Справа № 695/2964/25
Суддя: Середа Л. В.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2964/25

номер провадження 2-а/695/65/25

26 листопада 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря Курченко В.М.,

представника позивача адвоката Коваль М.О.,

розглядаючи у відкритому засіданні в залі суду в м. Золотоноша справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Коваль М.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 із позовною заявою про скасування постанови, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 від 17.02.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 17 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за нібито відмову від проходження ВЛК, що є порушенням вимог абз. 4 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Однак позивач не погоджується із діями відповідача вказуючи про те, що останнім було порушено порядок виклику та направлення на військово-лікарську комісію (ВЛК) позивача. Згідно з чинним законодавством (зокрема, Порядком №560), військовозобов`язані, які прибули для уточнення облікових даних, не направляються на медичний огляд одразу, а викликаються повісткою. В оскаржуваному протоколі відсутні відомості про виклик позивача повісткою. Натомість, працівники ТЦК та СП наполягали на невідкладному проходженні ВЛК у день доставлення, ігноруючи при цьому наголошення позивача про його неможливість пройти комісію в цей день. Ці дії є прямим порушенням процедури, яка має бути дотримана суб`єктом владних повноважень відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Позивач наголошує на відсутності в його діях об`єктивної та суб`єктивної сторін складу адміністративного правопорушення (ст. 9 КУпАП). Він стверджує, що чинне законодавство не передбачає відповідальності саме за відмову від направлення на медичний огляд. Крім того, при винесенні постанови, посадова особа не виконала вимоги ст. 280 КУпАП щодо всебічного та повного з`ясування обставин справи, зокрема: не було встановлено всіх обставин (наприклад, не з`ясовано наявність у позивача медичних документів щодо стану здоров`я) та не доведено вину особи. Відповідно до ст. 77 КАС України, обов`язок доказування правомірності рішення лежить на відповідачеві. Оскільки вина не доведена, а всі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи (ст. 62 Конституції України), справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі вказаного позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.08.2025 відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву та роз`яснено положення ч. 4 ст. 159 КАС України.

Ухвалою суду від 30.10.2025 зобов`язано відповідальну особу ІНФОРМАЦІЯ_1 надати суду копії матеріалів на підставі яких було ухвалено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ..

У судовому засіданні представник позивача, адвокат Коваль М.О. на задоволенні позову наполягала, пояснила, що матеріали справи не містять жодних належних доказів законності дій ТЦК та СП, зокрема залишається нез`ясованим, яким чином позивач ОСОБА_1 опинився у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки в матеріалах справи відсутня повістка про його виклик для проходження медичного огляду. Направлення на медичний огляд, яке нібито було видане, не зареєстровано у відповідному Журналі реєстрації направлень, що ставить під сумнів сам факт його законного оформлення та видачі. Також акцентувала увагу, що на момент перебування в ТЦК та СП ОСОБА_1 не мав при собі необхідних медичних документів, що унеможливлювало об`єктивне та всебічне проведення військово-лікарської комісії. Окрім того вказувала, що у доданому до матеріалів справи протоколі про адміністративне правопорушення відсутні пояснення позивача та будь-які відмітки про його відмову від отримання цього протоколу, що порушує вимоги до оформлення процесуальних документів.

У судове засідання представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик на юридичну адресу відповідача, причини неявки суду не відомі. На виконання ухвали суду про надання доказів надав засвідчені копії матеріалів справи.

Відповідач, належно повідомлений про судове засідання та суть позову, не забезпечив явку свого представника і не повідомив про поважні причини неявки. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про можливість продовжити розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам, підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно оскаржуваної постанови, остання винесена 17.02.2025 року за відсутності позивача, відомостей про те, що оскаржувана постанова була направлена поштою позивачу, чи була вручена будь-яким іншим способом матеріали справи не містять та відповідачем не надані. У заяві про поновлення строку на звернення до адміністративного суду представник позивача вказує, що оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не отримував про існування останньої дізнався після зняття суми коштів з його банківського рахунку у межах виконавчого провадження, відкритого з виконання оскаржуваної постанови.

Жодних доказів які б спростували вказані обставини судом не встановлено, а тому постанова подана в строк визначений ч. 2 ст. 286 КАС України.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні фактичні обставини.

12.02.2025 року старшим солдатом ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на підставі ст. 235 КУпАП відносно позивача складено протокол № 697М/2025 про вчинення адміністративного правопорушення за порушення вимог абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: 12.02.2025 о 13 год. 40 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянин ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення на проходження ВЛК та проходження ВЛК.

У протоколі підписом особи, яка притягується до відповідальності засвідчено роз`яснення їй положення ст. 63 Конституції України, повідомлення про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: 11 год. 00 хв. 17.02.2025, а також підтвердження отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 № 697/М/2025 від 17.2.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

З постанови вбачається, що на позивача було накладено штраф у розмірі 17 000 грн. за те, що він 12.02.2025 о 13:40 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовився від проходження ВЛК. ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи, у вказаний день не прбув. Клопотань про перенесення розгляду справи не надходило, на телефонні дзвінки не відповідає. В зв`язку з цим було прийнято рішення розглядати справу без його участі.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 порушив абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив в особливий період адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 - 1 КУпАП.

До вказаного протоколу та оспорюваною постанови відповідачем надано також направлення за №59 від 12.02.2025, за яким ОСОБА_1 направляється для встановлення придатності до проходження військової служби за здоров`я в ДШВ у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Крім того, відповідачем надано копію заяви ОСОБА_1 , згідно якої останній відмовляється від військово-лікарської комісії у зв`язку з тим, що дружина перехворіла на онкологічне захворювання, а він має високий тиск та погані аналізи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 210-1 КУпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ.

Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Частиною 3 ст. 22 Закону №3543-ХІІ встановлено обов`язки громадян під час мобілізації, зокрема: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз. 8 ч. 3 ст.22).

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк (абз. 19-20 ч. 3 ст. 22).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів (абз. 22).

Судом встановлено, що позивач 12.02.2025 о 13 год. 40 хв. перебував в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , де йому було вручено вказане направлення для проходження військово-лікарської комісії від проходження якої ОСОБА_1 відмовився.

Суд відхиляє доводи позивача щодо порушення процедури виклику на медичний огляд та наполягання працівників ТЦК та СП на його невідкладному проходженні, оскільки позивач стверджує про порушення процедури виклику через відсутність повістки, тоді як обставини його фактичного перебування в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 12.02.2025 року не були з`ясовані та не доведені жодною зі сторін (ні позивачем, ні відповідачем). Крім того, твердження позивача про те, що працівники ТЦК та СП наполягали на негайному проходженні військово-лікарської комісії з обіцянкою направлення на навчання вже увечері, не знайшли свого належного підтвердження під час судового розгляду.

Встановлено, що видане позивачу направлення для проходження ВЛК не містило конкретно визначеної дати для його проходження. Таким чином, доводи позивача про примус до невідкладного огляду зводяться до його суб`єктивних припущень, які суд визнає необґрунтованими. Більше того, у заяві ОСОБА_1 про відмову від проходження медичного огляду відсутні будь-які відомості про те, що його змушують пройти огляд негайно, він потребує часу для збору та надання медичних документів, тощо.

Таким чином, оскільки у матеріалах справи зафіксовано факт беззастережної відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду за наданим направленням, без зазначення обґрунтованих причин неможливості проходження огляду у конкретний час, така відмова свідчить про свідоме ухилення від виконання обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до частин 1, 3 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Особливий період в Україні діє з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 30-3/2014 «Про часткову мобілізацію» (набрав чинності з дня опублікування в газеті «Голос України» від 18 квітня 2014 року № 49), який затверджений Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII та буде закінченим з прийняттям Президентом України відповідного рішення, щодо переведення всіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

В оскаржуваній постанові вказано, що позивачем порушено вимоги абзацу 3, 5 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів»

Згідно з абзацами 3, 5 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Проте, відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Враховуючи наведене, суд зауважує, що відмова від проходження військово-лікарської комісії, вчинена в особливий період, є порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що підлягає кваліфікації за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Аналогічна позиція міститься у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2025 року (справа № 601/2908/24).

Дії особи щодо ухилення (відмови) від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та кваліфіковані відповідачем правильно. Таке порушення вчинене позивачем в особливий період.

Суд відхиляє доводи позивача, що для проходження ВЛК він мав викликатися до ІНФОРМАЦІЯ_3 виключно повісткою, а тому порушено вимоги п. п. 27 та 28 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

Відповідно до вказаних вище норм, медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності. Тобто імперативна норма щодо можливості направлення особи на ВЛК виключно після його виклику за повісткою у законодавстві відсутня.

Стосовно обставин спонукання Позивача щодо проходження ВЛК у день видачі направлення без наявності необхідних медичних документів, суд зауважує наступне.

Згідно з абз. 3 п.3.4 розділу 3 Положення №402 лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації. З цього слідує, що у лікарів ВЛК є доступ до ЕСОЗ для отримання необхідних медичних даних військовозобов`язаного. У разі незгоди із направленням на медичний огляд ВЛК позивач мав право оскаржити його у встановленому чинним законодавством порядку.

Крім того, належними та допустимими доказами факт примусового тримання Позивача у приміщенні ТЦК під умовою негайного проходження ВЛК та позбавлення можливості отримати свої медичні документи не підтверджується, про звернення до правоохоронних органів по питанню його незаконного позбавлення волі в приміщенні ТЦК, Позивач у своєму позові не повідомляв.

Також суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 28.01.2025 № 91 були внесені зміни до Порядку №560 , доповнено його пунктом 74-3, який передбачає надання можливості військовозобов`язаним самостійно за допомогою електронного кабінету (мобільний застосунок «Резерв+») отримувати направлення для проходження медичного огляду. Однак, позивач, маючи можливість зібрати всі необхідні йому медичні документи та обрати зручну для себе дату проходження медичного огляду, не вчинив таких дій. Натомість наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про послідовну та чітку відмову позивача від проходження медичного огляду ВЛК за направленням ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення буз участі Позивача суд враховує наступні обставини.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. При цьому, обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи. Суд звертає увагу, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Факт складення стосовно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, у якому вказано час та місце розгляду справи, позивач та його представник не заперечили.

Отже, на час винесення оскаржуваної постанови, відповідач мав достовірні дані щодо належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, дотримався порядку притягнення особи до відповідальності та забезпечив реалізацію особою, яка притягується до відповідальності, прав, визначених ст. 268 КУпАП, а тому позивач не був позбавлений можливості участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення, зокрема висловлення заперечень, надання доказів, а також можливості скористатися правничою допомогою.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 3 вказаної статті визначено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Зі сторони позивача належних та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів суду не надано.

З огляду на встановлені обставини, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що оскаржувана постанова прийнята уповноваженою особою відповідача в межах наданих йому законом повноважень та з дотриманням вимог КУпАП та законодавства про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, а тому підстави для їх скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст рішення складено 02 грудня 2025 року.

Суддя Середа Л.В.