Справа № 440/13963/25
Суддя: Самсонова О. А.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Київський районний суд м. Полтави
Провадження №2-а/552/155/25
РІШЕННЯ

іменем україни

04.12.2025 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

секретар судового засідання - Хрипунова Т.В.,

учасники справи та їхні представники:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Нестеренко Наталія Миколаївна,

відповідач Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області,

представник відповідача Срібна Євгенія Станіславівна,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про оскарження рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 30.09.2025, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача про оскарження рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 30.09.2025.

В позовній заяві зазначив, що він є громадянином російської федерації.

Всі його близькі родичі постійно проживали та проживають на території України і є громадянами України, зокрема: мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Ніжин Чернігівської області; батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Слов`янськ Донецької області; брат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько, ОСОБА_3 .

У зв`язку зі смертю батька та необхідністю постійного догляду за матір`ю, ОСОБА_2 , яка хворіла на хронічний лімфолейкоз і перебувала на обліку в Полтавському обласному онкологічному диспансері, позивач, який до цього з 1990 року проживав у російській федерації, прийняв рішення повернутися до України.

З 15 вересня 2016 року і до даного часу він постійно проживає на території України у АДРЕСА_1 .

Після повернення в Україну він розпочав процедуру оформлення документів для законного перебування на території України.

Спочатку ним було отримано дозвіл на перебування, а 7 червня 2017 року посвідку на постійне місце проживання в Україні.

Надалі він вирішив оформити громадянство України та 22 травня 2019 року звернувся із відповідною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області з проханням зареєструвати його громадянином України.

Відповідно до рішення УДМС України в Полтавській області від 19 серпня 2019 року ОСОБА_1 набув громадянства України та йому було видано тимчасове посвідчення громадянина України.

Через погіршення стану здоров`я матері, яка потребувала постійного догляду, він не мав можливості виїхати до російської федерації для оформлення відмови від її громадянства.

09 листопада 2021 року рішенням УДМС України в Полтавській області його громадянство України було припинено.

У зв`язку з цим наприкінці грудня 2021 року він виїхав на територію російської федерації, а 23 січня 2022 року повернувся в Україну та почав збирати документи для повторного подання на дозвіл на перебування.

Однак у зв`язку з початком збройної агресії російської федерації проти України та введенням з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року воєнного стану подати відповідні документи він не зміг. Після початку воєнного стану він звертався до органів міграційної служби, проте йому було повідомлено, що на даний час посвідки громадянам російської федерації та Республіки Білорусь не видаються.

21 лютого 2023 року закінчився строк дії його закордонного паспорта громадянина російської федерації, що унеможливило подальші дії щодо оформлення документів для законного перебування на території України.

Можливості виїхати до російської федерації з метою обміну паспорта він не мав.

30 вересня 2025 року УДМС України в Полтавській області винесло рішення № 019518 про його примусове повернення до країни походження або третьої країни. У зазначеному рішенні його зобов`язано покинути територію України до 28 жовтня 2025 року.

Дане рішення про примусове повернення позивач вважає незаконним, необґрунтованим і таким, що порушує його права.

Тому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Київського відділу у місті Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області «Про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства» № 019518 від 30.09.2025 року про примусове повернення громадянина російської федерації, ОСОБА_1 .

Всі витрати, пов`язані з розглядом справи в суді просив стягнути з відповідача.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року справу передано на розгляд за підсудністю до Київського районного суду м.Полтави.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 24 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Відповідач надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив.

Зазначив, що 30.09.2025 у м. Полтаві виявлено факт порушення громадяном російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , законодавства про правовий статус іноземців та осіб громадянства, а саме перевищення встановленого строку перебування в Україні більше як на 30 днів.

Відносно нього Київським відділом у м. Полтаві Управління ДМС у Полтавській області складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП.

В результаті розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення Київським відділом у м. Полтаві Управління ДМС у Полтавській області притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч. 2 ст. 203 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4250,00 грн.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 30.09.2025 прийнято рішення № 019518 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 28.10.2025 року.

Позивача ознайомлено з вказаним рішенням та надано йому один примірник, попереджено про наслідки невиконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, визначені ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», про що свідчить його особистий підпис на примірнику відповідного рішення.

Підставою для прийняття рішення про примусове повернення позивача є його дії, що порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та підтверджуються матеріалами справи.

Оскаржуване рішення прийнято на підставі норм чинного законодавства.

Оскільки позивачем порушено законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, рішення Київського відділу УДМС від 30.09.2025 про примусове повернення позивача до країни походження є правомірним, а обставини, передбачені частиною 1 ст. 31 Закону, за наявності яких іноземець або особа без громадянства не може бути примусово повернуті, відсутні.

Тому в задоволенні позову просив відмовити.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову, зупинено виконання оскаржуваного рішення Київського відділу у м. Полтаві Управління державної міграційної служби у Полтавській області № 019518 від 30.09.2025 року.

За клопотанням представника позивача, адвоката Нестеренко Н.М. судом витребувано у Першої полтавської державної нотаріальної контори докази, а саме: довідку зі Спадкового реєстру з інформацією щодо спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та відомості щодо звернення ОСОБА_1 до нотконтори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Також судом задоволено клопотання представника позивача про виклик в судове засідання та допит свідків.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник Нестеренко Н.М. позов підтримали в повному обсязі, позовні вимоги просили задовольнити. При цьому посилались на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача Срібна Є.С. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, в їх задоволенні просила відмовити. При цьому посилалась на обставини, викладені у відзиві на позов.

Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши та дослідивши докази у справі, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є громадянином російської федерації.

Позивач зазначив в позовній заві, і ця обставина підтверджується дослідженими у справі доказами, після закінчення у 1990 році навчання він проживав на території російської федерації.

У 2016 році у зв`язку з необхідністю догляду за хворою матір`ю, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 приїхав до м. Полтави та разом з матір`ю проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою з 2016 року та здійснення ним догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 підтверджується довідкою №109/28 від 08 жовтня 2025 року, виданою Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Петра Юрченка, 28» (а.с.35) та показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 17 жовтня 2022 року Північно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерств юстиції (м.Суми) (а.с. 41).

Після її смерті позивач продовжує проживати за вказаною вище адресою.

Оскільки ОСОБА_1 є громадянином іншої держави, після повернення в Україну він одержав посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 07.06.2017 року (а.с. 13).

22 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області з заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (а.с. 37, 175-176).

Як підтверджується довідкою №440/2019 від 23 вересня 2019 року, виданою УДМС України в Полтавській області, згідно з рішенням УДМС України в Полтавській області від 19 серпня 2019 року ОСОБА_1 набув громадянства України на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» (а.с. 38).

29 листопада 2019 року ОСОБА_1 було видано тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_3 , термін дії якого - до 19 серпня 2021 року (а.с.177).

Одночасно з заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням 22 травня 2019 року ОСОБА_1 надав зобов`язання припинити іноземне громадянство і подати до органу, що видав йому посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства російської федерації, виданий уповноваженим на те органом цієї держави (а.с. 176).

Також у вказаній заяві ОСОБА_1 зазначив, що у разі неотримання ним з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства російської федерації, він зобов`язується подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави і повернути національний паспорт громадянина російської федерації до уповноваженого органу цієї держави.

Проте, зазначене зобов`язання ОСОБА_1 не виконав, доказів припинення громадянства російської федерації уповноваженому органу України не надав.

У зв`язку з цим рішенням УДМС України в Полтавській області від 09 листопада 2021 року оформлено припинення його громадянства України відповідно до статті 21 Закону України «Про громадянство України», що підтверджується довідкою №б/н від 17 листопада 2021 року.

Після цього 29 грудня 2021 року ОСОБА_1 виїхав за межі України, а 23 січня 2022 року повернувся в Україну.

В`їзд здійснено по паспортному документу громадянина російської федерації № НОМЕР_4 , виданому 21.02.2013, строком дії до 21.02.2023.

Після цього ОСОБА_1 у встановлений законодавством строк з України не виїжджав, документів на право проживання в Україні не одержував.

У зв`язку з виявленням факту порушення громадянином російської федерації ОСОБА_1 законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме перевищення встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, постановою уповноваженої посадової особи Київського відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 13 серпня 2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП (а.с. 133).

Постановою уповноваженої посадової особи Київського відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 30 вересня 2025 року позивача знову притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП (а.с. 147).

Вказані постанови про притягнення його до відповідальності позивач не оскаржував, тому вони є чинними.

Також 30 вересня 2025 року уповноваженою особою Київського відділу у м.Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області прийнято рішення № 019518 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства (а.с.137).

Зазначеним рішенням з метою забезпечення виконання положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни та зобов`язано його покинути територію України у термін до 28.10.2025 року.

З вказаним рішенням ОСОБА_1 ознайомлений 30.09.2025 року, та йому видано один примірник цього рішення, що підтверджується його підписом на оригіналі рішення.

Позивача також попереджено про наслідки невиконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, визначені ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25 квітня 2018 року.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає та встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» надано визначення поняття іноземця та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, як іноземця та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - це, зокрема, іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частинами першою-третьою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Відповідно до пункту 5 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:

дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку,

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України,

затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Як вставлено судом, ОСОБА_1 востаннє в`їхав в Україну 23.01.2021. В`їзд здійснено по паспортному документу громадянина російської федерації № НОМЕР_4 , виданому 21.02.2013 строком дії до 21.02.2023.

На даний час строк дії паспортного документа позивача закінчився.

Документи на право перебування в Україні у встановленому законом порядку Дружиніним не оформлені. Виїжджати за межі України позивач наміру не має, продовжує проживати в Україні по недійсному паспорту громадянина російської федерації, будь-яких заходів до припинення порушення законодавства України про правовий статус іноземців не вчиняє, як і заходів до одержання дійсного паспортного документа країни, громадянином якої він є, посилаючись на воєнний стан в Україні як на підставу своєї бездіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судом, приймаючи оскаржуване рішення від 30.09.2025 року № 019518 про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни, уповноважена особа відповідача діяла в межах наданих їй повноважень у відповідності до вимог законодавства, що регулює правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні.

Метою прийняття вказаного рішення є припинення порушення законодавства про правовий статус іноземців. Тобто мета прийняття вказаного рішення є законною.

При винесенні даного рішення відповідачем враховано, що до органів ДМС України із заявою про продовження строку перебування в Україні та про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ОСОБА_1 не звертався.

Обставини, які б заборонили примусово повернути його з України, визначені ч. 8 ст. 26, ч. 1 ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та відповідно пункту 8 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 року №353/271/150 (зі змінами), відсутні.

При цьому обставини, на які позивач посилається як на підставу для визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення про повернення його до країни походження або третьої країни суд оцінює критично.

Так, основною причиною невиконання зобов`язання щодо виходу з громадянства російської федерації, а також порушення встановлених законом строків перебування в Україні, позивач зазначив догляд за хворою матір`ю ОСОБА_2 , яка потребувала постійного стороннього догляду, і яку за його твердженням, позивач не міг залишити ні на день.

Вказане твердження позивача спростовується відомостями про перетин ним Державного кордону України, згідно яких мав місце факт виїзду ОСОБА_1 з України 29.12.2021 року, після чого він в`їхав в Україну 23.01.2022 року (а.с. 131).

Тобто в даному випадку позивач не здійснював догляд за матір`ю протягом 25 днів.

Відповідно, протягом вказаного часу догляд за ОСОБА_2 мала здійснювати інша особа.

Крім того, позивач зазначає, що має брата, ОСОБА_4 та племінників, які на переконання суду при необхідності могли допомогти позивачу у догляді за ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що брат за їхньою матір`ю не доглядав та йому у догляді не допомагав, позивач не вказував, що брат йому в такій допомозі відмовляв.

Суд також враховує тривалість порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців, а також відсутність з боку позивача будь-яких дій, спрямованих на одержання дійсного паспорта громадянина рф, на одержання посвідки на проживання в Україні, інші дії, спрямовані на легалізацію його перебування в Україні.

Посилання позивача на тривалість проживання в Україні, на зміну сімейного стану та проживання у цивільному шлюбі з ОСОБА_7 з 2022 року заслуговують на увагу, але не можуть бути розцінені як такі, що свідчать про незаконність оскаржуваного рішення.

Суд також відхиляє посилання позивача на введення в Україні воєнного стану як на обставину, яка перешкоджала його виїзду, вирішенню питання одержання дійсного паспортного документа, одержання документів на право перебування в Україні, оскільки у справі відсутні докази, що ним вживались хоч якісь дії на припинення порушення законодавства про правовий статус іноземців.

Таким чином, вивчивши та дослідивши докази у справі в їх сукупності, підстав для визнання незаконним рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни та для скасування даного рішення суд не встановив.

На підставі викладеного в задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати позивача покладаються на нього та не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 246, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про оскарження рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 30.09.2025 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ;

відповідач Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, місцезнаходження: м. Полтава, пров. Шкільний, 6, .

Повне судове рішення складено 04.12.2025.

Головуючий О.А.Самсонова