Справа № 480/1853/24
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 грудня 2025 року м. Суми Справа № 480/1853/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Суть спору, позиція сторін. Заяви сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було подано до органу пенсійного фонду заяву про призначення пенсії на пільгових умовах по списку № 2. За результатами розгляду заяви відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії відповідно до п.2 ч. 2 ст. 114 ЗУ ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'', у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу в шкідливих та важких умовах праці. Позивач вважає, що таке рішення є неправомірним.
Відповідач - ГУ ПФУ в Миколаївській області, подав до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує.
Відзив мотивовано тим, що спірне рішення прийнято правомірно, оскільки позивачем не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення. Так, крім іншого, до страхового стажу позивача не зараховано період, оскільки на титульному аркуші не вказано повну дату народження. Також до пільгового стажу позивача не зараховано період на посаді молодшої медичної сестри (санітарки роздавальниці), згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу, оскільки в довідці не вказано того, в які періоди і на яких посадах працював позивач.
Відповідач - ГУ ПФУ в Сумській області, відзив на позовну заяву до суду не надав. У клопотанні про долучення доказів від 29.03.2024 відповідач наголошує про відсутність правових підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах по списку № 2 , оскільки відсутній необхідний пільговий стаж.
Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Судом 14.03.2024 було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Фактичні обставини справи.
Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорту.
24.01.2024 позивач звернулася до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.
У зазначеному рішенні відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.02.1991 по 30.08.1997, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.09.1997, оскільки на титульному аркуші не вказано повну дату народження, всупереч пунктів 2.11.-2.13. Інструкції № 58, а також не зараховано до пільгового стажу позивача період роботи з 22.08.1997 по 03.05.2022 на посаді молодшої медичної сестри (санітарки роздавальниці), згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 09.01.2024 № 13. За даними трудової книжки колгоспника УКР від 03.05.1988 № 0580790 позивач з 22.08.1997 працювала на посаді молодшої медичної сестри (палатної), з 19.08.2013 переведена на посаду молодшої медичної сестри роздавальниці та з 29.10.2016 переведена на посаду молодшої медичної сестри (санітарки роздавальниці). В довідці від 09.01.2024 № 13 не вказано, в які періоди і на яких посадах працювала позивач.
Також у цьому рішенні відповідач зазначає, що страховий стаж позивача становить 34 роки 06 місяців 14 днів, а пільговий стаж роботи за списком №2 не визначено.
На переконання позивача, їй протиправно не призначили пенсію, тому вона звернулася до суду з даним позовом.
Висновки суду та їх мотиви.
По-перше, щодо періоду роботи з 01.02.1991 по 30.08.1997.
Відповідно до пункту а ч.3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Статтею 62 вказаного Закону про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно з ст. 101 цього Закону органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Зловживанням з боку пенсіонера, в розумінні ч.1 ст.103 цього Закону, є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Згідно з п. 2.4 Інструкції від 29.07.1993 № 58 усі записи в трудовій книжці вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу, але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу.
Отже, саме на власника або уповноваженого ним органу, а не позивача, покладено обов`язок внесення записів у трудову книжку, зокрема й дати народження позивача. Недоліки в оформленні документів не залежали від волі позивача.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки від 01.09.1997 серії НОМЕР_1 позивача з 01.02.1991 прийнято на роботу на посаду методиста по спорту в акціонерне пайове товариство "Іскра" Недригайлівського району Сумської області, а 30.08.1997 позивача було звільнено з акціонерного пайового товариства "Іскра" Недригайлівського району Сумської області, згідно поданої заяви (запис 1, 2).
Підставою внесення запису №1 про прийняття позивача на роботу зазначено рішення правління від 31.01.1991 №1, а підставою внесення запису №2 про звільнення з роботи зазначено рішення правління АПТ "Іскра" від 30.08.1997 № 6.
Під вказаними записами міститься підпис голови товариства, а також їх скріплено печаткою Сіьсько-господарського акціонерного-пайового товариства закритого типу "Іскра".
Отже, записами 1-2 трудової книжки підтверджено період роботи позивача з 01.02.1991 по 30.08.1997 на посаді методиста по спорту в акціонерному пайовому товаристві "Іскра" Недригайлівського району Сумської області, а тому цей період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, з урахуванням вже зарахованого стажу.
По-друге, щодо віднесення робіт до списку № 2.
Судом встановлено, що у спірному рішенні відповідач не зарахував до пільгового стажу роботи позивача за списком № 2 період роботи з 22.08.1997 по 03.05.2022 на посаді молодшої медичної сестри (санітарки роздавальниці), згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 09.01.2024 № 13, оскільки в довідці не вказано, в які періоди і на яких посадах працювала позивач.
Суд звертає увагу відповідача, що у відповідності до положень постанови КМУ № 637, такі довідки необхідні саме у разі відсутності трудової книжки.
Відповідно до записів трудової книжки колхозника УКР від 03.05.1988 № 0580790 позивача з 22.08.1997 прийнято працювати на посаду санітарки-палатної в Атинський будинок-інтернат для психічно-хворих (запис 4).
У записі 5 зазначено, що 04.02.2002 згідно з наказом Міністерства праці та соціального захисту населення від 6.04.2001 р. № 161/137 та затвердженого штатного розпису перейменовано посаду санітарки-палатної на посаду молодшої медичної сестри (палатної).
З 19.08.2013 позивача переведено на посаду молодшої медичної сестри роздавальниці на період відпустки у зв`язку із вагітністю та пологами основного працівника (запис 6).
Відповідно до запису 7 з 29.10.2016 позивача переведено на посаду молодшої медичної сестри (санітарки роздавальниці).
З 03.05.2022 позивача звільнено з посади молодшої медичної сестри (санітарки роздавальниці) за угодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України (запис 8).
Отже, записами трудової книжки колхозника підтверджується, що позивач у період з 22.08.1997 працював на посаді санітарки-палатної в Атинський будинок-інтернат для психічно-хворих, яка з 04.02.2002 була перейменована у посаду молодшої медичної сестри (палатної), з 19.08.2013 позивач працювала на посаді молодшої медичної сестри роздавальниці, а з 29.10.2016 позивач працювала на посаді молодшої медичної сестри (санітарки роздавальниці), з якої її було звільнено 03.05.2022.
Крім того, відповідно до довідки від 09.01.2029 № 13 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданій Комунальною установою Сумської обласної ради Атинським психоневрологічним інтернатом, позивач працювала повний робочий день в Комунальній установі Сумської обласної ради Атинському психоневрологічному інтернаті і за період з 22.08.1997 по 03.05.2022 виконувала догляд за психічно хворими людьми, прибирання житлових приміщень (груп) з використанням дезінфікуючих засобів за професіює, посадою молодша медична сестра (санітарка роздавальниця), що передбачена списком 2 розділу ХХІV підрозділу пункту 7 постанови КМУ № 461 від 24.06.2016 за період з 22.08.1997 по 03.05.2022 24 роки 8 місяців 12 днів.
Так, робота працівників, які безпосередньо обслуговують хворих: у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладах (відділеннях), будинках дитини - молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри/молодші медичні брати, молодші медичні сестри/молодші медичні брати з догляду за хворими, сестри-господині/працівники з господарської діяльності закладу охорони здоров`я відноситься до робіт передбачених Списком № 2, пунктом 7 розділу ХХІV, затвердженого постановою КМУ № 461 від 24.06.2016.
Таким чином довідкою від 09.01.2029 № 13 також підтверджується, що робота позивача у період з 22.08.1997 по 03.05.2022 на посадах молодшої медичної сестри (санітарки роздавальниці) відноситься до робіт за списком № 2, яка передбачена розділом ХХІV підрозділу пункту 7 постанови КМУ № 461 від 24.06.2016.
Тому суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 22.08.1997 по 03.05.2022 підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи за Списком №2.
По-третє, щодо права позивача на пенсію на пільгових умовах.
Приписами ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено право виходу на пенсію за віком для чоловіків - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, і для жінок - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом "б" ст. 13 вказаного Закону в редакції, чинній до внесення змін передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, в тому числі, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом про внесення змін, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "а" ст. 13 Закону про пенсійне забезпечення вік набуття права на пенсію на пільгових умовах за списком № 1 жінкам з 45 років до 50 років та збільшено раніше передбачений пунктом "б" ст. 13 Закону про пенсійне забезпечення вік набуття права на пенсію на пільгових умовах за списком № 2 жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 визнані неконституційними положення ст. 13, ч. 2 ст. 14 та пункти "б" - "г" ст. 54 Закону про пенсійне забезпечення зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення). Згідно з пунктом 3 резолютивної частини цього рішення застосуванню підлягають вказані норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон про пенсійне забезпечення в редакції від 09.12.2012 з урахуванням рішення Конституційного Суду, норма п. "б" ст. 13 якого встановлює право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 для жінок у 50 років (за наявності загального та пільгового стажу роботи).
В той же час, діюча на час виникнення спірних правовідносин норма абзацу 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' встановлювала пенсійний вік для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 - 55 років.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону про пенсійне забезпечення та Закону про пенсійне страхування в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік для призначення пенсії за Списком № 2 - у 50 років, тоді як другий за Списком № 2 - у 55 років.
При цьому, відповідно до абзцу 2 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року.
Суд звертає увагу, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати найбільш сприятливий підхід для особи.
Отже, застосуванню підлягають норми Закону про пенсійне забезпечення в редакції від 09.12.2012 (щодо права виходу на пенсію на пільгових умовах за списком № 2 для жінок у 50 років), а не норми Закону про пенсійне страхування.
Крім того, матеріалами справи підтверджується факт того, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії позивач вже досягла віку 50 років.
По-четверте, щодо ефективного способу захисту права.
Як вже зазначалось судом, позивач звернувся до органу пенсійного фонду із заявою від 24.01.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Натомість ГУ ПФУ в Миколаївській області прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, в якому не зарахував періоди роботи позивача до пільгового стажу за списками № 2, тому рішення відповідача від 01.02.2024 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно не відповідає критеріям правомірності, встановленим нормою ч. 2 ст. 2 КАС України, в тому числі щодо обґрунтованості.
При цьому в ході розгляду заяви позивача від 24.01.2024 ГУ ПФУ в Миколаївській області не вирішило питання щодо призначення позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком №2, на підставі п. ''б'' ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Тому суд дійшов висновку про визнання протиправною саме бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті 245 КАС України, врахування суб`єктом владних повноважень правової оцінки спірного питання є обов`язком такого суб`єкта при вирішенні питання, з якого звернувся позивач.
Отже, суд суд виходить за межі позовних вимог та окрім визнання протиправним та скасування спірного рішення і зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу та до пільгового стажу позивача зазначені вище спірні періоди роботи, визнає протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення, за наслідками розгляду заяви позивача, про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 та зобов`язує його розглянути таку заяву та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Оскільки ГУ ПФУ в Миколаївській області ще не вирішувало питання щодо призначення пенсії позивачу з 24.01.2024 із зарахуванням до страхового стажу та до пільгового стажу вищевказаних спірних періодів роботи позивача, тому вимоги про призначення позивачу пенсії на пільгових умовах по списку № 2 є передчасними.
Тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Судові витрати.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, але даний спір виник внаслідок неправомірної поведінки відповідача - ГУ ПФУ в Миколаївській області, суд, у відповідності до норми ч. 8 ст. 139 КАС України, стягує з ГУ ПФУ в Миколаївській області судовий збір у повному обсязі в сумі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
3. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.01.2024 про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2, на підставі п. ''б'' ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
7. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - відмовити.
9. Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
10. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
11. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя А.І. Сидорук