Справа № 200/6367/25
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову в ухваленні додаткового рішення

04 грудня 2025 року Справа №200/6367/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (надалі ГУ ДПС у Донецькій області, відповідач), про визнання протиправними та скасування:

- податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 11 жовтня 2023 року № -0516-UA0083011, № -0516-UA0083011;

- податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 23 лютого 2022 року № -0516-UA0083011, № -0516-UA0083011 та від 21 березня 2024 року № -0516- НОМЕР_1 , № -0516-UA0083011.

- податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 12 жовтня 2023 року № 0-0516- НОМЕР_2 , № 0-0516-UA0011148, №0-0516-UA0011148 та від 01 травня 2024 року № 0-0516-UA0011148.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.11.2025 року позов задоволено частково, та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1116 (одна тисяча сто шістнадцять) гривень 81 копійка.

Також, в рішенні судом наведено, що у позовній заяві представником позивача визначено, що орієнтована вартість понесених ним судових витрат складається з судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. У прохальній частині позову представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. При цьому, суд зазначив, що жодних доказів надання вказаних послуг та, відповідно, понесених витрат, не надано, у зв`язку з чим задоволенні відповідного клопотання позивача було відмовлено.

24 листопада 2025 року до суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій представник просить стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 15 000,00 грн.

Під час вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення судом враховано, що відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною 3 статті 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 132 КАС України такі витрати належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За вимогами ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до вимог ч. ч. 6-7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За положеннями абз. 1 ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом враховано, що в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача подав суду договір про надання правничої допомоги від 07.08.2025, Додаток №1 від 27.08.2025 року, Акт наданих послуг №1 від 18.11.2025 року.

Для розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення судом також враховані висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 листопада 2024 року у справі № 420/15183/23.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що за загальними правилами частини першої статті 143 КАС України, питання щодо судових витрат суд вирішує у рішенні, постанові або ухвалі.

Як виключення з цього правила, частиною 3 цієї статті передбачено можливість вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Однак, така можливість допускається лише за наявності поважних причин неможливості надати до закінчення судового розгляду докази понесених судових витрат.

Визначення частиною 7 статті 139 КАС України судових витрат не лише таких що сплачені, а й таких, що мають бути сплачені, не відміняє положень статті 143 КАС України, якою передбачено загальні підходи до порядку вирішення розподілу судових витрат саме під час постановлення рішення, постанови, ухвали.

Застосування положень статей 139 та 143 КАС України передбачає обов`язкове системне тлумачення цих норм, яке передбачає, що учаснику справи недостатньо лише задекларувати понесення в майбутньому судових витрат, а тим паче витрат на правову допомогу, а необхідно також довести неможливість з поважних причин оплатити її до прийняття рішення (постанови, ухвали) і на підтвердження таких причин надати відповідні докази.

Інакший підхід до розуміння природи судових витрат (зокрема витрат на правову допомогу) та порядку їх відшкодування, певною мірою узалежнить їх розмір від результатів розгляду справи і ускладнить можливість ревізії судом їх розміру на предмет розумності та співмірності відповідно до вимог частини 5 статті 134 та частини 9 статті 139 КАС України.

Крім того, визначені пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України підстави для ухвалення додаткового рішення передбачають, що на момент ухвалення рішення у суду була можливість вирішити питання про судові витрати, однак таке питання не було вирішене. При цьому, невирішення цього питання відбулось з вини суду, а не учасника процесу.

Відтак, відсутність на момент ухвалення рішення у суду доказів понесених судових витрат (в т.ч. на правову допомогу), виключає можливість ухвалення додаткового рішення з підставі передбачених пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України.

Схожі висновки Верховний Суд виклав у постанові від 16 червня 2025 року у справі № 160/8292/23, у постанові від 26 травня 2025 року у справі № 320/4042/22.

При цьому суд зазначає, що в позовній заяві по справі яка розглядалась, позивач зазначив про стягнення з відповідача судових витрат, що складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн, проте без надання доказів їх понесення, крім витрат по сплаті судового збору.

Водночас, жодних причин, які унеможливлюють подання відповідних доказів до ухвалення судового рішення позивачем вказано не було. Не наведені такі причини і у поданій позивачем заяві про ухвалення додаткового судового рішення.

Крім того, суд зазначає, що оскільки позивачем в позовній заяві не було зазначено про те, що докази понесення судових витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, то вимога про відшкодування витрат на правову допомогу розглянута судом одночасно з розглядом справи по суті позовних вимог, що знайшло своє відображення у рішенні від 20.11.2025 року.

Разом з цим, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення, яким розглянуто справу по суті. Додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувалися докази.

При постановленні рішення у справі 20.11.2025 року судом було вирішено питання про судові витрати стягнуто на користь позивача судовий збір, та відмовлено у стягненні витрат на правничу допомогу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що правові підстави для ухвалення додаткового рішення у справі відсутні, а тому заява представника позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 132, 134, 140, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 200/6367/25 - відмовити.

Ухвала складена та підписана 04 грудня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Чучко