Справа № 480/5343/25
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 грудня 2025 року Справа № 480/5343/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5343/25
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просить:
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального (страхового) стажу позивачки період її навчання та роботи з 01.09.1984р. по 07.05.1996р. відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 21.07.1987р., та дипломі серії НОМЕР_2 від 16.07.1987р.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати позивачці до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 05.07.2011р. по 19.08.2021р. молодшою медичною сестрою в Шосткинському обласному дитячому протитуберкульозному санаторії.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії від 04.06.2025р. з урахуванням зарахованих періодів роботи до страхового та до пільгового стажу за Списком №2, у відповідності до п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 14 грудня 2024 року позивачка досягла віку 56 років, а тому з урахуванням набутого стажу роботи на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, вважала, що набула право на пенсію за віком на пільгових умовах (список №2).
10 червня 2025 року позивачка звернулась до територіального відділення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (м.Шостка) з заявою про призначення пенсії за віком за списком №2.
При цьому, відповідачем, не було зараховано до страхового стажу період навчання з 01.09.1984р. по 01.07.1987р., оскільки прізвище в дипломі серії НОМЕР_2 від 16.07.1987р. ОСОБА_2 не відповідає прізвищу в паспорті ОСОБА_3 , періоди роботи, відображені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 21.07.1987р., оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня інформація про орган видачі та дату видачі свідоцтва про укладення шлюбу, а також не зараховано до пільгового стажу за списком №2 період роботи з 05.07.2011р. по 19.08.2021р. молодшою медичною сестрою в Шосткинському обласному дитячому протитуберкульозному санаторії.
Вважаючи, що діями по відмові в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із незарахуванням до страхового стажу періоду навчання, трудової діяльності відповідно до записів в трудовій книжці, а також незарахування до пільгового стажу роботи за списком №2 періоду роботи на посаді молодша медична сестра в Шосткинський обласний дитячий протитуберкульозний санаторій із не застосуванням до відносин норми статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення відповідачем позбавлено права позивача на гарантоване Конституцією України пенсійне забезпечення, а тому звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 09.07.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), також залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області у якості співвідповідача до участі у справі та встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачам копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано до електронного кабінету через систему "Електронний суд", документ доставлено до їх електронних кабінетів 09.07.2025 (а.с. 30,31).
У встановлений судом строк відповідачі відзивів на позовну заяву не надали.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що 10.06.2025 року позивачка звернулась до територіального відділення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 10).
З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії за віком розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.
Також у рішенні зазначено, що вік заявниці: 56 років 5 місяців 20 днів.
Пенсійний вік визначений частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 60 років.
Необхідний страховий стаж згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не менше 35 років з 01 січня 2028 року.
Загальний страховий стаж зараховано на підставі інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу та становить 18 років 0 місяців 13 днів.
До страхового стажу не зараховано:
- період навчання з 01.09.1984 по 01.07.1987, оскільки написання прізвища у дипломі серії НОМЕР_2 від 16.07.1987 не відповідає написанню прізвища у паспорті заявниці,
- періоди роботи, відображені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 21.07.1987, оскільки титульна сторінка оформлена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: відсутня інформація ким видано свідоцтво про шлюб та його дата видачі.
Документи про зміну прізвища не надано (а.с. 11).
Не погодившись з відмовою, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Приписами частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
При цьому, ч.1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
За приписами п.26 Порядку №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974р. №162 (зі змінами) (далі Інструкція №162), що була чинна на момент видачі позивачеві трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1987 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу; прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань, заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і уставами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції і про виплачені у зв`язку із цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не вносяться.
Пунктом 2.5 Інструкції №162 передбачено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення і інші виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати робітнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно з п.2.7 Інструкції №162 якщо підприємство, що внесло неправильний чи неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності вищестоящою організацією, якій підпорядковувалося ліквідоване підприємство.
Аналогічні приписи містяться і у п.п.1.1, 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110.
При цьому, п.1.2 Інструкції №58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком надано трудову книжку серії НОМЕР_1 від 21.07.1987 (а. с. 15).
На титульній сторінці трудової книжки зазначено, що видана трудова книжка на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата заповнення 21.07.1987.
Разом із тим, відповідач зазначає, що титульна сторінка оформлена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: відсутня інформація ким видано свідоцтво про шлюб та його дата видачі.
Пунктом 2.11 Інструкції №58 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Згідно п. 2.12 Інструкції №58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до п. 2.13 Інструкції №58 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Так, судом встановлено, що титульний аркуш трудової книжки містить запис, що прізвище змінено на ОСОБА_3 на підставі свідоцтва НОМЕР_3 , який завірено печаткою та підписом відповідальної особи за видачу трудових книжок при заповненні трудової книжки (а.с. 15).
Суд погоджується із відповідачем, що титульна сторінка не містить інформації ким видано свідоцтво про шлюб та його дата видачі.
Проте, суд зазначає, що позивачем надано до суду копію свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_3 виданий 07.08.1988 року, згідно змісту якого, ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_6 та після одруження набула прізвище- ОСОБА_1 (а.с.4).
Суд зазначає, що відповідачем не доведено, що позивачем порушено п. 2.11-2.13 Інструкції, а тому не доведено неможливість зарахувати періоди роботи позивача до страхового стажу періоди роботи відображені у трудовій книжки.
Суд наголошує, що формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.
Отже, записи про періоди роботи позивача, визначені в трудовій книжці повинні бути досліджені пенсійним органом при обчисленні страхового стажу для вирішення питання щодо права позивача на отримання пенсії.
Таким чином, враховуючи досліджені докази у справі, суд не може погодитися із висновками відповідача щодо не дослідження документів, які надані позивачем до заяви про призначення пенсії.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Також Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що правосуддя не повинно бути ілюзорним і має забезпечувати реальний захист прав особи і гарантії того, що справу буде вирішено остаточно рішенням в судовому провадженні (рішення від 09 грудня 2010 року у справі Буланов та Купчик проти України, від 13.02.2011 року у справі Чуйкіна проти України).
Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 наголосив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (п.9 абз.10).
Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 у справі №826/4418/14 була сформована правова позиція, що рішення суду, у випадку задоволення позову, мас бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального (страхового) стажу позивачки період роботи з 01.07.1987 по 07.05.1996р. відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 21.07.1987р., суд відмовляє у їх задоволенні, враховуючи те, що такі вимоги є передчасними, оскільки в оскаржуваному рішенні відповідач не досліджував підстави для зарахування або відмови у зарахуванні наведених періодів роботи позивача.
Крім того, ГУ ПФУ в Харківській області взагалі не дослідувало зміст трудової книжки за спірний період роботи, підрахунок стажу відповідно до даного документу не здійснювало.
З огляду на наведене, ГУ ПФУ в Харківській області безпідставно не взято до уваги зміст трудової книжки стосовно трудової діяльності позивачки, не здійснено відповідний підрахунок стажу позивача та передчасно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за відсутності необхідного стажу у позивача.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1984р. по 01.07.1987, суд зазначає наступне.
Приписами частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
При цьому, ч.1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
За приписами п.26 Порядку №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.
Відповідно до змісту оскаржуваного рішення, ГУ ПФУ в Харківській області до страхового стажу позивачки не зараховано період навчання з 01.09.1984 по 01.07.1987, оскільки написання прізвища у дипломі серії НОМЕР_2 від 16.07.1987 не відповідає написанню прізвища у паспорті заявниці.
Разом з тим, суд не погоджується із такими доводами відповідача виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що відповідно до змісту диплому НОМЕР_2 виданого 16.07.1987 року ОСОБА_5 закінчила повний курс середнього професійно-технічного училища за професією лаборант хімічного аналізу (а.с.14)
Згідно змісту свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_3 виданий 07.08.1988 року, ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_6 та після одруження набула прізвище- ОСОБА_1 (а.с.4).
Відповідно до паспорту серії НОМЕР_4 27.08.1988 ОСОБА_1 зареєстровано шлюб з ОСОБА_6 (а.с.9).
Суд звертає увагу відповідач, що ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_6 після завершення навчання, а тому станом на дату складання диплому (16.07.1987) у СПТУ-10 не було підстав для видання диплому із прізвищем ОСОБА_1 .
Таким чином, суд приходить висновку, що позивачем підтверджено належним чином період навчання з 01.09.1984р. по 01.07.1987 у СПТУ-10, а тому позовні вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1984р. по 01.07.1987 підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати позивачці до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 05.07.2011р. по 19.08.2021р. молодшою медичною сестрою в Шосткинському обласному дитячому протитуберкульозному санаторії, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-VI від 28.12.2007 року (далі - Закон № 1058-VI) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах регулюється Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (36-2003-п) (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).
Відповідно до п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
За приписами пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
Пунктом 10 Порядку № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 "Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці" установлено, що відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за віком на пільгових умовах за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. №461, а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.
У цій справі спір між сторонами виник у зв`язку з відмовою відповідачем у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах через не зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 05.07.2011р. по 19.08.2021р.
В свою чергу з розрахунку стажу, наданому відповідачем (а.с.12), суд вбачає, що дійсно до стажу роботи позивача відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не враховано періоди роботи у подвійному розмірі до пільгового стажу за Списком №2 на посаді молодшої медсестри - палатної в Комунальному лікувально-профілактичному закладі Сумської обласної ради "Шосткинський обласний дитячий протитуберкульозний санаторій".
Судом зі змісту трудової книжки НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_1 в період з 05.07.2011 по 19.08.2021 працювала на посаді молодшої медсестри палатної в Комунальному лікувально-профілактичному закладі Сумської обласної ради "Шосткинський обласний дитячий протитуберкульозний санаторій" (а.с. 16).
Архівними довідками Шосткинської міської ради № 04-01/75 від 26.05.2025 та № 04-01/75-1 від 26.05.2025 також підтверджується, що позивачка працювала в Комунальному лікувально-профілактичному закладі Сумської обласної ради "Шосткинський обласний дитячий протитуберкульозний санаторій" (а.с. 17-18).
Проте, в архівних довідках було зазначено, що Шосткинським обласним дитячим протитуберкульозним санаторієм до архівного відділу міської ради не передавались документи (відомості) з атестації робочих місць за умовами праці (а.с. 19).
Рішенням Сумської обласної ради сьомої сесії восьмого скликання від 23 липня 2021року припинено юридичну особу Комунальний лікувально - профілактичний заклад Сумської обласної ради "Шосткинський обласний дитячий протитуберкульозний санаторій" шляхом ліквідації (а.с. 18).

Записів щодо проведення атестації робочого місця позивачки не містить і трудова книжка НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" від 5 липня 2001 року № 2586-III, протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз.

Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 (розділ XXIV Установи охорони здоров`я і соціального забезпечення, код 2260000а), від 16.01.2003 № 36 (розділ XXIV Охорона здоров`я та соціальна допомога, п. 24 а) та від 24.06.2016 № 461(розділ XXIV Охорона здоров`я та соціальна допомога) передбачена посада працівників, які безпосередньо обслуговують хворих у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах, в тому числі і молодшої медичної сестри.

Таким чином, посада молодшої медичної сестри, на якій працювала позивачка в Комунальному лікувально-профілактичному закладі Сумської обласної ради "Шосткинський обласний дитячий протитуберкульозний санаторій" у період з 05.07.2011 по 19.08.2021 належить до посад, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Водночас, відповідачем було відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 період роботи з 05.07.2011 по 19.08.2021 на посаді молодшої медсестри в Комунальному лікувально-профілактичному закладі Сумської обласної ради "Шосткинський обласний дитячий протитуберкульозний санаторій" без зазначення жодних підстав.

Суд зазначає, що при вирішенні даного спору суд, в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, які полягають у тому, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць. Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Крім того, згідно із частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

При вирішенні спору суд виходить з того, що відповідач не заперечує ту обставину, що позивач виконувала роботу за професією, яка передбачена відповідними Списками, чинними на період роботи.

При цьому, у матеріалах справи відсутні дані про проведення атестації робочого місця позивача.

Разом з тим, враховуючи висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, суд дійшов висновку про те, що відсутність даних про проведення атестації робочого місця не може бути самостійною та достатньою підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду роботи з 05.07.2011 по 19.08.2021 та не може бути підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, позаяк наявність такого стажу підтверджено поданими позивачем документами.

Таким чином, суд вважає необґрунтованим та протиправним не зарахування ГУ ПФУ в Харківській області періоду роботи позивачки 05.07.2011 по 19.08.2021 на посаді молодшої медичної сестри в Комунальному лікувально-профілактичному закладі Сумської обласної ради "Шосткинський обласний дитячий протитуберкульозний санаторій", оскільки чинними списками виробництв, робіт та професій підтверджується виконання позивачем робіт, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачка просить зарахувати до пільгового стажу за списком № 2 період її роботи з 05.07.2011 по 19.08.2021, суд вважає, що дані позовні вимоги є обґрунтованими, а тому вказаний період роботи позивачки на посаді молодшої медичної сестри в Комунальному лікувально-профілактичному закладі Сумської обласної ради "Шосткинський обласний дитячий протитуберкульозний санаторій" підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 2.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, суму судового збору в розмірі 1211,20 грн. (а.с. 25).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.06.2025 року за №60.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3, під`їзд 2, м.Харків, 61022, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) від 04.06.2025, здійснити належний підрахунок страхового стажу позивача у відповідності до записів, які містяться у трудовій книжці НОМЕР_1 від 21.07.1987р. та прийняти рішення за результатом розгляду заяви та документів, з урахуванням висновків суду.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3, під`їзд 2, м.Харків, 61022, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) період навчання з 01.09.1984р. по 01.07.1987.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3, під`їзд 2, м.Харків, 61022, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 05.07.2011р. по 19.08.2021р. на посаді молодшої медичної сестри в Комунальному лікувально-профілактичному закладі Сумської обласної ради "Шосткинський обласний дитячий протитуберкульозний санаторій".

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3, під`їзд 2, м.Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) суму судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук