Справа № 160/28509/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою керівника Павлоградської окружної прокуратури Кузьменка Анатолія Сергійовича до Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
02.10.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 01.10.2025 року через систему Електронний суд позовна заява керівника Павлоградської окружної прокуратури Кузьменка Анатолія Сергійовича до Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, в якій позивач просить суд:
Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2025 року, зазначена вище справа була розподілена та 03.10.2025 року передана судді Пруднику С.В.
07.10.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 3 вказаного договору оренди, на земельній ділянці розташована гребля земляна, гравітаційна, відкосного профілю, довжиною 380 м.
Відомості щодо власника греблі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.
Проте, відповідно до водогосподарського паспорту водного об`єкту Воскресенське водосховище площею 57,8180 га, розташоване за межами с. Жемчужне на території Юріївської селищної ради погодженого Державним агентством водних ресурсів України 17.03.2023, на вказаній земельній ділянці водного фонду розташована гідротехнічна споруда до складу якої входять:
- гребля земляна, гравітаційна, відкосного профілю, матеріал суглинок, глина, довжиною 380 м з шириною по гребню 6…7 м, максимальна висота 9,1 м, закладання укосів: верхового 1:3 та низового 1:2, верховий відкос закріплений залізобетонними плитами, низовий задернований, проїзджу дорога шириною 3 м;
- водоскидна споруда, шахтного типу, матеріал монолітний залізобетон, вхідний оголовок шахта з перерізом в плані 6 х 6 м, висотою 6,06 м, водопровідна частина відвідна галерея із двох ниток залізобетонних квадратних труб перерізом 2х2 м, довжиною 37 м, вихідний оголовок водобійний колодязь із монолітного залізобетону, глибиною основної частини 1,9 м, довжиною 16 м, пропускна здатність 57,5 м3/с.
Відповідно до листів виконавчого комітету Юріївської селищної ради №2155/0/2-24 від 15.11.2024 року та №725/0/2-25 від 24.04.2025 року, гідротехнічні споруди, як окрема складова земель водного фонду, в Переліку комунального майна селищної ради не обліковуються.
Для визначення Порядку обліку, утримання та обслуговування гідротехнічних споруд, які розміщені на землях водного фонду Юріївської селищної територіальної громади, рішенням Юріївської селищної ради №4160-68/VІІІ від 07.11.2024 року затверджено план заходів з прийняття гідротехнічних споруд в комунальну власність Юріївської селищної територіальної громади, яким передбачено проведення інвентаризації гідротехнічних споруд з визначенням їх стану та встановлення балансоутримувача.
Для з`ясування приналежності гідротехнічних споруд, які розташовані на водних об`єктах селищної ради, виконавчим комітетом Юріївської селищної ради розпочато заходи з виявлення, обстеження та взяття на облік безхазяйних гідротехнічних споруд в комунальну власність Юріївської селищної територіальної громади.
Відповідно до розпорядження селищного голови № 444-Р від 19.12.2024 року «Про створення комісії з виявлення гідротехнічних споруд на водних об`єктах, які знаходяться на території Юріївської селищної ради», комісією проведено обстеження водних об`єктів, на яких розташовані гідротехнічні споруди. Відділом архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Юріївської селищної ради надіслано запити до відповідних органів щодо права власності на гідротехнічні споруди.
Проте, відомості щодо власників та балансоутримувачів гідротехнічних споруд, які розташовані на вказаній вище земельній ділянці водного фонду, а саме: гребля земляна, глуха, облицьована залізобетонними плитами, проїжджа, у виконавчого комітету Юріївської сільської ради відсутні. Спірна гідротехнічна споруда на обліку селищної ради як безхазяйне майно, не перебуває.
Виконавчий комітет Юріївської селищної ради звертався до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській з листом №63/0/2-25 від 10.01.2025 року щодо наявності в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності нерухомого майна, а саме гідротехнічних споруд, які розташовані не території Юріївської селищної ради.
Відповідно до листів Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області №1541/23-25 від 08.07.2025 року та №1973/03-25 від 03.09.2025 року, інформація щодо власників та балансоутримувачів спірної земельної ділянки відсутня.
Згідно до листа Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області №2-3-9/1776-25 від 28.08.2025 року, інформація щодо власників та балансоутримувачів спірної земельної ділянки відсутня.
З метою проведення обстеження спірної гідротехнічної споруди, окружна прокуратура звернулась на адресу Юріївської селищної ради з листом №63-1904вих-25 від 28.03.2025 року.
Виконавчий комітет Юріївської селищної ради листом №725/0/2-25 від 24.04.2025 року повідомив про те, що комісією у складі заступника сільського голови, начальника відділу земельних відносин та охорони навколишнього середовища та головних спеціаліста відділу 27.12.2024 року проведено виявлення гідротехнічної споруди водного об`єкту, яка знаходиться на території Жемчужненського старостинського округу Юріївської селищної ради за межами с. Затишне, про що складено відповідний акт.
Обстеженням встановлено, що загальна площа водного об`єкту, на якому знаходиться гідротехнічна споруда складає 60,2179 га.
Комісією після візуального обстеження на водному об`єкті виявлено гідротехнічні споруди:
1. гребля земляна, гравітаційна, задернована, облицьована залізобетонними плитами;
2. водоскидна споруда залізобетонний колодязь;
3. водопровідна частина дві квадратні залізобетонні труби довжиною 37 м.
Відповідно, на виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.04.2021 року «Про заходи державної регіональної політики на підтримку децентралізації влади», введеного в дію Указом Президента України №180/2021 від 29.04.2021 року, за результатами проведення у 2021 році інвентаризації водних об`єктів, лісових ресурсів, об`єктів державної та комунальної власності, що знаходяться на території територіальних громад, при виявленні безхазяйних гідротехнічних споруд на водних об`єктах, орган місцевого самоврядування, на території якого знаходяться дані об`єкти, з метою впорядкування обліку комунального майна територіальної громади, мав прийняти рішення про взяття на облік безхазяйних гідротехнічних споруд на водних об`єктах.
На думку позивача, протягом тривалого часу органом місцевого самоврядування Юріївською селищної радою не вжито заходів щодо взяття на баланс означених гідротехнічних споруд, що свідчить про протиправну бездіяльність органу місцевого самоврядування.
Посилаючись на наведені обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить із наступного.
Стосовно підстав звернення прокурора з даним позовом до суду, суд зазначає наступне.
Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що на органи прокуратури України покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 3 - 5 ст. 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених ст. 169 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Відповідно до п. 3, 4 рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 року інтереси держави можуть повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В їх основі є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування її економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Тобто, Конституційний Суд України у вказаному рішенні визначив, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави.
Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.
Згідно ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Отже, Юр`ївською селищною радою допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не вчиненні дій, спрямованих на набуття права власності на гідротехнічні споруди, розташовані на земельній ділянці водного фонду площею 60,2179 га, на території Юр`ївської селищної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно.
Статтею 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні передбачені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громади.
Твердження про те, що «правильне застосування законодавства» незаперечно становить «суспільний інтерес» та в даному випадку зверненням до суду дотримано «справедливої рівноваги», висловлені також у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Раймондо проти Італії» від 22.07.1994, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008, «Спорронг і Льоннрот проти Швеціїї» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Серков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Тригубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014.
При цьому орган, до компетенції якого належить захист законних інтересів держави з цього питання, відсутній.
В даному випадку порушення допущено Юріївською селищною радою, що є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, а тому прокурор звертається до суду самостійно відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Бездіяльність відповідача сприяє порушенню основних засад державної політики у сфері збереження інженерної інфраструктури водних об`єктів та комунальної власності та виражається у невжитті передбачених законодавством заходів щодо оформлення права власності на безхазяйне майно - гідроспоруд, створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеним нерухомим майном, ризики безпідставного вибуття останніх з власності територіальної громади, інтереси якої представляє сільська рада, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав громади та, тим самим, порушує законодавчо встановлений порядок набуття й подальшої реалізації права власності і, відповідно, інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною майна територіальної громади, що, у свою чергу, є порушенням загальнодержавних інтересів та у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді шляхом звернення до суду з позовною заявою.
Крім того, оформивши належним чином у комунальну власність гідротехнічні споруди сільська рада отримає правові підстави для їх утримання, фінансування з місцевого бюджету та можливість залучення коштів державних і міжнародних програм на розвиток водогосподарської інфраструктури.
У даному випадку окружною прокуратурою встановлено причини та достатні підстави для представництва в суді інтересів держави, оскільки Юр`ївська селищна рада, яка відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» покликана захищати права територіальної громади, а інтереси останньої порушуються внаслідок бездіяльності вказаного органу місцевого самоврядування.
Управління майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, в межах визначених радою, належить до компетенції Юр`ївської селищної ради, однак, незважаючи на викладене, відповідач жодних дій по набуттю права власності на нерухомий об`єкт інженерної інфраструктури, а саме гідротехнічні споруди не вжив та не планує вживати.
Аналогічні висновку у подібних спірних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 05.03.2024 у справі №300/3657/22.
Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі №925/1133/18 прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо: відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах або орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави (п.157).
Крім того, у п.п. 115-117 вищевказаної постанови, Велика Палата Верховного Суду вказала, що у разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача.
Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.
При цьому фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор.
Крім того, втручання у приватні права й інтереси має бути належно збалансованим із відповідними публічними (державними, суспільними) інтересами, із забезпеченням прав, свобод та інтересів кожного, кому держава гарантувала доступ до загальнонародних благ і ресурсів (постанова Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 633/408/18).
У разі порушення рівноваги публічних і приватних інтересів, зокрема безпідставним наданням пріоритету правам особи перед правами держави чи територіальної громади, у питаннях, які стосуються загальних для всіх прав та інтересів, прокурор має повноваження, діючи у публічних інтересах, звернутися до суду, якщо органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові особи не бажають чи не можуть діяти аналогічним чином, або ж самі є джерелом порушення прав і законних інтересів територіальної громади чи загальносуспільних (загальнодержавних) інтересів. У таких випадках відповідні органи можуть виступати відповідачами, а прокурор - позивачем в інтересах держави.
Отже, наявні всі підстави для звернення до суду прокурора та визначення Юр`ївської селищної ради відповідачем, оскільки інший орган, який би міг здійснити захист інтересів держави в особі Юр`ївської селищної територіальної громади, відсутній.
Така позиція відображена у постановах Верховного Суду від 17.09.2024 у справах № 916/4033/21 та №922/3960/19.
Таким чином, прокурор звернувся до суду як самостійний позивач з огляду на те, що у даному випадку відсутній державний орган, який уповноважений здійснювати представництво інтересів держави у спірних правовідносинах.
Згідно абзацу 1 ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Терміни та визначення» (діють на даний час), термін «Гідротехнічна споруда» визначений як споруда для використання водних ресурсів, а також для боротьби зі шкідливою дією вод.
За визначенням пункту 1.9.18 Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів, затвердженої наказом Держкоммістобудування №252 від 19.12.1995, гідротехнічні споруди це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.
Низкою інших нормативних актів гідротехнічні споруди визначені як споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби із шкідливою дією вод (Мінтранс, наказ «Про затвердження Положення про організацію та порядок здійснення державного технічного нагляду за судноплавними гідротехнічними спорудами та гідротехнічними спорудами портів, суднобудівних та судноремонтних заводів, що перебувають в експлуатації» №906 від 20.11.2003; Мінтранс, наказ «Про затвердження Правил технічної експлуатації річкових портових гідротехнічних споруд» №251 від 29.03.2004; Міністерство з питань житлово-комунального господарства України, наказ «Про затвердження форми звітності № 1-ізт (річна) Звіт про інженерний захист територій населених пунктів та Інструкції щодо її заповнення» №76 від 22.03.2010; Міністерство надзвичайних ситуацій України, наказ «Про затвердження Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд у водогосподарських системах» №661 від 03.04.2012, інш.).
З урахуванням наведеного, такі об`єкти, як гребля («земляна, гравітаційна, відкосного профілю, довжиною 380 м з шириною по гребню 6…7 м, максимальна висота 9,1 м, проїзджу»); водоскидна споруда («шахтного типу, матеріал монолітний залізобетон, вхідний оголовок шахта з перерізом в плані 6 х 6 м, висотою 6,06 м, водопровідна частина відвідна галерея із двох ниток залізобетонних квадратних труб перерізом 2х2 м, довжиною 37 м, вихідний оголовок водобійний колодязь із монолітного залізобетону, глибиною основної частини 1,9 м, довжиною 16 м, пропускна здатність 57,5 м3/с») розташовані на землях водного фонду площею 60,2179 га, на території Юріївської сільської ради належать до гідротехнічних споруд.
Крім того, відповідно до пункту 2.7 «Методичних рекомендацій стосовно об`єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації», затверджених протоколом колегії Державної реєстраційної служби України від 11.12.2012 за №3, до об`єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, належать споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій.
До гідротехнічних споруд відносяться: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.
В свою чергу, згідно з ДБН В.2.4-3: 2010, п. 1.3 Положення про організацію та порядок здійснення технічного нагляду за гідротехнічними спорудами воднотранспортного комплексу, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України №21 від 16.01.2014 (далі - Положення), гідротехнічна споруда - споруда, що підпадає під вплив водного середовища, призначена для використання і охорони водних ресурсів, а також для захисту від шкідливого впливу вод.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі Закон), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
За визначенням статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина 2 статті 3 Закону).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 вказаного Закону у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Однак, на даний час право власності на греблю («гребля гравітаційна, задернована, облицьована залізобетонними плитами»), водоскидну споруду («залізобетонний колодязь»); водопровідну частину («дві квадратні залізобетонні труби довжиною 37 м»), ні за ким не зареєстровано, тобто вони мають ознаки безхазяйності.
Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
У свою чергу, ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, до яких віднесено розпорядження комунальним майном територіальних громад та інше.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Підставою набуття права комунальної власності є передача майна комунальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Згідно з ч. 5 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Згідно зі ст. 74 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність, несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.
Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом (ст. 329 ЦК України).
Відповідно до ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.
Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені.
Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.
Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
За визначенням ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 Закону).
Взяття на облік безхазяйного нерухомого майна проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 14 ст. 18 Закону).
Таким чином, процедура, передбачена ст. 335 ЦК України складається з декількох послідовних етапів, у зв`язку з чим для визнання судом безхазяйної нерухомої речі комунальною власністю орган місцевого самоврядування, на території якого розміщено відповідне майно, зобов`язаний:
1) у порядку, визначеному ч. 14 ст. 18 Закону та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, подати до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, заяву про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік;
2) після взяття нерухомої безхазяйної речі на облік та внесення відповідних даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно забезпечити публікування в друкованих засобах масової інформації оголошення про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік;
3) після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі звернутися до суду з належно оформленою заявою про визнання безхазяйної нерухомої речі комунальною власністю.
Наведені вище етапи реалізації цих повноважень органом місцевого самоврядування вказують на те, що заява про визнання безхазяйної нерухомої речі комунальною власністю подається в порядку окремого провадження за правилами ст. 330 ЦПК України тільки в разі, якщо цей об`єкт вже перебуває на обліку як безхазяйне майно й оголошення про зазначені обставини опубліковано в друкованому засобі масової інформації не менше року тому.
При цьому, саме Юріївська селищна рада і є в даному випадку, уповноваженим органом місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо взяття на баланс безхазяйного майна, в тому числі гідротехнічних споруд, розташованих на території Юріївської селищної територіальної громади, та подальшого оформлення права комунальної власності на них. Але якщо зазначені юридичні факти не відбулися, належним способом захисту інтересів держави в таких випадках може бути тільки звернення прокуратури до суду з адміністративним позовом про визнання відповідної бездіяльності Юріївської селищної ради протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме звернення до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, із заявою про взяття на облік безхазяйних нерухомих речей.
Діяльність органів місцевого самоврядування з урахуванням їх місця та ролі в системі органів публічної влади, визначених статтями 140-146 Конституції України, повинна спрямовуватися на задоволення потреб територіальної громади в ключових сферах її життя та сприяти забезпеченню сталого соціально-економічного розвитку відповідної території, досягнення якого у свою чергу є необхідною умовою для побудови суверенної, незалежної, демократичної, соціальної, правової держави та становлення громадянського суспільства.
Вирішення питань місцевого значення в інтересах територіальної громади, за змістом статей 2, 4, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», становить мету діяльності органів місцевого самоврядування, яка має здійснюватися в межах Конституції і законів України та реалізовуватися на принципах законності і поєднання місцевих та державних інтересів.
Для забезпечення реалізації цих завдань органи місцевого самоврядування наділені законодавцем низкою повноважень, які, у разі сумлінного їх використання, дозволяють ефективно розв`язувати проблеми, що виникають у межах відповідної територіальної громади.
Зокрема, запроваджуючи інститут визнання майна безхазяйним, законодавець з метою впорядкування в державі суспільних відносин щодо об`єктів цивільного права, у яких немає власника або власник яких невідомий, попередження випадків використання їх на шкоду правам і свободам громадян, суспільним інтересам, а також запобігання іншим суспільним негативним наслідкам, наділив органи місцевого самоврядування, на території яких вони розташовані, правом у судовому порядку ініціювати питання щодо передання безхазяйних нерухомих речей у комунальну власність (ч. 2 ст. 335 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Зазначені повноваження органів місцевого самоврядування набули особливої актуальності після початку в державі процесів роздержавлення економіки та приватизації, які поряд із створенням нових недержавних суб`єктів господарювання супроводжувалися ліквідацією та банкрутством чималої кількості підприємств і появою значної кількості об`єктів безхазяйного нерухомого майна, у тому числі гідротехнічних споруд, які мають важливе значення для забезпечення ефективного використання водних ресурсів та захист навколишнього середовища від шкідливої дії води.
Ефективна та сумлінна реалізація передбачених ч. 2 ст. 335 ЦК України правових механізмів надає органам місцевого самоврядування можливість забезпечивши збереження та належну експлуатацію гідротехнічної споруди, запобігти виникненню надзвичайним ситуаціям пов`язаних з водним фактором, забезпечити безаварійний пропуск льодоходу, повені та паводків на водному об`єкту.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад, передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
У свою чергу, статтею 26 цього ж закону встановлено, що виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються відповідно до закону питання управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, до яких віднесено розпорядження комунальним майном територіальних громад та інше.
Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Разом з тим встановлено, що Юріївська селищна рада всупереч інтересам територіальної громади своєчасних та ефективних заходів щодо набуття права власності на безхазяйне нерухоме майно, а саме - греблю («земляна, гравітаційна, відкосного профілю, довжиною 380 м з шириною по гребню 6…7 м, максимальна висота 9,1 м, проїзджу»); водоскидну споруду («шахтного типу, матеріал монолітний залізобетон, вхідний оголовок шахта з перерізом в плані 6 х 6 м, висотою 6,06 м, водопровідна частина відвідна галерея із двох ниток залізобетонних квадратних труб перерізом 2х2 м, довжиною 37 м, вихідний оголовок водобійний колодязь із монолітного залізобетону, глибиною основної частини 1,9 м, довжиною 16 м, пропускна здатність 57,5 м3/с») не вживала, внаслідок чого створюються умови для безтитульного володіння, використання, управління цим майном іншими суб`єктами на власну користь.
Отже, бездіяльність відповідача створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеним нерухомим майном, безпідставного вибуття останніх з власності територіальної громади, інтереси якої представляє сільська рада, реальних ризиків руйнації та знищення гідротехнічних споруд, яке може відбуватися через тривалу відсутність власників, відповідальних за її належне утримання і збереження, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав громади та, тим самим, порушує законодавчо встановлений порядок набуття й подальшої реалізації права власності і, відповідно, інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною майна територіальної громади, що, у свою чергу, є порушенням загальнодержавних інтересів та підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з позовною заявою.
При цьому, окружна прокуратура зверталась на адресу Юріївської селищної ради з листами №63-5850вих-24 від 06.11.2024 року, №63-6371вих-24 від 06.12.2024 року, №63-1904вих-25 від 28.03.2025 року, №63-2857вих-25 від 20.05.2025 року та №63-4200вих-25 від 25.07.2025 року з викладенням встановлених обставин та вжиття сільською радою заходів щодо взяття спірних гідротехнічних споруд на облік як безхазяйне майно.
Проте, з відповідей виконавчого комітету Юріївської селищної ради №653/0/2-25 від 27.03.2025 року, №929/0/2-25 від 02.05.2025 року та №1483/0/2-25 від 20.08.2025 року вбачається, що ефективних заходів щодо набуття права власності на вказані гідроспоруди, чи взяття їх на облік як безхазяйного майна, протягом тривалого часу не вжито.
Однак, всупереч наведеного, заходи щодо оформлення права власності на вказані гідротехнічні споруди, Юріївською селищною радою дотепер не вжито, чим допущено протиправну бездіяльність.
Таким чином, за наявності підстав та відповідних повноважень, Юр`ївська селищна рада, як суб`єкт права комунальної власності, що здійснює від імені та в інтересах Юріївської селищної територіальної громади відповідні права щодо володіння та розпорядження комунальним майном, упродовж тривалого часу фактично не здійснила жодних юридично значимих обов`язкових дій щодо оформлення та державної реєстрації права власності на зазначені гідроспоруди.
Вказане свідчить про бездіяльність відповідача, яка полягає у безпідставному зволіканні в оформленні правовстановлюючих документів на майно, що належить Юріївській селищній територіальній громаді.
У той же час, прийняття у комунальну власність територіальної громади безхазяйних гідроспоруд забезпечить її належне утримання та використання за призначенням.
Щодо строків звернення до суду.
Так, Юр`ївською селищною радою допущено триваюче правопорушення, оскільки суб`єкт владних повноважень протягом тривалого проміжку часу не вживав належних заходів, спрямованих на визнання гідротехнічних споруд безхазяйним майном та набуття права власності на вказане безхазяйне майно.
Визначення терміну «триваюче правопорушення» надано у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №242/924/17, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.09.2022 у справі №140/1770/19.
Відповідно до позиції Верховного Суду у справі №242/924/17 «триваюче» правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом.
Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом певного проміжку часу. Триваюче правопорушення припиняється 23 лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Аналогічне визначення триваючому правопорушенню викладено у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №464/263 8/17.
Верховний Суд у постанові від 25.11.2021 у справі №826/6064/17 встановив, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухилявся від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) по відношенню до позивача.
У постанові від 23.10.2019 у справі №127/2-2177/2005 Верховний Суд наголосив на тому, що бездіяльність на відміну від дії не має моменту вчинення. Бездіяльність має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності.
Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого вчинення особою протиправних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим, неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
Натомість, на даний час не припинили існувати підстави для звернення прокурора до суду з даним позовом, а обов`язок органу місцевого самоврядування вжити заходів щодо визнання гідротехнічних споруд, які знаходяться на його території, безхазяйним майном та набуття права власності на нього прямо визначено нормами чинного законодавства України.
Враховуючи наведене, керівник Павлоградської окружної прокуратури, реалізуючи надані законом представницькі повноваження, з метою захисту порушених інтересів держави у сфері комунальної власності, звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання Юр`ївську селищну раду вчинити дії, спрямовані на набуття права власності на гідротехнічні споруди, які розташовані на землях водного фонду площею 60,2179 га, що знаходиться на території Юр`ївської селищної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, позовні вимоги керівника Павлоградської окружної прокуратури Кузьменка Анатолія Сергійовича до Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Враховуючи, що позивачем понесені судові витрати лише зі сплати судового збору, відтак підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву керівника Павлоградської окружної прокуратури Кузьменка Анатолія Сергійовича до Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Судові витрати у вигляді судового збору у справі не розподіляються.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник