Справа № 260/8811/25
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2025 року м. Ужгород№ 260/8811/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі-відповідач), яким просить суд:

1.Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 з 15.12.2016 по 30.10.2025 (включно).

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 15 грудня 2016 року по 15 червня 2017 року, але не більше як за шість місяців.

Позивач вказує, що на виконання рішень Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року у справі № 260/5686/24, від 11 лютого 2025 року у справі № 260/8612/24 та від 28 червня 2024 року відповідачем 28 жовтня 2025 року, 30 жовтня 2025 року та 14 січня 2025 року здійснено нарахування та виплату грошового забезпечення на суми 10 249,10 грн, 16 816,09 грн та 7 277,55 грн відповідно.

Зазначені обставини підтверджуються розрахунково-платіжними відомостями № 1469-166 та № 1469-165 за жовтень 2025 року, а також випискою АТ «Державний ощадний банк України» щодо зарахування безготівкових коштів.

Позивач вказує, що остаточний розрахунок з позивачем при звільненні здійснений відповідачем лише 30 жовтня 2025 року. Період, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжком часу з 15 грудня 2016 року (з

дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу) по 29.10.2025 (день, що передував проведенню остаточного розрахунку

Відповідно, з урахуванням приписів статті 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ (починаючи з 19.07.2022) позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, який відбувся 14.12.2016, лише в межах шести місяців, що у даному випадку включає період з 15.12.2016 по 15.06.2017.

Виходячи із вищезазначеного позивач вважає, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 15.12.2016 по 15.06.2017 (включно), обраховане відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

19 листопада 2025 року до суду через систему «Електронний суду» відповідачем подано відзив, в якому щодо задоволення позовних вимог заперечив. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) добровільно виконало рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року у справі № 260/5686/24, від 11 лютого 2025 року у справі № 260/8612/24 та від 28 червня 2024 року, а саме виплатило 10249 грн 10 коп., 16816 грн 09 коп. та 7277 грн 55 коп. відповідно.

Відповідач у поданому відзиві вказує на застосування у даних спірних правовідносинах принцип співмірності, а також наголошує, що рішенням суду вже було стягнуто на користь позивача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Прикордонних військах України на посадах осіб офіцерського складу.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 05 грудня 2016 року №1222-ос По особовому складу Позивача було звільнено з військової служби за пунктом б частини 8 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я), у військовому званні полковник. На підставі вказаного вище наказу, наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - Відповідач) наказом від 14 грудня 2016 року № 489-ос По особовому складу виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення управління у запас ЗСУ за тими самими підставами.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року у справі № 260/5686/24 позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо проведення виплати ОСОБА_1 , щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з 01 лютого 2016 року по 14 грудня 2016 року без врахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перерахунок ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з 01 лютого 2016 року по 14 грудня 2016 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат індексації грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням проведених виплат.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року у справі №260/5686/24 без змін.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року у справі № 260/8612/24 позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 що полягала в здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 рік, яка нараховується з місячного грошового забезпечення, без врахування при обчисленні розміру щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889 з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення, як бази нарахування, індексації грошового забезпечення.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 рік, яка нараховується з місячного грошового забезпечення, з врахуванням при обчисленні розміру щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889 з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення, як бази нарахування, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без задоволення, а Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року у справі № 260/8612/24 без змін.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі № 260/1300/24 позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 що полягала в здійсненні нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2016 році передбаченої п. 3.6.3. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України за №425 від 20.05.2008 року (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 року за № 537/15228), у меншому від законодавчо встановленого розміру.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у розмірі, визначеному п. 3.6.3. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України за № 425 від 20.05.2008 року (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 року за № 537/15228), з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року 20 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі № 260/1300/24 - без змін.

На виконання рішень Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року у справі № 260/5686/24, від 11 лютого 2025 року у справі № 260/8612/24 та від 28 червня 2024 року відповідачем 28 жовтня 2025 року, 30 жовтня 2025 року та 14 січня 2025 року здійснено нарахування та виплату грошового забезпечення на суми 10 249,10 грн, 16 816,09 грн та 7 277,55 грн відповідно, що підтверджується розрахунково-платіжними відомостями № 1469-166 та № 1469-165 за жовтень 2025 року, а також випискою АТ «Державний ощадний банк України» щодо зарахування безготівкових коштів.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, щодо ненарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, (в редакції Закону України "Про внесення змін в законодавчі акти України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX ), чинній на час звернення із позовом, у разі невиплати звини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України, (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Зазначені положення переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина 2 ст. 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах;

- співмірність розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З огляду на це, вирішуючи питання про стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд повинен врахувати розмір простроченої заборгованості роботодавця, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, співмірність розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Однак, досліджуючи матеріали даної справи, судом встановлено, що на користь позивача вже стягнуто середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку у сумі 284823,00 на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 року у справі №260/2195/20 та у сумі 76901,13 грн на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 року у справі №260/7970/21.

Суд зауважує, що вищевказане виплачене середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні охоплює період затримки заявлений позивачем у даній адміністративній справі 15.12.2016-15.06.2017.

Однак, після відшкодування відповідачем суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку, відповідач у січня та жовтня 2025 року нараховує позивачу знову кошти на виконання рішень Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2024 року у справі №260/5686/24, від 11.02.2025 року у справі №260/8612/24, що стало підставою для повторного звернення позивача із вказаним позовом до суду.

Таким чином, суд констатує, що позивачу за затримку розрахунку при звільненні за період з 15.12.2016 по 15.06.2017 (за шість місяців) відповідачем відшкодовано кошти на підставі рішень Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 року у справі №260/2195/20 та від 15.09.2022 року по справі №260/7970/21.

Суд також враховує, те що позивачу зараховано кошти у січні 2025 року на виконання рішень суду, тобто після стягнення суми за затримку розрахунку при звільненні, однак вказує на те, що нормами ст. 117 КЗпП України не передбачено подвійного нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд також зазначає, що відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України із внесеними змінами після 19.07.2022 року весь час затримки розрахунку обмежено шістьма місяцями.

Таким чином, у позивача весь час затримки розрахунку при звільненні обмежується періодом з 15.12.2016 по 15.06.2017 року. А за вказаний період позивачу відшкодовано суму за затримку розрахунку при звільненні.

Відтак, суд вказує на те, що позивач помилково та необґрунтовано дійшов висновку що має право на повторне відшкодування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.12.2016 по 15.06.2017 року, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЮ.Ю.Дору