Справа № 280/7617/25
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 грудня 2025 року Справа № 280/7617/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певн

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним дії Військової частини НОМЕР_1 щодо розрахунку грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) без врахування виплачених ОСОБА_1 сум грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за період служби з серпня 2023 року (включно) по липень 2024 року (включно);

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму невиплаченої грошової компенсації за невикористані дні відпусток (щорічних та додаткових) розрахованої виходячи з виплаченої додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за період служби з серпня 2023 року (включно) по липень 2024 року (включно) в розмірі 276 718,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 24.05.2022 по 05.01.2023 включно проходив службу у Військовій частині НОМЕР_2 (правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_1 ) та з 25.01.2023 по 10.08.2024 включно проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/12030/24 від 03.03.2025 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) з 2022, 2023, 2024 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». На адвокатський запит щодо виконання рішення суду Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь із розрахунком перерахунку грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток з урахуванням додаткової винагороди. Оскільки, розрахунок конкретної суми грошової компенсації за невикористані дні відпусток не був предметом розгляду судової справи №280/12030/24, а суд лише встановив протиправність неврахування такої винагороди Військовою частиною НОМЕР_1 , остання не втратила можливість скористатися цим та здійснила розрахунок на власний розсуд без врахування вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995. У зв`язку з неправильними розрахунком грошової компенсації за невикористані дні відпусток з урахування додаткової винагороди, Позивач вимушений повторно звертатися до суду. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 03 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року відповідно до вимог ст. 381-1 КАС України встановлено судовий контроль за виконанням рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року у справі №280/12030/24, на виконання якого військовою частиною НОМЕР_1 подаються відповідні звіти. Таким чином, позов у справі №280/7617/25 відповідно до вимог ст. 240 КАС України підлягає залишенню без розгляду. Твердження Позивача про те, що військова частина НОМЕР_1 є правонаступником розформованої військової частини НОМЕР_2 є надуманим та нічим не аргументованим, у військовій частині НОМЕР_1 відсутня будь-яка інформація, яка підтверджувала факт правонаступництва розформованої військової частини НОМЕР_2 . В позовній заяві Позивачем надано власноручний розрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпусток з урахуванням додаткової винагороди, для обрахунку якого Позивач застосовує Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, в той же час нарахування та виплата грошового забезпечення (в тому числі додаткової винагороди) військовослужбовцям, передбачена Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 № 260. Обрахований, надуманий Позивачем розмір грошової компенсації за невикористані дні відпусток з урахуванням додаткової винагороди в розмірі 276 718,40 грн. є надуманим, нічим не підтвердженим, при цьому не врахована сума попередньо отриманих Позивачем коштів як компенсації за невикористані дні відпусток. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив представник позивача наголосив, що у справі №280/12030/24 підставами пред`явленого позову було неврахування військовою частиною при розрахунку та виплаті Позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпусток додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168. Зокрема, у зв`язку з цим були пред`явлені вимоги до військової частини здійснити перерахунок грошової компенсації за невикористані дні відпусток з урахуванням додаткової винагороди. Військова частина не спростовувала обставини невключення у грошовий розрахунок компенсації за невикористані дні відпусток сум додаткової винагороди. Предметом розгляду у справі №280/12030/24 було, зокрема, встановлення права позивача на включення до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 при обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток. Водночас, питання розрахунку конкретного розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) та порядку (механзіму) розрахунку такого розміру, зокрема підставності застосування положень пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, не були предметом розгляду справи №280/12030/24. Натомість підставами пред`явленого позову у даній справі є протиправність дій військової частини, що полягають у неправильному розрахунку грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток, зокрема безпідставне ігнорування положень пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. З наданої військовою частиною довідки розрахунку вбачається, що при здійсненні перерахунку грошової компенсації за невикористані дні відпусток була врахована лише додаткова винагорода за травень 2023 року, що суперечить Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою КМУ № 100 від 8 лютого 1995 р. При цьому, військова частина ігнорує вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою КМУ № 100 від 8 лютого 1995 р., що враховується виплати за останні 12 місяців (крім останнього).

Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.

ОСОБА_1 з 24.05.2022 по 05.01.2023 включно проходив службу у Військовій частині НОМЕР_2 та з 25.01.2023 по 10.08.2024 включно проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з Витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.08.2024 № 260, старшого солдата ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у відставку відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року по справі №280/12030/24, яке набрало законної сили 15 травня 2025 року, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення з 25.01.2023 по 19.05.2023 включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 25.01.2023 по 19.05.2023 включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не включенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023, 2024 роки.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023, 2024 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

На адвокатський запит щодо виконання рішення суду Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь із розрахунком перерахунку грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток з урахуванням додаткової винагороди.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно не здійснено перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток із врахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995, розрахованої виходячи з виплаченої додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за період служби з серпня 2023 року (включно) по липень 2024 року (включно) на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.03.2025 у справі №280/12030/24.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Стосовно доводів відповідача про те, що ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року відповідно до вимог ст. 381-1 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено судовий контроль за виконанням рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року у справі №280/12030/24, на виконання якого військовою частиною НОМЕР_1 подаються відповідні звіти. Таким чином позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії у справі №280/7617/25 відповідно до вимог ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає залишенню без розгляду, суд зазначає наступне.

Предметом розгляду у справі № 280/12030/24 було, зокрема, встановлення права позивача на включення до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023, 2024 роки.

Повертаючись до обставин справи, що розглядається, необхідно зазначити, що предметом позову в даній справі є розрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпустки та застосування положень пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995.

Таким чином, у справах №280/12030/24 та № 280/7617/25 підстави позову не є тотожними, внаслідок чого відсутні підстави для залишення без розгляду позову у справі № 280/7617/25.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII.

Згідно з частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон України №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону України №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

За приписами частини першої статті 9 Закону України №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з п. 8 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачені такі види щорічних відпусток, як: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством (п. 1 ст. 4 Закону).

Відповідно до ст. 162 вказаного Закону, зокрема, учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону №2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців (тобто, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260, у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до п. 6 розд. ХХХІ «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» зазначеного Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Підпункт 6 розділу ХХХІ Порядку №260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації.

Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23.09.2024 у справі №240/32125/23.

Враховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена Постановою №168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, та відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024 №23/118/4898 виплачувалася позивачу за останньою займаною посадою, вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023, 2024 роки.

Відповідно до вимог ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України та статтями 2, 14, 370 КАС України.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року по справі №280/12030/24, яке набрало законної сили 15 травня 2025 року, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023, 2024 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

На виконання рішення суду по справі №280/12030/24, відповідач здійснив перерахунок грошової компенсації за невикористані дні відпустки відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ Порядку №260.

Позивач вважає, що для розрахунку компенсації відповідач мав застосовувати Порядок №100, який передбачає обчислення на основі середнього заробітку за попередні 12 місяців служби.

Суд звертає увагу, що відповідно до п.6 розділу ХХХІ Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення. Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Отже, вимога про здійснення перерахунку компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових), обчисливши її суму, виходячи із розміру середнього місячного грошового забезпечення за останні 12 календарних місяці проходження служби згідно пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 №100 є необгрунтованою.

Пункт 6 розділу ХХХІ Порядок №260 чітко встановлює: розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Ця норма є імперативною та встановлює конкретний, відмінний від загального, механізм розрахунку компенсації саме для військовослужбовців.

Позивач обґрунтовує свої вимоги необхідністю застосування Порядку №100, який у пункті 2 передбачає розрахунок компенсації за невикористані відпустки виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи.

Однак, Порядок №100 є актом загальної дії, що поширюється на підприємства, установи, організації незалежно від форми власності та регулює обчислення середньої заробітної плати у випадках, передбачених загальним трудовим законодавством.

У ситуації, коли одні й ті ж суспільні відносини (в даному випадку - розрахунок компенсації за відпустку) врегульовані як загальним, так і спеціальним нормативно-правовим актом, застосовуються норми спеціального акта.

Це випливає із загальновизнаного принципу права lex specialis derogat legi generali (спеціальний закон має перевагу над загальним).

Оскільки проходження військової служби та пов`язані з нею питання грошового забезпечення мають спеціальне правове регулювання, саме ці норми мають пріоритет над загальними нормами, встановленими Порядком №100.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов виснвоку, що відповідач, розрахувавши компенсацію за невикористані дні відпустки позивачу на підставі пункту 6 розділу ХХХІ Порядку №260, діяв відповідно до норм спеціального законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують вище встановленого судом та не мають визначального значення для вирішення спору по суті.

Судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги наведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова