Справа № 200/2457/25
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року справа №200/2457/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року (повне судове рішення складено 16 червня 2025 року) у справі № 200/2457/25 (суддя в І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницький області (далі - Управління), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати Рішення відповідача від 20.01.2025 №08 про відмову у призначенні позивачу пенсії та повторно розглянути заяву позивача, подану 13.01.2025;

- зобов`язати Управління зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 21.08.1989 по 09.09.1991 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 (запис №1; запис №2) за Списком № 2 виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СССР від 26.01.1991 № 10;

- зобов`язати відповідача призначити, нараховувати та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку у відповідності до п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в зв`язку з її зайнятістю повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, внесеними до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України затвердженого постановою КМУ № 36 від 16.01.2003, починаючи від дати звернення з заявою - 13.01.2025.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскільки роботи позивача в період з 12.08.1997 по 29.08.2003 на вищевказаних посадах включені до Списку № 1 виробництв, робіт професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що затверджений постановою КМУ №162 від 11.03.1994, та до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, то відповідач протиправно не зарахував даний період до стажу роботи позивача за Списком №1.

Крім того, вказує, що відповідачем протиправно не зараховано період роботи 21.08.1989 по 09.09.1991 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 за Списком № 2.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать вимогам законодавства України, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення щодо відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №08 від 20.01.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язано відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 21.08.1989 по 09.09.1991 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 за Списком № 2 виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СССР від 26.01.1991 № 10.

Зобов`язано Управління зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 12.08.1997 по 29.08.2003 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 за Списком № 1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.01.2025 про призначення пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку у відповідності до п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в зв`язку з її зайнятістю в повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, внесеними до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Головне управління не порушувало прав позивача на отримання пенсії, а тому суд безпідставно задовольнив позовні вимоги щодо перерахунку та виплати пенсії.

У відзиві представниця позивачки просить відмовити в задоволенні апеляційних вимог в повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 20.01.2025 № 08.

Підставою прийняття вказаного рішення слугувала відсутність необхідного страхового стажу роботи.

У рішенні вказано, що позивачу до страхового стажу не зараховано періоди роботи 21.08.1989 по 09.09.1991 згідно з трудовою книжкою від 21.08.1989 НОМЕР_1 (запис №1), оскільки в записі про прийняття на роботу відсутня назва організації.

Разом з тим було рекомендовано відповідачем у Рішенні від 20.01.2025 № 08, що для зарахування до страхового стажу періоди трудової діяльності 21.08.1989 по 09.09.1991, позивачу необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів та відповідну довідку про реорганізацію.

Листом від 11.02.2025 № 0500-0208-8/11662 Головним управлінням ПФУ в Донецькій області позивачу повідомлено, що її заява від 13.01.2025 на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058 була опрацьована за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Хмельницькій області, що передбачено п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1. Також було рекомендовано в разі незгоди з прийнятим Рішенням Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області № 08 від 20.01.2025 про відмову в призначенні пенсії, звертатися за його оскарженням до вищого органу або у судовому порядку.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), який був прийнятий на зміну положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).

Отже, оскільки і Закон № 1058-IV, і Закон № 1788-XII регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону №1058-IV як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону № 1788-XII підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону № 1058-IV.

При цьому, суд наголошує на існуванні і виключень з даного загального правила.

Пункт «а» ч.1 ст.13 Закону № 1788-XII в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (набув чинності з 01.04.2015, далі - Закон № 213-VIII) передбачав, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV в редакції до 11.10.2017 передбачав, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом №1788-XII.

Отже, і після набуття чинності нормами Закону № 1058-IV правила призначення пенсій за Списком № 1 регламентувались п. «а» ст.13 Закону № 1788-XII.

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (11.10.2017) (далі - Закон № 2148-VIII), яким текст Закону № 1058-IV був доповнений, зокрема, ст.114, згідно частини першої якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 цього Закону.

Разом з цим, Законом № 2148-VIIIу новій редакції був викладений також пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV, де зазначається, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону № 2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

В силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 № 2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону № 213-VIII та п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону № 2148-VIII.

В подальшому рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.

Конституційним Судом України згідно з п.3 вищевказаного рішення було вирішено, що застосуванню підлягає, зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIIIдля осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам».

Відтак, з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: п. «а» ст.13 Закону №1788-XII у редакції до Закону №213-VIII та п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII.

Таким чином, правила означених законів містять розбіжність відносно позивача.

Конституційний Суд України в рішенні від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (ч.2 ст.150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч.2 ст. 8 Основного Закону України, п.7 рішення № 4-рп/2016).

З огляду на вищенаведене, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Висновок у рішенні Конституційного Суду України у справі № 4-рп/2016 зроблений з урахуванням вимог ч.2 ст.150 Конституції України в редакції, чинній на момент прийняття рішення № 4-рп/2016, яка є тотожною ст.151-2 Конституції України у редакції на час розгляду справи та ст.8 Конституції України.

Тому, ґрунтуючись на юридичній позиції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 03.10.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, до даних правовідносин підлягає застосуванню п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, щодо стажу роботи для жінок не менше 20 років, з них за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним КМУ не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, зокрема, передбачено, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Тобто, підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, який повинен бути підтверджений відповідними доказами, зокрема, трудовою книжкою.

В силу п.1, 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій (п.20 Порядку № 637).

Відповідно до п.4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі по тексту - Порядок № 22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (пункт 4.2 Порядку № 22-1).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 Порядку № 22-1).

Відповідно до п.3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

В силу п.10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Тобто, положення вказаних пунктів передбачають віднесення періодів роботи до пільгового стажу незалежно від дати внесення посади або професії до Списків, за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Так, визначальними обставинами для встановлення пільгового характеру спірного стажу є встановлення факту роботи позивача за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 :

- 12.08.1997 позивача переведено медсестрою радіоізотопної лабораторії поліклініки №2 Міської лікарні №2 МСЧ заводу Азовсталь м. Маріуполя, яка постійно і безпосередньо в режимі повного робочого дня пов`язана з радіоактивними препаратами.

- 29.08.2003 позивача звільнено з Міської лікарні №2 МСЧ заводу Азовсталь м. Маріуполя за власним бажанням.

Згідно довідки від 22.02.2022 № 335/01-10, позивач працювала в Міській лікарні №2 МСЧ заводу Азовсталь м. Маріуполя:

з 21.03.1997 була прийнята на посаду медсестри палатної лапароскопічного відділення по переводу з дитячого комбінату № 71 Наказ №32-к від 17.03.1997;

з 12.08.1997 переведена медсестрою радіоізотопної лабораторії поліклініки №2 Наказ №82-к від 11.08.1997;

з 29.08.2003 звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, Наказ №127-к від 29.08.2003.

Згідно довідки КНП Обласної лікарні інтенсивного лікування м. Маріуполь від 22.02.2022 № 335/01-10, проводилася атестації робочих місць: Накази № 196 від 24.05.1996; № 508 від 29.06.2000.

Зі змісту довідки КНП Обласної лікарні інтенсивного лікування м. Маріуполь від 22.02.2022 № 335/01-10, вбачається, що Міська лікарня №2 МСЧ заводу Азовсталь було перейменовано в Державне Комунальне Підприємство Міська Лікарня №2 відповідно до Рішення Маріупольської міської ради народних депутатів №345/5 від 18.12.1996.

На підставі Розпорядження міського голови міста Маріуполя Донецької області № 602 від 23.05.2001 Державне Комунальне Підприємство Міська Лікарня №2 перейменовано в КП Маріупольська міська лікарня №2.

КП Маріупольська міська лікарня №2 на підставі Розпорядження Голови Донецької обласної державної адміністрації від 22.12.2016 № 1163, перейменовано в Комунальне Підприємство Охорони Здоров`я Обласна лікарня інтенсивного лікування м. Маріуполя.

Комунальне Підприємство Охорони Здоров`я Обласна лікарня інтенсивного лікування м. Маріуполя на підставі Розпорядження Голови Донецької обласної державної адміністрації від 17.12.2018 № 1503/5-18 реорганізовано шляхом перетворення в НКП Обласна лікарня інтенсивного лікування м. Маріуполя.

Довідкою від 22.02.2022 № 335/01-10 підтверджується, що в період з 12.08.1997 по 29.08.2003 позивач була задіяна на роботі та посаді, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, затвердженого постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 (код: 19-1).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Судом встановлено, що позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію на пільгових умовах, відповідно до Закону № 1788-XII, зокрема, роботу з повним робочим днем, що пов`язані з радіоактивними препаратами, що також підтверджено довідкою роботодавця, яку слід брати до уваги.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставне неврахування періодів роботи позивача з 12.08.1997 по 29.08.2003 до пільгового стажу роботи за Списком № 1 останньої.

Щодо відсутності підстав для зарахування період роботи 21.08.1989 по 09.09.1991, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58 від 29.07.1993), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.

За приписами пункту 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Як передбачено п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 1.2 Інструкції №58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Згідно зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист.

Суд зазначає, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, та не засвідчені належним чином виправлення, не можуть бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно із записами у трудовій книжці, які в решті, виконані у відповідності до вимог Інструкції.

Верховний Суд у постанові від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19 дійшов висновку про те, що громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав певних недоліків трудової книжки.

Щодо зарахування даного періоду до пільгового стажу за списком №2.

Як встановлено судом, що в період з 1986 року по 1989 року позивач навчалася в Кремінському медичному училищі за спеціальністю медична сестра про, що свідчить диплом серії НОМЕР_2 від 04.07.1989ю

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 під № 1, позивач після закінчення навчального закладу, наказом №162п від 21.08.1989 була прийнята лаборантом радіоізотопної лабораторії рентген-радіологічного відділення Ворошиловградської обласної клінічної лікарні імені Ф.Е. Дзержинського. Наказом №174к від 09.09.1999 звільнена за власним бажанням, про що свідчать запис трудової книжки НОМЕР_1 під № 2, скріпленого підписом та печаткою Ворошиловградської обласної клінічної лікарні імені Ф.Е. Дзержинського.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом № 1058-IV, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах слід застосовувати Список № 2 виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СССР від 26.01.1991 № 10 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, згідно якого робітники, керівники та фахівці, які постійно зайняті на роботах з радіоактивними речовинами з активністю на робочому місці не менше 0,1 мілікюрі радію 226 або еквівалентної по радіотоксичності кількості радіоактивних речовин та на ремонті, мають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 Розділ XXXII (код: 541).

Отже, за встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставне неврахування періодів роботи позивача 21.08.1989 по 09.09.1991 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 до страхового та пільгового стажу роботи за Списком № 2 останньої.

Визначаючись зі способом порушеного права, суд враховує наступне.

Зважаючи на встановлені обставини, застосовуючи механізм належного захисту прав позивача та їх відновлення, користуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі № 200/2457/25 залишити без змін.

Повне судове рішення 04 грудня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. В. Гайдар

Т. Г. Гаврищук