Справа № 761/18460/25
Суддя: Сидоренко І. О.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/243/65/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.,

за участю секретаря Зубкова В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Садовського Микити Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Садовського Микити Олександровича про скасування постанови поліцейського 2 взводу, 4 батальйону, Управління патрульної поліції України, Садковського Микити Олександровича, по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, постанова серії ЕНА № 4543698 від 20.04.2025 року, про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_1 , якою накладено штраф у розмірі 680 грн. Позов обґрунтовано тим, що 20.04.2025 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 рухався на автомобілі, який перебуває у його користуванні в м. Києві, по вул. Олени Геліги, в напрямку будинку 41, в середній смузі, дороги з трьома смугами для руху, не порушуючи Правила дорожнього руху України. В районі будинку №39-41, по вищевказаній вулиці, позивач рухався зі швидкістю приблизно 60 км/год. Праворуч за напрямком руху знаходилась смуга для руху маршрутного транспорту. На повороті (з`їзді) з головної дороги на другорядну, у бік будинку 39, по вул. Олени Теліги, він побачив патрульний автомобіль, який був припаркований одразу за поворотом, під деревом. Біля автомобіля стояли поліцейські. Для того, щоб здійснити поворот праворуч, з`їхати з головної дороги і заїхати у двори, він ввімкнув покажчик правого повороту, здійснив маневр, виїхав на смугу для руху маршрутного транспорту для подальшого повороту, праворуч з головної дороги на другорядну і почав з смуги для руху маршрутного транспорту поворот праворуч у двори, до місця проживання. При цьому смуга для руху маршруту була вільною, ніяких перешкод для здійснення маневру він не створював. Коли він з`їжджав з головної дороги на другорядну, виконував поворот праворуч його зупинив працівник поліції, який стояв біля припаркованого патрульного автомобіля. Поліцейський мотивував причину зупинки автомобіля, як порушення ч. 3 ст. 122 КУпАП. Свою вину у вчиненому заперечує, вказує, що постанова не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства. З цих підстав просить суд визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕНА № 4543698 від 20.04.2025 року.

У судове засідання позивач не з`явився про дату, час та спосіб слухання справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Представник відповідача до суду не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, просив відмовити у задоволені позову на підставі відзиву який надано до суду. Відповідно якого зазначає, що в провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває справа №761/18460/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №4543698 від 20.04.2025 року, вважає, що викладені твердження Позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного Відповідач не може погодитись з даним твердженням, оскільки, в адміністративному позові оскаржується постанова про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, а не рішення щодо залишення постанови по справі про адміністративне правопорушення без змін, а скарги без задоволення.

Правовими положеннями частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини другої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а що до рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова була винесена 20.04.2025 року і в той же день отримана Позивачем, що підтверджується долученим до відзиву записом з нагрудного відеореєстратора Поліцейського.

До суду Позивач звернувся 05.05.2025 року, тобто з пропуском строку звернення до суду. Відповідно до положення пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Адміністративне правопорушення було вчинено 20.04.2025 близько 12 год. 50 хв. Поліцейським було помічено рух транспортного засобу «VOLKSWAGEN TOUAREG» номерний знак НОМЕР_1 (індивідуальний номерний знак НОМЕР_2 ), яким керував Позивач, на смузі для маршрутних транспортних засобів (далі - смуга МТЗ). Поліцейський підійшов до водія, належним

чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1. ПДР на підставі ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4. (а) ПДР. Позивачу було роз`яснено, що він порушив п. 17.1 ПДР та що в його діях присутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, яка встановлює адміністративну відповідальність в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення вимог ПДР, в тому числі за рух по смузі для маршрутних транспортних засобів.

Позивач пояснив, що він рухався смугою МТЗ для повороту праворуч, однак на відеозаписі зафіксовано, як поліцейський наголошує Позивачу, що заїзд на смугу МТЗ дозволений лише на тій ділянці дороги, де нанесена відповідна розмітка, а саме 1.11, для повороту праворуч, відповідно до п. 17.2 ПДР, оскільки Позивач здійснював рух смугою ще до початку ділянки дороги з розміткою 1.11.

Зазначає, що Позивач не заперечує виїзд на смугу МТЗ та не зазначає, чи був здійснений цей рух в межах дорожньої розмітки 1.11, чи раніше, а лише зазначає, що своїми діями він не створив перешкоду для руху маршрутних транспортних засобів, що в свою чергу є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Вважає доводи Позивача щодо того, що поліцейським не були прийняті до уваги його пояснення щодо обставин справи, спростовуються наданим відеозаписом та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, в тому числі дані фотофіксації, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1ст. 2 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Згідно із статтею 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною першою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно правових положень статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, вирішальним у визначенні строків звернення до адміністративного суду є встановлення фактів, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини, адже наслідки для особи настають незалежно від підстав, за яких прийнято оскаржуваний акт індивідуальної дії, а з моменту прийняття такого рішення.

Як встановлено у судовоу засіданні, оскаржувана постанова була винесена 20.04.2025 року, після чого 22.04.2025 року позивач звернувся до Управління патрульної поліції у м. Києві Депертаменту патрульної поліції зі скаргою на дану постанову по справі про адміністративне правопорушення. Рішенням заступника начальника управління від 30.04.2025 року в задоволенні скарги позивачу відмовлено, постанова серії ЕНА № 4543698 від 20.04.2025 року залишена без змін.

До суду з даним позовом позивач звернувся 05.05.2025 року.

Отже, ствердження представника відповідача щодо пропуску позвачем строків оскарження постанови спростовуються матеріалми справи та судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно зі ст. 6, ст. 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Разом з тим п. 1.1 ПДР відповідно до Закону встановлює єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, згідно із п. 1.3 ПДР.

Згідно п. 1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

На дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі (п. 17.1 ПДР).

Згідно з п. 17.1.ПДР України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі, мопедів, мотоциклів (за винятком мотоциклів з боковим причепом, мотоколясок, триколісних транспортних засобів) та велосипедистів) на цій смузі.

Відповідно до п. 17.2. ПДР України водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги.

Проте, як видно з дослідженого у судовому засіданні відеозапису правопорушення, позивач рухався по смузі для маршрутних транспортних засобів, відокремленою на дорозі сплошною лінією.

Згідно із статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожньої мережі.

Статтею 217 КУпАП передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Положеннями статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції та від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, в тому числі справи про правопорушення правил дорожнього руху передбачені частиною 3 статті 122 КУпАП.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, посадовими особами Національної поліції на місці вчинення (на місці зупинки транспортного засобу) правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський на місці вчинення адміністративного правопорушення, виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення. Такого ж висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду в своїй постанові від 11.06.2019 у справі № 379/78/19.

Тобто, Інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", таким чином зафіксовано вчинення правопорушення Позивачем та розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Частиною 2 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У відповідності до п. 6 ч. 3 розділу I Інструкції із правил застосування органами та підрозділами поліції технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджену наказом МВС від 18.12.2018 №1026, встановлено, що портативний відеореєстратор це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.

У відповідності до ч. 2 розділу II Інструкції портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів. Таким чином, у пункті 7 постанови поліцейський зазначив номер портативного відеореєстратора, яким здійснювалась фіксація події у відповідності до ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію».

А тому доводи в адміністративному позові, щодо відсутності доказів, суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовується вищенаведеною Інструкцією, доданою до позовної заяви копією постанови та відеозаписом яким зафіксовано, як поліцейський наголошує Позивачу, що заїзд на смугу МТЗ дозволений лише на тій ділянці дороги, де нанесена відповідна розмітка, а саме 1.11, для повороту праворуч, відповідно до п. 17.2 ПДР, оскільки Позивач здійснював рух смугою ще до початку ділянки дороги з розміткою 1.11, та Позивач не заперечував виїзд на смугу МТЗ та не зазначає, чи був здійснений цей рух в межах дорожньої розмітки 1.11, чи раніше, а лише зазначає, що своїми діями він не створив перешкоду для руху маршрутних транспортних засобів.

Відтак, постанова в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП є обґрунтованою та законною.

Доводи, викладенні позивачем в позові, суддя оцінює критично, оскільки такі спростовано наявними матеріалами справи, та вважає їх такими, що спрямовані на уникнення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності адміністративного стягнення.

Відповідачем доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем інкримінованого йому правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, що свідчить про її обґрунтованість.

Зважаючи на встановлення судом обґрунтованості оскаржуваної постанови та наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, позовну заяву необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 23, 36, 122, 217, 222, 251, 252, 258, 268 КУпАП 2, 9, 44, 59, 77, 90,162, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Садовського Микити Олександровича скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення, а постанову серії ЕНА № 4543698 від 20.04.2025 року - без змін.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко