежно від часу, обсягу і результатів розгляду справи. Водночас, в акті приймання-передачі наданих послуг за договором від 02.12.2025 наведено погодинний розрахунок вартості наданих послуг.

Крім цього, колегія суддів зауважує, що до суду першої інстанції позивач не подавав клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу, питання розподілу судових витрат судом не вирішувалось, хоча ордер адвоката та підписані ним в інтересах позивача документи у матеріалах справи наявні. Доданий позивачем до відзиву на апеляційну скаргу договір про надання правової допомоги укладено після ухвалення судом першої інстанції рішення на користь позивача.

Зазначені суперечності та неузгодженості у наданих позивачем документах суд вважає неналежними доказами понесених витрат, відтак апеляційний суд позбавлений можливості провести розподіл вказаних судових витрат.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.