Справа № 280/7420/25
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 грудня 2025 року Справа № 280/7420/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.07.2025 року № 57 про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стажу роботи з 01.07.1993 по 19.01.2006 у Любомирівському психоневрологічному інтернаті у подвійному розмірі;

зобов`язати Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 01.07.1993 по 19.01.2006 у Любомирівському психоневрологічному інтернаті в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та призначити пенсію.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в травні 2025 року позивач звернулася до органу пенсійного фонду у Запорізькій області із заявою про призначення їй пенсії за пільгових умовах так як вона досягла 55 річного віку та набула пільговий стаж за Списком № 2. Право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах Позивачка набула, бо з 01.07.1993 по 19.01.2006 працювала на посаді санітарки палатної в Любомирівському психоневрологічному інтернаті (тепер даний інтернат має назву КУ «Любомирівський психоневрологічний інтернат» ЗОР). Разом з тим, вона отримала декілька разів відмови у призначенні їй пенсії, зокрема й через наявність помилок у трудовій книжці. За наслідком чого Позивачка змушена була звертатися до роботодавців за отриманням уточнюючих довідок. Останнє звернення Позивачки до органів Пенсійного фонду 10.07.2025. Саме тоді ОСОБА_1 надала всі належно чином оформлені документи, які вимагав Пенсійний Фонд, для нарахуванні їй пенсії. Однак, наприкінці липня 2025 р. ОСОБА_1 знову отримала рішення про відмову у призначенні пенсії № 57 від 17.07.2025, виданого ГУ ПФУ в Донецькій області. З даного рішення позивачка довідалася, що органами Пенсійного Фоду було їй нараховано страховий стажж 24 роки 04 місяці 03 дні, в т.ч. стаж роботи за Списком № 2 12 років 05 місяців 24 дні. Згідно Форми РС-право Позивачка довідалася, що період її роботи в Любомирівському психоневрологічному інтернаті Відповідачами в супереч вимогах ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було нараховано стаж в одинарному розмірі, а не подвійному. Відповідачі відмовляються зараховувати Позивачці стаж згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Разом з тим, Відповідач не надав жодного обгрунтування щодо своєї відмови у подвійному нарахуванні. Позивач вважає рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 17.07.2025 № 57 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулась за даним позовом до суду. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 01 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення та виклику сторін.

Відповідач 1 у поданому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що позивач звернулася із заявою від 10.07.2025 про призначення пенсії відповідно до частини другої статті 114 Закону України №1058. Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. Вік позивача на дату звернення становить 55 років 01 місяць. Страховий стаж позивача становить 24 роки 04 місяця 03 дні. В тому числі стаж роботи за Списком № 2 становить 12 років 05 місяців 24 дні. За результатами розгляду документів доданих до заяви до страхового та пільгового стажу зараховано усі періоди. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення від 17.07.2025 № 57 про відмову у призначенні пенсії за віком за Списком № 2, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років. Правом на зарахування страхового стажу у подвійному розмірі користуються особи, які працювали у вищезазначених закладах до 01.01.2004 року, до набрання чинності Закону № 1058. Відповідно до статті 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. З 01.01.2004 страховий стаж обчислюється в одинарному розмірі за даними системи персоніфікованого обліку, крім випадків, передбачених Законом № 1058. Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області заяву позивача про призначення пенсії не розглядав та рішення щодо неї не приймав, отже не вчиняв протиправних дій щодо позивача, а тому не має відповідати в частині позовних вимог про зобов`язання зарахувати до стажу ОСОБА_1 , період роботи з 01.07.1993 по 19.01.2006 у Любомирівському психоневрологічному інтернаті в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та призначити пенсію. Стосовно зарахування стажу в подвійному розмірі зазначено, що для зарахування стажу роботи позивачу в подвійному розмірі з 01.07.1993 по 19.01.2006, правових підстав немає, оскільки це не передбачено чинним законодавством, отже періоди роботи позивача зараховані на загальних підставах, тобто в одинарному розмірі. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач 2 у поданому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що з 01.01.2004 страховий стаж обчислюється в одинарному розмірі за даними системи персоніфікованого обліку, крім випадків, передбачених Законом № 1058. Страховий стаж особи ОСОБА_1 становить 24 роки 04 місяця 03 дні. В тому числі стаж роботи за Списком № 2 становить 12 років 05 місяців 24 дні. Для зарахування до стажу роботи періоду з 01.07.1993 до 01.01.2004 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788 необхідно надати довідку з психоневрологічного інтернату. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відповіді на відзив зазначено, що позивачка просила її проінформувати про пакет документів, який підтверджує її право на зарахування її стажу роботи в подвійному розмірі. Однак, Відповідачі категорично відмовили Позивачці у нарахуванні їй пенсії. Про необхідність надати якісь додаткові документи вони абсолютно нічого не обумовлювали. Таким чином, Відповідач наразі змінив причину відмови у нарахуванні подвійного розміру стажу Позивачці. Тепер, Пенсійному фонду України лише недостатньо довідки 5. Звертає увагу суду, що Позивачка надала оригінал трудової книжки органам пенсійного фонду. За таких обставин, в органу Пенсійного фонду України відсутні підстави для витребування у Позивачки такої довідки. Позивачка при подачі заяви про призначення їй пенсії надала органу ПФУ Довідку про підтвердження наявного трудвого стажу для призначення їй пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 182 від 22.05.2025. Вищевказана Довідка містить в собі всі необхідні відомості, передбачені Додатком 5. ГУ ПФУ в Донецькій області жодних претензій до наданої Довідки не висловив. За таких обставин, абсолютно не зрозуміло, який документ вимагає від Позивачки ПФУ для застосування положень ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.

З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10.07.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 17.07.2025 № 57, прийнятому за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років.

Відповідно до рішення від 17.07.2025 № 57, пенсійний вік відповідно до ч.2 ст.114 Закону №1058 становить 55 років. Вік заявниці 55 років 01 місяць. Страховий стаж становить 24 роки 04 місяця 03 дні. В тому числі стаж роботи за Списком №2 становить 12 років 05 місяців 24 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди. До пільгового стажу за Списком №2 зараховано усі періоди.

Позивач, не погодившись з рішенням відповідача 2 від 17.07.2025 № 57, діями відповідачів щодо відмови у зарахуванні стажу роботи з 01.07.1993 по 19.01.2006 у Любомирівському психоневрологічному інтернаті у подвійному розмірі, та з вимогами про зобов`язання відповідача 1, 2 зарахувати до стажу позивача період роботи з 01.07.1993 по 19.01.2006 у Любомирівському психоневрологічному інтернаті в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та призначити пенсію, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми види пенсійного забезпечення визначаються включно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України №1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно зі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

За змістом ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, частиною першої та другої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В силу пунктів 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном (пункт 20 Порядку № 637).

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналізуючи вказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Судом установлено, що спірним рішенням відмовлено позивачці у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу 25 років. При цьому, зазначено, що до страхового стажу та пільгового стажу роботи за Списком №2 зараховано усі періоди.

Позивач не погоджується з не зарахуванням до її стажу періоду роботи з 01.07.1993 по 19.01.2006 у Любомирівському психоневрологічному інтернаті в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд зауважує, що та обставина, що позивач дійсно працювала з 01.07.1993 по 19.01.2006 у Любомирівському психоневрологічному інтернаті на посаді молодшої медичної сестри (санітарки палатної) підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , в якій відображені факти пов`язані з прийняттям на роботу, переведенням, вказані посади, зазначені номери наказів на підставі яких внесено відповідні записи, які скріплені печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи. Також в трудовій книжці наявні записи про підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Крім того, відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №182 від 22.05.2025, №318 від 22.08.2025, виданих Комунальною установою Любомирівський психоневрологічний інтернат Запорізької обласної ради, позивач працювала повний робочий день в Любомирівському психоневрологічному інтернаті і за період з 01.07.1993 по 19.01.2006 виконувала протягом повного робочого дня роботи з обслуговування психічно хворих на посаді молодшої медичної сестри (санітарки палатної), що передбачена Списком №2, розділ XXIV п.1 згідно Постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173; Списком №2 розділ XXIV позиція 2260000г згідно Постанови КМУ від 11.03.1994 №162; Списком №2 розділ XXIV позиція 24г згідно Постанови КМУ №36 код КП 5132 за період з 01.07.1993 по 19.01.2006 12 років 6 місяців 19 днів. Підстава для видачі: книги наказів за 1993-2006 роки, накази №34-к п.2 від 02.07.1993, №5-к п.2 від 19.01.2006, штатний розпис, відомості з заробітної плати за період з липня 1993 року по січень 2006 року, картка форми П-2. У відпустці без збереження заробітної плати за вищевказаний період роботи не перебувала, у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не перебувала.

Вказані довідки містять посилання на підставі її видачі, первинні документи та відповідає формі, передбаченій додатку № 5 Порядку № 637.

Відповідно до довідки № 243 від 02.07.2025 Любомирівський психоневрологічний інтернат з 29.07.2009 було перейменовано в комунальну установу «Любомирівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради за рішення Запорізької обласної ради від 23.04.2009 № 31.

Відповідно до п.1.1. Положення Комунальної Установи «Любомирівський психоневрологічний інтернат» Запорізької області, затвердженого рішенням Запорізької обласної ради 09.10.2017 № 43, Комунальна Установа «Любомирівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради, надалі інтернат (положення якого зареєстровано державним реєстратором Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької обласної ради 29.07.2009 за № 2014510), є стаціонарним інтернатним закладом для соціального захисту, що утворюється для тимчасового або постійного проживання/ перебування осіб із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги, соціальних послуг та комплексу реабілітаційних заходів і яким згідно з висновком лікарської комісії за участю лікаря-психіатра не протипоказане перебування в Інтернаті.

Відповідно до змісту правового висновку Касаційного адміністративного суду, який міститься у постанові від 27.04.2023 у справі № 160/14078/22, положення ст. 60 Закону №1788-XII застосовуються як до періодів трудової діяльності до 01.01.2004, так і до періодів трудової діяльності після 01.01.2004.

За змістом правового висновку Касаційного адміністративного суду, який міститься у постанові від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, особа, яка отримує пенсію за віком згідно Закону №1058-ІV, має право заявляти вимоги про зарахування стажу роботи в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону №1788-XII.

Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин; фахівець - медичний працівник (лікар, медична сестра, фельдшер), психолог, соціальний працівник та інший працівник, який має відповідну освіту та спеціальну кваліфікацію і бере участь у наданні психіатричної допомоги; заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказані періоди роботи у підлягають зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.04.2023 у справі №160/14078/22.

Суд зазначає, що Закон №1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування статті 60 Закону №1788-XII при обчисленні пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція статті 60 Закону №1788-XII(із змінами, внесеними згідно із Законом № 2205-VIII від 14.11.2017) є чинною на теперішній час та саме норма цього Закону є спеціальною під час вирішення питання про зарахування стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з чим передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004. Редакція статті 60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону №1058-IVне скасовує статтю 60 Закону №1788-XII та не зупиняє її дію.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 11.02.2025 у справі №420/8637/24.

У постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058-IV та Законом №1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788 був прийнятий раніше за Закон №1058-IV. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону №1788-XII, то він мав би виключити із Закону №1788-XII усі інші положення, чого зроблено не було.

Отже, стаж роботи на посаді молодшої медичної сестри (санітарки палатної) у Любомирівському психоневрологічному інтернаті має зараховуватися до стажу роботи в подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону №1788-XII.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 22.12.2021 у справі №688/2916/17.

Таким чином, відповідачем 2 протиправно не враховано період роботи позивача з 01.07.1993 по 19.01.2006 у Любомирівському психоневрологічному інтернаті до стажу її роботи у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідачами не заперечується трудова діяльність позивача у вказані періоди на відповідних посадах.

Крім того, доводи відповідача 2 про необхідність надання довідки з психоневрологічного інтернату є безпідставними, оскільки судом установлено, що відповідач 2 був ознайомлений з нею, адже зазначена довідка (про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №182 від 22.05.2025, видана КУ Любомирівський психоневрологічний інтернат ЗОР), була долучена самим відповідачем 2 до відзиву на позовну заяву.

При цьому, у випадку виникнення сумніву щодо достовірності відомостей про умови роботи особи, яка претендує на отримання пенсії, чи правильності нарахування пенсії, згідно з частиною першою статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", підпункту 5 пункту 6 Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України органи, що призначають пенсії, вправі проводити перевірки, в тому числі, щодо достовірності відомостей, зазначених в уточнюючих довідках.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №442/5949/16-а.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на здійснення перевірки допустимості документів, поданих разом із заявою для перерахунку пенсії, зокрема, звернення до суб`єктів видачі довідок з метою проведення такої перевірки, доказів здійснення вказаного матеріали справи не містять. При цьому неможливість проведення відповідної перевірки відповідачем не дає підстав для відмови у зарахуванні відповідних документів.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 17.07.2025 № 57 не відповідає критерію обґрунтованості, тобто прийнято без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття такого рішення, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Обираючи спосіб захисту прав позивача, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача перерахувати позивачу пенсію є формою втручання у дискреційні повноваження.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Згідно абзацу другому частини 4 статті 245 КАС Україні у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд враховує, що у силу абзацу тринадцятого пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

А відповідно до абзацу першого пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином призначення та виплата пенсії відноситься виключно до функцій органів Пенсійного фонду України.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, вищевказана позовна вимога в частині зобов`язання призначити пенсію є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

У справі, що розглядається, судом установлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви про призначення пенсії за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Донецькій області.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що необґрунтовано прийняв рішення про відмову у призначенні такої пенсії, яким, у даному випадку, є ГУ ПФУ в Донецькій області.

Таким чином, враховуючи, що скасоване рішення прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття обґрунтованого рішення, то суд, керуючись положеннями частини 2 статті 9 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу роботи позивача в подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", період роботи з 01.07.1993 по 19.01.2006 у Любомирівському психоневрологічному інтернаті, та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах від 10.07.2025, з урахуванням висновків суду.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 968,96 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області від 17.07.2025 № 57 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 в подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", період роботи з 01.07.1993 по 19.01.2006 у Любомирівському психоневрологічному інтернаті, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 10.07.2025, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова