Справа № 160/4950/25
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2025 року Справа № 160/4950/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНіколайчук С.В.
за участі секретаря судового засіданняБеседі Г.Р.
представник позивача представник відповідача представник третьої особи не з`явився (повідомлений належним чином) Дудко А.В. не з`явився (повідомлений належний чином)
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач не погоджується з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, зазначаючи, що на виконання вимог пункту 85.2 статті 85 ПК України після початку та під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 надав усі можливі первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, які, в свою чергу, належать або пов`язані з предметом перевірки та підтверджують факт реальності господарських операцій, у тому числі походження товарно-матеріальних цінностей, які знаходились в магазині.
Товарно-матеріальні цінності, які знаходились у магазині, відображені в указаних вище документах, які суб`єктом господарювання були надані податковому органу після початку проведення перевірки та під час її проведення. На думку позивача, висновок податкового органу про встановлені інспекторами порушення не відповідає дійсності.
ФОП ОСОБА_1 повною мірою виконав вимоги ПК України та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Натомість, податковий орган не навів обґрунтованих мотивів неврахування, наданих платником податків після початку перевірки первинних документів на походження товару, припустивши вчинення указаних вище порушень, а також не зазначив, які документи, на думку працівників податкового органу, є первинними.
Ухвалою від 21 лютого 2025 року суд відкрив провадження у адміністративній справі; справу № 160/4950/25 та призначив до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
28.02.2025 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області подано письмовий відзив на позов, в якому відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. Відповідач зазначає, що працівниками ГУ ДПС в Кіровоградській області, на підставі наказу на проведення фактичної перевірки №541-п від 05.08.2024 та направлень на проведення перевірки від 05.08.2024 №2664, 2675, 2666 та №2667 проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 . В ході проведення перевірки встановлено порушення:
- п.12 ст. 3 Закону України від 06.07.95 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", в частині реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку та не надання документів, які облік підакцизних товарів на місці їх реалізації на суму 135 553, 00 грн;
- п.1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.95 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", в частині не проведення та не видачі розрахункового документу встановленого зразка на суму 13 995, 00 грн.
Як зафіксовано в акті фактичної перевірки, перевіряючими було здійснено співставлення фактичних залишків ТМЦ, що знаходяться на реалізації в магазині з наданими актами приймання-передачі товару. За результатами співставлення було складено опис товарів, які фактично знаходяться на реалізації в магазині, але відсутні в акті приймання-передачу на загальну суму 57 324,00 грн. Також, згідно із аналізу податкової інформації баз даних СОД/РРО встановлено реалізацію товару, відсутнього в акті приймання-передачу товарів на загальну суму 78 229,00 грн. Загальна сума необлікованого у встановленому порядку товару складає 135 553,00 грн.
Також, в ході проведення перевірки відповідно до баз даних СОД/РРО встановлено проведення розрахунків без застосування РРО/ПРРО та без видачі розрахункового документу встановленого зразка на суму 13 995,00 грн.
04.03.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, де вказав, що під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
Відсутність підстав для призначення перевірки є самостійною підставою для визнання такої перевірки незаконною та скасування рішення, прийнятого за наслідками такої незаконної перевірки.
Є незрозумілим, на підставі чого податковий орган встановив, що товари, зображені в акті приймання-передачі були реалізовані без РРО. Вказані порушення є виключно припущеннями інспекторів, а відтак підстав для застосування штрафних санкцій за вказане не було.
З урахуванням наведеного, надані позивачем контролюючому органу під час фактичної перевірки документи є, у розумінні приписів Порядку № 496, належними документами, які підтверджують облік та походження товарів за місцем їх реалізації. Податковий орган, ігноруючи надані позивачем документи та стверджуючи про неподання ним первинних документів щодо отримання (надходження) товару не вказав в акті перевірки, які ж саме конкретні первинні документи позивачу належало надати. Також не зазначив контролюючий орган в акті перевірки жодних причин неврахування наданих позивачем документів як первинних. Відзив на позов таких обґрунтувань також не містить. Тобто під час проведення фактичної перевірки не було достеменно встановлено порушень, у зв`язку з чим оспорюване ППР є незаконним і підлягає скасуванню.
23.04.2025 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору надала до суду пояснення , де зазначила, що будь-яка інформація у електронних копіях фіскальних чеків, отримана з баз даних СОД РРО, зокрема стосовно не зазначення в них цифрового значення МАП та кодів товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, є ідентичною і зазначається як у табличному форматі Excel, так і у форматі ТХТ-файлів, оскільки отримується з одної бази даних.
В ході перевірки було здійснено співставлення фактичних залишків ТМЦ, що знаходяться в реалізації із наданим Актом прийому-передачі товарів та оформлено Додатком 1, в якому зазначені товари, що відсутні у вищевказаному акті прийому передачі товарів від 01.08.2024, тобто які не обліковані у встановленому законодавством порядку на загальну суму 57 324,00 грн.
Загальна суму не облікованого товару складає 135 553,00 гривень.
З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Представник позивача надала пояснення, де вказала, що Контролюючому органу під час перевірки були надані відповідні первинні документи , в тому числі, але не виключно: договір комісії від 01.08.2024 № РА-01-08-24-ВА, акт приймання-передачі товарів від 01.08.2024 до договору комісії, акт приймання передачі товарів від 05.08.2024 до договору комісії, форма обліку товарних запасів, а також інші документи, які мали бути враховані та долучені до матеріалів перевірки, проте не враховані податковим органом при прийнятті оскаржуваного рішення.
Зауважено, що договір комісії та акт приймання-передачі товарів до договору комісії містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару, дати проведення операції, найменування, кількість та вартість товару, а також найменування, кількість та вартість кожної окремої одиниці товару чітко зазначені в акті приймання-передачі товарів до договору комісії.
Тобто, вказані документи повною мірою ідентифікують постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару та мають всі ознаки первинних документів, які передбачені Порядком № 496.
Жодних зауважень щодо змісту, форми цих документів як і будь-яких застережень стосовно правильності заповнення позивачем Форми ведення обліку товарних запасів в акті перевірки податковий орган не навів.
Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Наказом ГУ ДПС у Кіровоградській області № 541-п від 05.08.2024 «Про проведення фактичної перевірки» винесений на підставі пп.80.2.2, п.80.2 та 80.8 ст.80 ПК України з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.
05 серпня 2024 року працівниками ГУ ДПС в Кіровоградській області, на підставі наказу на проведення фактичної перевірки № 541-п від 05.08.2024 та направлень на проведення перевірки від 05.08.2024 №2664, 2675, 2666 та №2667 проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 .
Перевіркою встановлені порушення, а саме:
- п.12 ст. 3 Закону України від 06.07.95 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", в частині реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку та не надання документів, які облік підакцизних товарів на місці їх реалізації на суму 135 553, 00 грн;
- п.1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.95 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", в частині не проведення та не видачі розрахункового документу встановленого зразка на суму 13 995, 00 грн.
Особа, який фактично здійснює розрахункові операції, зокрема продавець ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_2 (продавець-консультант) відмовився від підписання акта фактичної перевірки, що зафіксовано в акті неможливості вручення акта перевірки від 15.08.2024.
Податкове повідомлення-рішення направлено на адресу позивача, та отримано останнім 11.10.2024, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення, копія якого наявна в матеріалах справи.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин та релевантні їм джерела права.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Згідно з пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Отже, Податковий кодекс України закріплює таку обов`язкову вимогу щодо змісту наказу про проведення перевірки як необхідність відображення підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
За сталою та послідовною практикою Верховного Суду (зокрема, постанови від 11 липня 2022 року у справі № 120/5728/20-а, від 21 грудня 2022 року у справі № 500/1331/21) формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак, з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки. У разі встановлення в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки, кожна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.
Виконання такої вимоги забезпечує розуміння суб`єктом господарювання причин, що зумовили проведення перевірки, а також кола питань, які можуть бути її предметом, залежно від підстави проведення. У такій ситуації в разі виникнення спору щодо наявності дійсних підстав для проведення перевірки або обґрунтованості припущень щодо вчинення суб`єктом господарювання порушень суд має можливість перевірити ці питання під час розгляду адміністративної справи.
Позивач у позовній заяві наголосив на тому, що в наказі про призначення фактичної перевірки відсутні конкретні підстави для її проведення.
У цій справі в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України (правова підстава).
Згідно з підпунктом 82.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Верховний Суд у постанові від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23 зробив висновок, що єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює. Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення. Якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР (діла - Закону № 265/95-ВР). Дія цього закону поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Статтею 3 Закону № 265/95-ВР (в редакції Закону № 128-IX від 20.09.2019, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлені обов`язки суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, до яких, зокрема, належить обов`язок вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку (пункт 12).
При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Відповідно до статті 20 Закону № 265/95-ВР (в редакції Закону № 128-IX від 20.09.2019, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності.
Відповідно до приписів статті 8 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.
За правилами статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Отже, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку, є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.
Проте доказів такої операції матеріали справи не містять та не надані відповідачем під час розгляду справи.
Однак суд під час розгляду справи суд з`ясував, що товар (Apple w MacBook, адаптер Satechi Aluminium, Блок живлення Apple USB-C на сумму 13 995,00 грн) повернутий Комітенту ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується актом повернення товарів від 05.08.2024 до договору комісії, копія якого наявна в матеріалах справи, що, в свою чергу, повністю спростовує твердження податківців про їх реалізацію без ПРРО.
При цьому, вимоги щодо проведення інвентаризації контролюючим органом не вручалися та не направлялися позивачу, що відображено й у самому акті перевірки. Відповідач не скористався наданим йому підпунктом 20.1.19 підпункту 20.1 статті 20 ПК України правом на зобов`язання платника податків провести інвентаризацію залишків ТМЦ, однак, безпосереднє встановлення наявності/відсутності таких ТМЦ у залишках позивача входило до предмета доказування, і є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку.
Така правова позиція викладена у висновках Верховного Суду у постановах від 06 лютого 2020 року у справі №807/1556/17, від 15 лютого 2022 року у справі №160/2155/20, від 06.12.2024 у справі № 440/2331/24, 18.03.2024 у справі №120/2466/23.
Крім того, в ході перевірки було здійснено співставлення фактичних залишків ТМЦ, що знаходяться в реалізації із наданим актом прийому-передачі товарів та оформлено додатком 1, в якому зазначені товари, що відсутні у вищевказаному акті прийому передачі товарів від 01.08.2024, тобто які не обліковані у встановленому законодавством порядку на загальну суму 57 324,00 грн та згідно із аналізом по чекової інформації бази даних СОД РРО встановлено реалізація товару, який відсутній в акті прийому-передачі товарів від 01.08.2024, перелік якого оформлено додатком 3 на загальну суму 78 229,00 грн. Загальна суму не облікованого товару складає 135 553,00 гривень.
Суд дослідив матеріали справи та встановив, що контролюючому органу під час перевірки були надані відповідні первинні документи , а саме: договір комісії від 01.08.2024 № РА-01-08-24-ВА, акт приймання-передачі товарів від 01.08.2024 до договору комісії, акт приймання передачі товарів від 05.08.2024 до договору комісії, форма обліку товарних запасів, а також інші документи.
Зазначені документи були надіслані 14.08.2024 на адресу ГУ ДПС у Кіровоградській області, були надіслані ще до кінця перевірки (з акта випливає, що перевірка закінчилася о 17:00 год 14.08.2024, а документи надіслані о 16:45 год 14.08.2024), а тому такі документи мали бути враховані та долучені до матеріалів перевірки.
Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За наведеного вище, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач за звернення до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 1196,38 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 13.02.2025 року № 5.
Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Отже, судовий збір у даному випадку дорівнює 1196,38 (1495,48*0,8) грн.
За таких обставин, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1196,38 грн.
Керуючись ст. 242-246, 255, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 грудня 2025 року.

Суддя С.В. Ніколайчук