Справа № 160/14566/25
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 рокуСправа №160/14566/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рябчук О.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення по справі № 160/14566/25 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа: Державна судова адміністрація України про стягнення заборгованості, -

УСТАНОВИВ:

03.12.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 160/14566/25, в якій просить суд:

- ухвалити Додаткове рішення по справі №160/14566/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України про стягнення компенсації втрати частини суддівської винагороди у зв`язку з порушенням строків виплати, яким:

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49070 м. Дніпро, вул. Д. Яворницького, 57; ), на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати пов`язані з наданням правової допомоги у сумі 12000 (дванадцять тисяч) грн.00-коп.

Заяву зареєстровано в суді та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.12.2025 року передано до розгляду судді Рябчук О.С.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, при винесенні рішення у справі не вирішив питання про судові витрати.

Згідно із ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Вирішуючи питання щодо винесення додаткового рішення по суті, суд зазначає наступне.

20.05.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа: Державна судова адміністрація України з вимогами:

- стягнути з Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49070 м. Дніпро, вул. Д. Яворницького, 57; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки здійснення розрахунку при звільненні в сумі 774885 грн. (сімсот сімдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 96 коп., компенсації втрати частини суддівської винагороди (заробітної плати) у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 25449 (двадцять п`ять тисяч чотириста сорок дев`ять) грн. 15 коп., а всього 800335 (вісімсот тисяч триста тридцять п`ять) грн. 11-коп.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунку при звільненні в сумі 774885 грн. - повернуто позивачу.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року у справі №160/14566/25 повернуто скаржнику.

27.11.2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом винесено рішення у справі № 160/14566/25, яким в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа: Державна судова адміністрація України про стягнення заборгованості відмовлено.

Так, ч.1 ст.252 КАС України встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 2 статті 252 КАС України передбачено, що заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Отже, законодавцем чітко визначено перелік умов, що можуть бути підставою для винесення додаткового рішення у справі.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат судом зазначено про відсутність підстав для їх розподілу, оскільки в задоволенні позовних вимог судом було відмовлено.

Статтею 139 КАС України установлені такі правила розподілу судових витрат:

1. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

3. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

4. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

5. У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

7. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

8. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

9. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

10. У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи.

11. Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Отже, загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому відповідачу - суб`єкту владних повноважень, можуть компенсуватись лише документально підтвердженні витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, оскільки суб`єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов`язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді. Такі обмеження у можливостях суб`єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних відносинах із владою. Документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу, що присудження з другої сторони понесених судових витрат можливо за умови задоволення позовних вимог.

Однак, суд наголошує на тому, що в задоволенні вимог ОСОБА_1 було відмовлено, що зумовлює відсутність підстав для стягнення понесених витрат на правничу допомогу з відповідача.

Таким чином, судом було досліджено докази в обґрунтування заявленої вимоги та прийнято рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, що було відображено у резолютивній частині рішення.

Повторний розгляд вимоги щодо якої судом вже було прийнято рішення не передбачено чинним законодавством.

Незгода з рішенням суду, або окремою його частиною не є підставою для винесення додаткового рішення у справі.

Враховуючи викладене у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 160/14566/25.

Керуючись ст. ст. 253, 374, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення по справі № 160/14566/25 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа: Державна судова адміністрація України про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала набуває законної сили у відповідності до положень ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, визначені ст. 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук