Справа № 560/9774/25
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/9774/25
РІШЕННЯ

іменем України

04 грудня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

1. Визнати протиправними дії командування військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

2. Зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 , з військової служби на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка, який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на звернення до відповідача із рапортом про звільнення зі служби про звільнення його з військової служби з лав Збройних Сил України у запас на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, отримав письмову відмову у задоволенні рапорту, яка мотивована тим, що відсутні докази, що мати ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду та щодо відсутності у неї інших члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення. Вказану відмову позивач вважає протиправною та просить зобов`язати відповідача звільнити його з військової служби на підставі наведених норм.

У поданому відзиві на позов, відповідач зазначив, що позивачем не надано будь-яких підтверджень, що лише він може здійснювати постійний догляд за матір`ю та взагалі, що необхідно здійснювати цей догляд. Більш того, з поданих позивачем документів вбачається наявність таких осіб, зокрема урім військовослужбовця ОСОБА_1 в ОСОБА_2 є ще дві доньки, які можуть і повинні здійснювати догляд за матір`ю, яка такого догляду потребує. Просить відмовити у задоволенні позову.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 24.01.2025 суд відкрив провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд встановив, що ОСОБА_1 був мобілізований до лав Збройних Сил України та ІНФОРМАЦІЯ_1 та проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 за військовим званням солдат.

24.04.2025 позивачем було подано рапорт про звільнення його з військової служби з лав Збройних Сил України у запас на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи.

Дослідивши рапорт та додані до нього матеріали в їх сукупності командування військової частини НОМЕР_3 дійшло висновку, що рапорт не підлягає задоволенню, оскільки відсутні докази, що мати ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду та щодо відсутності у неї інших члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

Вважаючи відмову відповідача у звільненні його зі служби протиправною позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За положеннями статті 1 Закону України "Про оборону України" закріплено, що:

- особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Отже, оскільки Указом Президента України від 17.03.2014 №303/2014 було оголошено часткову мобілізацію (оприлюднений 17.03.2014), особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014. В той же час, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, а Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Таким чином, з приведеного вбачається, що особливий період в Україні діє з 17.03.2014, тоді як воєнний стан введено лише 24.02.2022 та він діє по сьогоднішній день.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ, в редакції, станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами 2, 3 та 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу (частина 6 статті 2 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

При цьому, частиною 4 статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Так, спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби через сімейні обставини на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII. Підставою для такої відмови стало, недоведення позивачем необхідної умови для звільнення з військової служби за вказаною нормою, а саме: "відсутні докази, що мати потребує постійного стороннього догляду та щодо відсутності у неї інших члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.".

Надаючи оцінку наявності такої підстави для звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану, як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, суд зазначає таке.

Так, обов`язковими умовами для отримання права на звільнення з військової служби за сімейними обставинами у випадку визначеному абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII є:

- наявність одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи;

- необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи;

- відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Зазначені обставини мають існувати в сукупності та бути підтвердженими доданими до рапорту доказами.

Суд зазначає, що абзац 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII передбачає підставу для звільнення військовослужбовців під час дії воєнного стану з військової служби через сімейні обставини, за умови наявності доказів, що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відтак, з аналіз приведених вище приписів вбачається, що при застосуванні приписів абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII має бути доведено зокрема, що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Водночас, з доданих позивачем до рапорту документів встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 .

Мати - ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново, загальне захворювання, що підтверджується копію Довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №933785 від 28.08.2024.

Згідно висновку №852 про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пресуватися та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги на непрофесійній основі, довідки КНП "Центр первинної медичної допомоги Хмельницького району" від 11.09.2024 - рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Згідно довідки КНП "Центр первинної медичної допомоги Хмельницького району" від 11.09.2024 ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до довідки №390 від 13.09.2024, виданої сільським головою Крупецької сільської ради, ОСОБА_2 проживає з 25.10.2023 разом із сином ОСОБА_1 .

Під час обстеження сімейного стануКомісія винесла настуний висновок: Крім військовослужбовця ОСОБА_1 в ОСОБА_2 є ще дві доньки, які можуть і повинні здійснювати догляд за матір`ю, яка такого догляду потребує.

Щодо твердження позивача стосовно того, що законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї, а лише визначені критерії, за наявності яких особи складають сім`ю та такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є: спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання, суд не погоджується та вважає за необхідне зазначити таке.

Частинами 1-3 статті 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа.

Приписами абзацу 2 частини 1 статті 1265 Цивільного кодексу України унормовано, що ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Статтею 1261 Цивільного кодексу України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

З приведеного вище вбачається, що у ОСОБА_1 в ОСОБА_2 є ще дві доньки, які мають обов`язок утримувати матір.

При цьому, до рапорту позивача про звільнення з військової служби не було надано докази того, що дві доньки, як особи першого ступеня споріднення із ОСОБА_2 (матір`ю позивача, яка потребує стороннього догляду) потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Так, відповідно до частини 1 статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі статтею 47 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд вважає, що підстав для задоволення позову не має.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із цим, враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 04 грудня 2025 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 )

Головуючий суддя В.В. Матущак