Справа № 511/3635/25
Суддя: Гринчак С. І.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/3635/25

Номер провадження: 2-а/511/52/25

01 грудня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гринчак С. І.,

секретаря судового засідання - Полихи Ю.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 м. Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі

ВСТАНОВИВ:

Зміст адміністративного позову.

29 жовтня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № R123535 від 17.10.2025 року про притягнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив наступне.

11.10.2025 року його під особистий підпис ознайомили з протоколом за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. 17.10.2025 року Відповідачем винесено постанову № R123535 та накладено штраф у розмірі 17 000 грн. Відповідно до постанови, йому інкримінують адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, нібито він своїми діями в особливий період порушив ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» згідно яких громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.

Позивач ОСОБА_1 з вищевказаною постановою не згоден, з огляду на наступне.

Він жодної повістки не отримував, а доводи Відповідача про те, що він не з`явився за викликом до ТЦК та СП є надуманими.

Так, для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Відповідно у протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути зазначено які конкретно правила щодо військового обліку, передбачені , зокрема, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», іншими актами законодавства були порушені.

Проте у постанові про адміністративне правопорушення від 17 жовтня 2025 року не зазначено яка саме частина та пункт статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» був порушений. Отже постанова про адміністративне правопорушення від 17.10.2025 року не відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до довідки ВЛК ще з 2022 року, він має ампутаційну культю лівого стегна, йому встановлено 2 групу інвалідності та на підставі ст.63-а графи ІІ Розкладу хвороб підлягав виключенні з військового обліку. Додатковими доказами є копія висновку лікаря та картка обстеження від 25.03.2025 року. Всі документи ним були передані до ІНФОРМАЦІЯ_3 для зняття його з обліку, однак з невідомих йому причин обов`язок щодо зняття з військового обліку відповідач не вчинив.

Оскільки ще з 2022 року він, ОСОБА_1 є непридатним до військової служби, то не має обов`язку з`являтися по повістці навіть у випадку її вручення.

Позивач вважає, що дії відповідача по винесенню Постанови від 12.02.2025 року по справі про адміністративне правопорушення є незаконними, а тому звернувся в суд з вказаним позовом.

Процесуальні дії суду, заяви та клопотання сторін судового провадження.

Ухвалою судді від 30.10.2025 у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов (а.с.19).

14.11.2025 року на адресу суду від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким представник відповідача ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 просив в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. (а.с.23-24)

Позиція сторін в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на нормативне обґрунтування свого позову просив скасувати постанову та закрити провадження у справі. Крім того додатково зазначив, що з 2015 року є інвалідом 2 групи, оскільки має ампутаційну культю лівого стегна. На початку війни самостійно звернувся до ТЦК та пройшов ВЛК, де зазначено що він підлягає виключенню з військового обліку. Саме тому він був впевнений що не є військовозобов`язаним і не підлягає мобілізації. Застосунком «Резерв +» та «Оберіг» не користується. Також у березні 2025 року він пройшов медичний огляд згідно якого є непридатним до військової служби на підставі ст.63 п.а. До того ж він постійно проживає за місцем своєї реєстрації, а саме за адресою АДРЕСА_1 і жодної повістки не отримував.

Представник відповідача, будучі належним чином повідомленим про час, дату та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не прибув, заяв або клопотань не подавали.

Заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке.

Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та висновки суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про борону України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації. Таким чином, з 24 лютого 2022 року на всій території Україні триває особливий період.

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Так, судом встановлено, що 11 жовтня 2025 року відповідальним виконавцем адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим солдатом ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 , 0 ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол №979 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Як вбачається із змісту протоколу: 11.10.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 працівниками поліції доставлено як порушника військового обліку військовозобовязаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно інформації з єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи «Оберіг» за заявленою адресою: АДРЕСА_1 , групою оповіщення було здійснено виїзд з метою вручення повістки №4516378 про явку ІНФОРМАЦІЯ_3 (Захарівка) на 10.00 год. 15.08.2025 року. Військовозобов`язаний ОСОБА_1 на зазначений час до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ОСОБА_5 ) не прибув. Документів, підтверджуючих поважну, причину неприбуття громадянина не надано.

Військовозобов`язаний ОСОБА_1 своїми діями в особливий період порушив вимоги ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно яких громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, чим порушив вимоги чинного законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, чим вчинив правопорушення передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.(а.с.15)

На підставі зазначеного, 17.10.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.(а.с.14)

Розглядаючи правомірність прийняття оскаржуваної постанови, судом встановлено наступне.

Як зазначив Позивач, жодної повістки за своєю адресою він не отримував.

Судом встановлено, що копію повістки №4516378 про необхідність явки військовозобов`язаного ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Захарівка) на 10.00 год. 15.08.2025 року, ані Позивачем, ані Відповідачем суду не надано.

Відповідно до підпункту 2) пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560:

«Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання».

Змінами, внесеними постановою уряду від 8 жовтня 2024р. №1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Рекомендовані листи з позначками «Повістка ТЦК», «Вручити особисто» підлягають врученню особисто адресатам.

У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Якщо ж протягом 3 робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1) направлення судової повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.

Позивач посилається на той факт, що жодної повістки за своєю адресою: АДРЕСА_1 , він не отримував. А тому Позивач не знав про існування повістки №№4516378, що свідчить про відсутність вини та умислу Позивача щодо неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) за викликом на 15.08.2025, 10 год.00 хв.

Доказів на спростування зазначеного Відповідачем не надано.

За таких підстав, суд дійшов переконання, що Позивач не був належним чином обізнаним щодо виникнення у нього певного обов`язку, а саме з`явитись за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відтак це не може свідчити про його умисне невиконання такого обов`язку.

Крім того, судом встановлено, що згідно довідки до акта огляду медіко-соціальною екмспертною комісією серії 12 ААВ №478230 від 07.07.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має 2 групу інвалідності (причина інвалідності загальне з ураженням опорно-рухового апарату (а.с.9).

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії та інших медичних документів, які датовані 25.03.2022 р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі статті 63-а графи ІІ Розкладу хвороб, непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.10,11,12).

Таким чином судом, встановлено, що Позивач непридатний до військової служби на підставі статті 63-а графи ІІ Розкладу хвороб і повинен був виключений з військового обліку, про що останньому було достеменно відомо.

Суд вважає, що даний факт також мається у відповідних реєстрах ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки медичний огляд ВЛК було проведено саме ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10).

Відповідно до примітки ст.210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Тобто, якщо Міністерство оборони України як держатель такого реєстру може отримати відомості про особу шляхом синхронізації з іншими державними електронними реєстрами, то особу не може бути притягнуто до відповідальності за неповідомлення таких відомостей.

Як вже було встановлено вище, позивач викликався з метою уточнення даних, водночас матеріали справи не містять відомостей про неможливість отримання таких даних з реєстрів. Навпаки, долучені відомості свідчать про те, що з моменту взяття на облік, відповідач мав військово-облікові дані на позивача. Оскільки можливість отримання таких даних виключає підстави для застосування статті 210-1 КУпАП, що відповідає примітці ст. 210 КУпАП.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Оцінюючи оскаржену постанову на відповідність вимогам ст. 2 КАС України, суд вважає, що відповідач прийшов передчасного висновку щодо визнання винуватості позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не врахував об`єктивні обставин по справі, такі як необізнаність позивача з фактом направлення йому повістки та неможливість отримання або уточнення даних самостійно ТЦК та СП (досягнення мети виклику без особи, або неможливість досягнення за відсутності особи).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Суд вважає, що відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт того, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) для уточнення даних.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог.

А відтак суд вважає, що постанова відповідача у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, підлягає скасуванню, а справа - закриттю.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Розподіл судових витрат.

Позивач підпадає до звільнення від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1ст.5 ЗУ «Про судовий збір", оскільки є інвалідом 2 групи.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № R123535 від 17.10.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.,

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 605,60 гривень на користь держави.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 .

Повний текст Рішення виготовлений та підписаний суддею 05 грудня 2025 року.

Суддя С. І. Гринчак