Справа № 300/5811/25
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" листопада 2025 р. справа № 300/5811/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Матуляка Я.П.,
при секретарі Бойко Л.М.,
представника позивача - Піварчука А.М.
представника відповідача - Захарчук Г.В.
представника третьої особи - Богдан Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом виконувача обов`язків керівника Надвірнянської окружної прокуратури до Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправним та нечинним рішення від 27.06.2019 за № 258-25/2019 "Про затвердження детального планування території",
ВСТАНОВИВ:
Виконувач обов`язків керівника Надвірнянської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом до Ворохтянська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання протиправним та нечинним рішення від 27.06.2019 за № 258-25/2019 "Про затвердження детального планування території".
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм екологічного, містобудівного та земельного законодавства. Зокрема, згідно з Генеральним планом смт. Ворохта, земельна ділянка, щодо якої затверджено детальний план території, відноситься до зон житлово-відпочинкових комплексів "зеленого туризму", землі рекреаційного призначення. В той же час, оскаржуваним рішенням фактично змінено функціональне призначення вказаної земельної ділянки на територію житлової забудови. Крім того, за змістом детального планування території, затвердженого оскаржуваним рішенням, не враховано пожежні розриви до території мішаного лісу. Відповідачем також порушено процедуру та порядок затвердження детального планування території в частині здійснення стратегічної екологічної оцінки. Крім того, звертає увагу суду на ту обставину, що при розробці детального планування території не дотримано вимог розділів 5 та 6 ДБН Б.1.1-14:2012, позаяк графічна частина містить лише план існуючого використання території суміщений з опорним планом та схемою планувальних обмежень. З цих підстав просив суд позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.08.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, за наслідками якого справу призначено до розгляду по суті. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 .
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 виправлено описку допущену в ухвалі про відкриття провадження у даній справі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 задоволено заяву представника третьої особи про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
15.10.2025 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшли пояснення (відзив) представника третьої особи, в яких проти позову заперечує з підстав недопущення можливості будь-якого втручання у право власності ОСОБА_1 .
Представник відповідача своїм правом на подання відзиву на позов не скористалася.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 продовжено строк підготовчого провадження у даній справі на 30 днів.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.
Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні.
В судовому засіданні судом відмовлено в задоволенні клопотання представника третьої особи про залишення позову без розгляду.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, оцінивши зібрані у справі докази та надавши їм належної правової оцінки, судом встановлено таке.
Рішенням Ворохтянської селищної ради за №19 від 26.03.2019 "Про надання дозволу на розробку детального плану території" дозволено виконкому Ворохтянської селищної ради виготовити проект детального планування території на земельну ділянку площею 0,1068 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (т.1 а.с.13).

На підставі вказаного рішення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 розроблено "Детальний план території окремої земельної ділянки по зміні цільового призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 " (т.1 а.с.14-20).

Пунктом 2.8. рішення Ворохтянської селищної ради за № 258-25/2019 від 27.06.2019 "Про затвердження детального планування території" затверджено детальне планування території на земельну ділянку площею 0,1068 га (кадастровий номер :21:008:0525) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ) жительці АДРЕСА_2 (т.1 а.с.12).

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів (далі-Закон №3038-VI).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону №3038-VI, детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Відповідно до статті 19 Закону №3038-VI, детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Відповідно до частин 3-8 вказаної статті на підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід`ємною частиною детального плану території.

Детальний план території визначає:1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.

Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Матеріали детального плану території не можуть містити інформацію з обмеженим доступом та бути обмеженими в доступі. Загальна доступність матеріалів детального плану території забезпечується відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" шляхом надання їх за запитом на інформацію, оприлюднення на веб-сайті органу місцевого самоврядування, у тому числі у формі відкритих даних, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, у місцевих періодичних друкованих засобах масової інформації, у загальнодоступному місці у приміщенні органу місцевого самоврядування.

Порядок розроблення детального плану регулюється Порядком розроблення містобудівної документації на місцевому рівні, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 290 від 16.11.2011 (надалі - Порядок № 290).

Згідно до пункту 1.4 Порядку №290 організація розроблення містобудівної документації або внесення змін до неї здійснюється шляхом забезпечення: оприлюднення рішення про розроблення містобудівної документації або внесення змін до неї; визначення розробника містобудівної документації або внесення змін до неї та укладання договору з урахуванням положень, встановлених Законом України "Про публічні закупівлі"; складання разом із розробником та затвердження проекту завдання на розроблення містобудівної документації або внесення змін до неї; надання розробнику вихідних даних, а також вимог щодо розміщення об`єктів державного й регіонального значення або доручення щодо їх збирання; фінансування розроблення містобудівної документації або внесення змін до неї відповідно до укладеного договору; надання розробнику оновленої картографічної основи, складеної відповідно до вимог законодавства; здійснення контролю за розробленням або внесенням змін до містобудівної документації; узгодження проекту містобудівної документації з органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси суміжних територіальних громад, в частині врегулювання питань щодо територій спільних інтересів; розгляду проекту містобудівної документації архітектурно-містобудівною радою згідно зі статтею 20 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"; подання проекту містобудівної документації з планування території на державному рівні в частині схем планування окремих частин території України, містобудівної документації з планування територій на регіональному рівні, генерального плану міст експертній організації для проведення експертизи в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 №548 "Про затвердження Порядку проведення експертизи містобудівної документації"; подання на затвердження завершеного проекту містобудівної документації.

Відповідно до пункту 1.5 Порядку №290 розробник містобудівної документації: готує проект договору на розроблення або внесення змін до містобудівної документації; бере участь у складанні проекту завдання на розроблення або внесення змін до містобудівної документації; збирає вихідні дані за дорученням замовника; розробляє містобудівну документацію або вносить до неї зміни відповідно до вимог державних будівельних норм; бере участь у розгляді архітектурно-містобудівною радою відповідного рівня та сесією відповідної ради розробленої ним містобудівної документації; пропонує замовнику у разі необхідності залучити інші науково-дослідні та проектні організації до проведення додаткових досліджень, розроблення окремих розділів містобудівної документації.

Розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні врегульоване розділом IV Порядку №290,

Відповідно до пункту 4.6 Порядку № 290 детальний план території розробляється суб`єктами господарювання, які мають у своєму складі архітектора, що має кваліфікаційний сертифікат.

Детальний план території розробляється для територій житлових районів, мікрорайонів, кварталів нової забудови, комплексної реконструкції кварталів, мікрорайонів застарілого житлового фонду, територій виробничої, рекреаційної та іншої забудови. Послідовність розроблення та площі територій, для яких розробляються детальні плани, визначає відповідний уповноважений орган містобудування та архітектури відповідно до генерального плану населеного пункту, а якщо територія розташована за межами населеного пункту, відповідно до схеми планування території району (в разі відсутності адміністративного району - відповідно до схеми планування території Автономної Республіки Крим, області) (пункт 4.8 Порядку №290).

Згідно з пунктом 4.9 Порядку №290 крім функцій, визначених у пункті 1.4 розділу I цього Порядку, замовник розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні: звертається до обласної державної адміністрації, Ради міністрів Автономної Республіки Крим (для міст обласного та республіканського Автономної Республіки Крим значення), Мінрегіону України (для міст Києва та Севастополя) щодо визначення державних інтересів для їх урахування під час розроблення генерального плану населеного пункту; (абзац другий пункту 4.9 у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 20.05.2013 р. N 199); забезпечує проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів у проекті містобудівної документації на місцевому рівні в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 N 555 "Про затвердження Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні".

Відповідно до пункту 4.10 Порядку №290 крім функцій, передбачених у пункті 1.5 розділу I цього Порядку, розробник містобудівної документації на місцевому рівні: бере участь у розгляді пропозицій громадськості до проекту генерального плану, плану зонування території, детального плану території в процесі проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів; доопрацьовує в разі необхідності проект містобудівної документації за результатами розгляду на архітектурно-містобудівній раді та громадських слухань щодо врахування громадських інтересів.

Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, відповідна районна державна адміністрація забезпечують оприлюднення детального плану території протягом 10 днів з дня його затвердження.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 21 Закону №3038-VI громадському обговоренню підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій.

Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині 1 цієї статті, без проведення громадських слухань щодо проектів такої документації забороняється (частина 2 статті 21 Закону №3038-VI).

Відповідно до частини 3 вказаної статті Закону №3038-VI сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи зобов`язані забезпечити: 1) оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні з прогнозованими правовими, економічними та екологічними наслідками; 2) оприлюднення проектів містобудівної документації на місцевому рівні та доступ до цієї інформації громадськості; 3) реєстрацію, розгляд та узагальнення пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні (у разі її утворення); 4) узгодження спірних питань між громадськістю і замовниками містобудівної документації на місцевому рівні через погоджувальну комісію; 5) оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні (ч. 3 ст. 21 Закону).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує на те, що згідно з Генеральним планом смт. Ворохта, земельна ділянка, щодо якої затверджено детальний план території, відноситься до зон житлово-відпочинкових комплексів "зеленого туризму", землі рекреаційного призначення; оскаржуваним рішенням фактично змінено функціональне призначення вказаної земельної ділянки на територію житлової забудови; за змістом детального планування території, затвердженого оскаржуваним рішенням, не враховано пожежні розриви до території мішаного лісу; порушено процедуру та порядок затвердження детального планування території в частині здійснення стратегічної екологічної оцінки; при розробці детального планування території не дотримано вимог розділів 5 та 6 ДБН Б.1.1-14:2012, позаяк графічна частина містить лише план існуючого використання території суміщений з опорним планом та схемою планувальних обмежень.

Відповідачем на спростування доводів позивача жодних пояснень та доказів суду не надано, як і доказів відсутності зазначених порушень при прийнятті оскаржуваного рішення.

В матеріалах справи міститься лист Ворохтянської селищної ради від 09.07.2025 згідно з яким: станом на 27.06.2019 план зонування території смт. Ворохта не був затверджений; вид функціонального призначення території станом на 27.06.2019 в місці розташування земельної ділянки з кадастровим номером :21:008:0525 відповідно до Генерального плану смт. Ворохта територія житлової забудови житлово-відпочинкових комплексів "зеленого туризму"; стратегічна екологічна оцінка Детального плану території окремої земельної ділянки по зміні цільового призначення для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (в місці розташування земельної ділянки з кадастровим номером :21:008:0525) не проводилась; процедура громадського обговорення проекту Детального плану території окремої земельної ділянки по зміні цільового призначення для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 проводилась, але протокол громадських слухань у Ворохтянській селищній раді відсутній (т.1 а.с.52,53).

Однак, слід зазначити, що проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :21:008:0525 затверджено рішенням Ворохтянської селищної ради від 24.12.2019 за №301-29/2019, який позивачем не оскаржено (т.2 а.с.12).

Більше того, згідно висновку відділу містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Яремчанської міської ради за №659/15-50 від 22.12.2019 земельна ділянка по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :21:008:0525 відповідає містобудівній документації на місцевому рівні: генеральному плану населеного пункту та детальному плану забудови території (т.2 а.с.11).

Судом встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :21:008:0525 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.243,244)

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_1 здійснено забудову згідно будівельного паспорта за №18-20/01/615 від 12.02.2020 та підключено об`єкт будівництва до електричних мереж (т.1 а.с.245,246, т.2 а.с.1-12).

В контексті вище встановлених обставин, суд звертає увагу на те, що наслідком розгляду цього спору може бути втручання в право третьої особи на мирне володіння своїм майном.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У справі "Серявін та інші проти України" (рішення від 10.02.2010 р., що набуло статусу остаточного 10.05.2011 р. (заява № 4909/04) ЄСПЛ повторив, що стаття 1 Першого протоколу, по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном.

Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою.

Будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Право на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване в інших законах, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб ствердження про порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

Тобто, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.

Таким чином, підставами для визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

При цьому, обов`язковою умовою визнання протиправними рішення є наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача (органу, який він представляє) у справі та якщо таке порушення відбулось у сфері публічно-правових відносин.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Вказана правова позиція викладена в ухвалах ВАС України від 14.03.2017 р. у справі № 810/3931/16 та від 27.09.2017 р. у справі № 813/2398/16.

Суд зауважує, що оскаржуване рішення хоча і є нормативним актом, за своїм змістом є актом індивідуальної дії та направлене на врегулювання правовідносин, у даному випадку, між третьою особою та органом місцевого самоврядування.

У постанові від 15.12.2015 р. (справа № 800/206/15) Верховний Суд України висловив наступну правову позицію: обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

В ході судового розгляду позивачем не було спростовано виникнення майнових інтересів у третьої особи та відносин, які доцільно зберегти.

За таких обставин, на думку суду, задоволення позовних вимог призвело б до порушення негативного зобов`язання держави не втручатися у мирне володіння своїм майном як третьою особою, так і жителями територіальної громади, оскільки матеріали справи не свідчать про очевидне порушення інтересів суспільства.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).

Так, Європейський Суд з прав людини (надалі по тексту також - Суд) у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

В рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а відтак в задоволенні даного позову слід відмовити.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову виконувача обов`язків керівника Надвірнянської окружної прокуратури (, майдан Шевченка, 39, м. Надвірна, Івано-Франківська область, 78405) до Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (, вул. Д. Галицького, 41, с-ще Ворохта, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, 78595), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та нечинним рішення від 27.06.2019 за № 258-25/2019 "Про затвердження детального планування території" - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Матуляк Я.П.

Рішення складене в повному обсязі 05 грудня 2025 року.