Справа № 387/1410/25
Суддя: Солоненко Т. В.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 387/1410/25
Номер провадження по справі 2-а/387/27/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року селище Добровеличківка

Добровеличківський районний суд, Кіровоградської області у складі

головуючого судді Солоненко Т. В.

із секретарем судового засідання Косюг І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Добровеличкіського районного суду Кіровоградської області з позовом в якому вказує, що 25.08.2025 поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області рядовим поліції в Тернопільській області Онишком Ростиславом Ігоровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5565970 відносно позивача, за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Зазначена постанова мотивована тим, що 25.08.2028 о 10:52:19 С-Щепідволочиськ, дорога М-30, 191 км, водій керував ТЗ обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутим ременем безпеки, чим порушив п. 2.3. в ПДР порушення правил користування ремнями безпеки. За наслідками розгляду справи інспектором на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Позивач вважає, що постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Так, керуючи транспортним засобом Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі М-30, 191 км, будучи пристебнутим ременем безпеки, був зупинений працівниками Територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою перевірки військово-облікових документів. З метою надання військово-облікових документів, які знаходились у правому бардачку автомобіля, відстебнув ремінь безпеки. Після перевірки військово-облікових документів підійшов працівник Управління патрульної поліції в Тернопільській області та запитав, чому не пристебнутий ремінь безпеки, на що позивач відповів, що відстебнув ремінь безпеки з метою надання для перевірки військово-облікових документів. Проте пояснення позивача поліцейським не взято до уваги та винесено оскаржувану постанову.

На підставі викладеного, позивач просить суд постанову серії ЕНА № 5565970 від 25.08.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.121 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. визнати протиправною та скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2025 справу ЄУН 387/1410/25 за вказаним позовом передано на розгляд судді Солоненко Т.В..

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін. Зобов`язано Управління патрульної поліції у Тернопільській області в термін до 06.10.2025 подати до суду належним чином завірену копію матеріалів про адміністративне правопорушення складених відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Розгляд справи, призначений на 06.10.2025, відкладено на 26.11.2025.

07.10.2025, засобами поштового зв`язку, до суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача Дживри С.І. з копією оскаржуваної постанови серія ЕНА №5565970 від 25.08.2025 та диском з матеріалами відеофіксації. У відзиві представник відповідача наводить заперечення на позов та зазначає, що 25.08.2025 о 10:59 год. на автодорозі М-30, 191 км працівниками поліції здійснено зупинку керованого позивачем транспортного засобу Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1 , в період часу з 10:56:55 по 10:52:00 зафіксовано як водій керував ТЗ не будучи пристебнутим ременем безпеки. Після зупинки керованого позивачем ТЗ та під час подальшого спілкування позивач перебував без пристебнутого ременя безпеки, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру поліцейського, відеозаписи з якої надано суду. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, який проводився під фіксацію на нагрудну бодікамеру поліцейського, позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Жодних заяв, клопотань чи пояснень від позивача не надходило. За результатами розгляду справи поліцейським повідомлено про своє рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП, від отримання постанови позивач відмовився. За наведеного, відповідач вважає, що інспектором поліції було дотримано положень КУпАП під час складання постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

З урахуванням вимог ст.ст.257-263 КАС України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Враховуючи положення ст.9 КАС України якими в адміністративному судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав.

Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 1 ст. 7 КАС України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5565970 від 25.08.2025 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП. Зокрема, ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 25.08.2028 о 10:52:19 / С-Щепідволочиськ, дорога М-30, 191 км, керував транспортним засобом Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1 обладнаним засобами пасивної безпки та був непристебнутим ременем безпеки, чим порушив п. 2.3. в ПДР порушення правил користування ремнями безпеки.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом п. 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р.№ 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.3 в) ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Згідно ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний під час руху на автомобілі, обладнаному ременями безпеки, бути пристебнутим, а на мотоциклі - в застебнутому мотошоломі.

Згідно з ч. 5 ст.121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вимогами ст. 31Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи, опитування особи, зупинення транспортного засобу, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, оглядом відеоматеріалів відображено рух вказаного транспортного засобу та його зупинку, а також поліцейського, який направляється до нього. Згодом відображено водія ОСОБА_1 , який перебуває в салоні автомобіля, будучи не пристебнутим ременем безпеки, однак відеофіксація портативним відеореєстратором поліцейського відображає водія вже в зупиненому транспортному засобі, тобто нерухомому. Повну зупинку транспортного засобу марки Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 зафіксовано на 10:52:02, момент відображення водія ОСОБА_1 в салоні після зупинки автомобіля зафіксовано на 10:52:09, таким чином суд вважає, що протягом часу 7 секунд водій міг виконати відстібання ременя безпеки.

Відеоматеріалами, долученими до матеріалів справи, не зафіксовано водія ОСОБА_1 , який 25.08.2025 о 10 год. 52 хв. на С-Щепідволочиськ, дорога М-30, 191 км під час руху на автомобілі був не пристебнутим ременем безпеки.

Доводи відповідача, вказані у відзиві, що порушення вимог пункту 2.3 в ПДР водієм ОСОБА_1 підтверджуються відеозаписом у файлі export-v70ur судом відхиляються з огляду на наступне.

У статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

У п.п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ цієї Інструкції передбачено, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Таким чином, якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Зазначене кореспондує із позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а.

Так, ретельним оглядом відеозапису у файлі export-v70ur суд установив слідуюче: відеозапис починається о 10:52:09 триває до 10:59:23, далі відеозапис продовжується з 10:51:55 триває до 10:55:03, далі відеозапис продовжується з 10:52:09 триває до 10:56:52.

З наведеного слідує, що наданий відповідачем відеозапис у файлі export-v70ur є не безперервним, тому не може вважатися належним та допустимим доказом по справі.

Згідно із п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам статей 283,284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, згідно з якими зроблено висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення і назвати мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник або наведених ним обставин.

Згідно з п.1 ст.247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не довів вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст.121 КУпАП, позаяк докази у справі, зокрема, відеоматеріали не відображають водія ОСОБА_1 , який під час руху автомобілем не був пристебнутий ременем безпеки. До того ж, даний відеозапис, в силу наведених вище положень закону, не є належним та допустимим доказом.

У зв`язку із наведеним, суд вважає недоведеним факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, будучи не пристебнутим ременем безпеки, тобто відсутня подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

На підставі наведеного, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП, позаяк зазначені дії позивача не містять складу такого правопорушення.

Вказане не було спростоване відповідачем.

В силу вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом постанови від 08.07.2020 року у справі 463/1352/16-а Верховний Суд також звертає увагу на те, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За нормою ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282).

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в постановах про адміністративне правопорушення, у зв`язку з тим, що самі по собі постанови про адміністративне правопорушення не можуть бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано суду будь-яких належних та достовірних доказів, які б підтверджували факти викладені у постанові та спростовували доводи позивача.

З огляду на те, що належних та допустимих доказів правомірності дій суб`єктом владних повноважень не надано, суд дійшов до висновку щодо протиправності винесеної постанови.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За встановлених судом обставин, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому, підлягає скасуванню.

Згідно п. 1ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки не встановлено обставин, які б свідчили про склад адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем, провадження у справі про це правопорушення підлягає закриттю.

Разом з тим, позивачем ставиться вимога про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА №35565970 протиправною.

За приписами ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вказана норма Закону містить вичерпний перелік дій, які може вчинити суд при винесенні рішення і не передбачає визнання постанови протиправною, що виключає правові підстави для задоволення зазначеної вимоги позивача.

Враховуючи вищенаведене, позов підлягає до часткового задоволення.

Частиною третьою статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, позивачу підлягає до відшкодування судовий збір в розмірі 302,80 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72-76, 139, 243, 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5565970 від 25.08.2025, винесену поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Онишко Ростиславом Ігоровичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАПта накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 302 (триста дві) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач:Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46003, код ЄДРПОУ 40108646).

Суддя Таїсія СОЛОНЕНКО