Справа № 420/39647/25
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в письмовому провадженні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю 5АП про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю 5АП звернулося до суду з позовом до Одеського обласного центру зайнятості, в якому просить:

- Визнати протиправним та скасувати наказ Одеського обласного центру зайнятості від 26.11.2025 №1153 в частині відкликання (скасування) дозволів на застосування праці іноземців №3174, №3175, №3176 від 09.01.2025, виданих ТОВ 5АП щодо громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- Зобов`язати Одеський обласний центр зайнятості поновити дію дозволів на застосування праці іноземців №3174, №3175, №3176 від 09.01.2025 та внести відповідні відомості до інформаційних систем Державного центру зайнятості.

Ухвалою від 01.12.2025 року відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю 5АП про забезпечення позову.

Ухвалою від 02.12.2025 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Також 02.12.2025 року (вхід. від 03.12.2025 року) Товариство з обмеженою відповідальністю 5АП подало заяву про забезпечення позову, в якій просить:

- Зупинити дію наказу Одеського обласного центру зайнятості від 26.11.2025 №1153 у частині застосування до ТОВ « 5АП» наслідків, передбачених п.5 ч.1 ст.42-9 Закону України «Про зайнятість населення» (річна заборона подання заяв про видачу, продовження строку дії та внесення змін до дозволів), до набрання законної сили рішенням суду у справі № 420/39647/25;

- Заборонити Одеському обласному центру зайнятості до набрання законної сили рішенням суду у справі № 420/39647/25 відмовляти ТОВ « 5АП» у видачі, продовженні строку дії або внесенні змін до дозволів на застосування праці іноземців з посиланням на наказ від 26.11.2025 №1153 та/або застосування п.5 ч.1 ст.42-9 Закону України «Про зайнятість населення» у зв`язку з цим наказом.

Заява про забезпечення позову обґрунтована наступним.

Оскаржуваний наказ №1153 був покладений в основу подальших рішень про відмову у видачі нових дозволів та у продовженні строку дії вже виданих дозволів ТОВ « 5АП», що підтверджується листом Одеського ОЦЗ від 27.11.2025 «Про відмови у видачі та продовженні строку дії дозволів» та витягом з наказу Одеського ОЦЗ від 27.11.2025 №1157. Зазначені документи засвідчують, що наслідки наказу №1153 застосовуються до всіх подальших звернень ТОВ « 5АП» за дозволами та до продовження вже виданих дозволів, а не лише до дозволів №3174, №3175, №3176. Наведене обумовлює необхідність вжиття окремих заходів забезпечення позову, спрямованих саме на нейтралізацію санкційних наслідків наказу №1153 у вигляді річної заборони на подання заяв про видачу, продовження та внесення змін до дозволів.

З листа Одеського ОЦЗ від 27.11.2025 та витягу з наказу №1157 вбачається, що:

27.11.2025 Одеським ОЦЗ прийнято рішення про відмову у видачі ТОВ « 5АП» нових дозволів на застосування праці громадян Пакистану ( ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) для роботи на посадах підсобних робітників;

одночасно прийнято рішення про відмову у продовженні строку дії раніше виданих дозволів №3436, №3437, №3440, №3443 від 07-08.07.2025, виданих ТОВ «5АП» на застосування праці громадян Індії ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 );

у всіх випадках як підставу відмови зазначено «наявність рішення про відкликання (скасування) дозволу на підставі п.10 ч.2 ст.42-10 Закону», тобто посилання саме на наказ №1153.

Отже, наказ №1153 вже зараз використовується не лише як разове рішення щодо трьох дозволів, а як загальна санкційна підстава для повної блокади дозвільної діяльності ТОВ « 5АП» за механізмом п.5 ч.1 ст.42-9 Закону («річна заборона»).

Наказ №1153 у сукупності з наказом №1157 фактично зачіпає не тільки корпоративні права ТОВ « 5АП» як роботодавця, а й трудові права та особисті інтереси іноземних громадян, які: вже були найняті ТОВ « 5АП» на роботу в Україні; виконують трудові обов`язки у складі штату позивача; потребують своєчасного продовження строку дії дозволів на працевлаштування в Україні.

Зокрема, наказом №1157 від 27.11.2025 відмовлено у продовженні строку дії дозволів №3436, №3437, №3440, №3443, виданих на застосування праці чотирьох громадян Індії ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ).

Таке рішення створює ризик переривання їхнього законного статусу зайнятості в Україні; ставить під загрозу реалізацію їх права на працю за укладеними трудовими договорами; може зумовити негативні наслідки для їхнього міграційного статусу (строки перебування, підстави для подальшого оформлення документів тощо).

Фактично оспорюваний наказ №1153, будучи підставою для відмов у продовженні дозволів, безпосередньо б`є по правовому становищу конкретних працівників, уже інтегрованих у трудовий колектив позивача, а не лише по планованих майбутніх наймах.

Подальше застосування наслідків наказу №1153 у вигляді річної заборони: блокує можливість ТОВ « 5АП» подавати заяви про видачу та продовження дозволів; веде до послідовного «вигоряння» всієї дозвільної бази (відмова у продовженні вже чинних дозволів, як у випадку чотирьох громадян Індії); створює реальну загрозу повної втрати бізнесу, побудованого на моделі найму іноземних працівників для подальшого направлення до українських роботодавців.

У разі невжиття заходів забезпечення та подальшого застосування наслідків наказу №1153: до моменту ухвалення рішення по суті переважна частина або всі чинні дозволи можуть втратити силу без можливості продовження; позивач втратить клієнтську базу, укладені договори та репутацію на ринку посередництва; іноземні працівники втратять можливість продовжити легальне працевлаштування в Україні.

За таких умов навіть задоволення позову в майбутньому матиме переважно декларативний характер, не забезпечуючи реального поновлення прав.

Вирішуючи заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч.2 ст.150 КАС України).

Згідно з ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За приписами ч.2 ст.151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною 1 ст.154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи з забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Як вбачається з листа Одеського ОЦЗ від 27.11.2025 та витягу з наказу №1157:

27.11.2025 Одеським ОЦЗ прийнято рішення про відмову у видачі ТОВ « 5АП» нових дозволів на застосування праці громадян Пакистану ( ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) для роботи на посадах підсобних робітників;

одночасно прийнято рішення про відмову у продовженні строку дії раніше виданих дозволів №3436, №3437, №3440, №3443 від 07.07.2025 та від 08.07.2025, виданих ТОВ « 5АП» на застосування праці громадян Індії ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ).

У всіх зазначених вище випадках (витяг з наказу № 1157 від 27.11.2025) як підставу відмови зазначено п.5 ч.1 ст.42-9 Закону, у зв`язку з наявністю рішення про відкликання (скасування) дозволу на підставі п.10 ч.2 ст.42-10 Закону, тобто фактично це посилання на наказ №1153.

Отже, суд погоджується з доводами позивача, що наказ №1153 від 26.11.2025 року вже зараз використовується відповідачем не лише як разове рішення щодо трьох дозволів, а як загальна "санкційна" підстава для відмови у видачі та відмови у продовженні строку дії інших дозволів, за механізмом п.5 ч.1 ст.42-9 Закону («річна заборона»), що створює істотні перешкоди в господарській діяльності позивача.

Суд бере до уваги доводи позивача, що фактично оспорюваний наказ №1153 блокує можливість ТОВ « 5АП» подавати заяви про видачу та продовження дозволів; створює реальну загрозу повної втрати бізнесу, побудованого на моделі найму іноземних працівників для подальшого направлення до українських роботодавців.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, та подальшого застосування наслідків наказу №1153: до моменту ухвалення рішення по суті переважна частина або всі чинні дозволи можуть втратити чинність без можливості продовження; позивач втратить клієнтську базу, укладені договори та репутацію на ринку посередництва; іноземні працівники втратять можливість продовжити легальне працевлаштування в Україні.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що невжиття таких заходів може, у разі задоволення позову, істотно ускладнити чи навіть унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Зазначене є підставою для вжиття заходів забезпечення позову відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.150 КАС України.

При цьому суд наголошує, що йдеться про зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке є предметом оскарження в цій адміністративній справі, а встановлення заборони відповідачу відмовляти ТОВ « 5АП» у видачі, продовженні строку дії або внесенні змін до дозволів на застосування праці іноземців з посиланням на наказ від 26.11.2025 №1153 є забороною вчиняти дії, що випливають з оскаржуваного наказу.

Тому застосування таких заходів забезпечення позову є допустимим згідно процесуального законодавства.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом:

- Зупинення дії наказу Одеського обласного центру зайнятості від 26.11.2025 №1153 у частині застосування до ТОВ « 5АП» наслідків, передбачених п.5 ч.1 ст.42-9 Закону України «Про зайнятість населення» (річна заборона подання заяв про видачу, продовження строку дії та внесення змін до дозволів), до набрання законної сили рішенням суду у справі № 420/39647/25.

- Заборони Одеському обласному центру зайнятості до набрання законної сили рішенням суду у справі № 420/39647/25 відмовляти ТОВ « 5АП» у видачі, продовженні строку дії або внесенні змін до дозволів на застосування праці іноземців з посиланням на наказ від 26.11.2025 №1153.

Тому заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 248, 256, 293 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю 5АП (адреса: вул. Преображенська, 30, офіс № 9, м. Одеса, 65082, ) про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити дію наказу Одеського обласного центру зайнятості від 26.11.2025 №1153 у частині застосування до ТОВ « 5АП» наслідків, передбачених п.5 ч.1 ст.42-9 Закону України «Про зайнятість населення» (річна заборона подання заяв про видачу, продовження строку дії та внесення змін до дозволів), до набрання законної сили рішенням суду у справі № 420/39647/25.

Заборонити Одеському обласному центру зайнятості до набрання законної сили рішенням суду у справі № 420/39647/25 відмовляти ТОВ « 5АП» у видачі, продовженні строку дії або внесенні змін до дозволів на застосування праці іноземців з посиланням на наказ від 26.11.2025 №1153.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня складення повної ухвали.

Ухвала ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Суддя В.В. Андрухів