Справа № 580/3143/25
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 грудня 2025 року

м. Київ

справа №580/3143/25

адміністративне провадження № К/990/47151/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В.,

суддів - Соколова В.М., Уханенка С.А.,

перевірив касаційну скаргу адвоката Євтушенка Миколи Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року у справі №580/3143/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання протиправним і скасування рішення, визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 , Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформлене протоколом від 19 січня 2024 року №231, яким скасовано постанову ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 , який непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку;

- визнати протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у взятті на військовий облік ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити ОСОБА_1 з військового обліку.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

17 листопада 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга адвоката Євтушенка Миколи Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року у справі №580/3143/25. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Згідно ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року справу №580/3143/25 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У касаційній скарзі скаржник вказує, що ця справа не належить до категорії справ, які не підлягають касаційному оскарженню, оскільки ця справа не відноситься до категорії малозначних, оскільки категорія (113080000 - "спори з приводу проходження публічної служби, військової служби тощо") не належить до малозначних справ.

Згідно із частиною п`ятою статті 12 КАС України умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

В порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС України), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС України).

Якщо справа не належить до справ незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, це не забороняє її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, як і не вимагає, щоб такий розгляд відбувався виключно за правилами загального позовного провадження (крім випадків, передбачених у частині четвертій статті 257 КАС України).

За відсутності імперативних вимог до порядку розгляду справи (спрощеного або загального) презюмується, що суд розглядає (усі) адміністративні справи за правилами спрощеного позовного провадження. Водночас, з урахуванням вимог, встановлених у частині третій статті 257 КАС України, суд може прийняти рішення про розгляд певної справи (яку дозволено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження) за правилами загального позовного провадження.

Зважаючи на положення частини четвертої статті 12, частини четвертої статті 257 КАС України, прямої заборони розглядати цю справу у порядку спрощеного провадження немає.

Отже, враховуючи, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключних обставин, наведених у підпунктах «а», «б» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Зокрема, скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так як у даній справі порушено питання щодо: процедури перегляду та скасування постанов ВЛК/ЦВЛК, яку здійснено без дотримання чітко визначеного порядку (не витребувано медичні документи, особу не оглянуто, не проведено додаткових обстежень); повноважень ЦВЛК та змісту процесуальних гарантій особи під час військово-лікарського огляду, а також співвідношення норм Положення №402 та постанов Порядку №1487.

На переконання скаржника, ці питання на сьогодні не мають усталеної судової практики і в різних справах вирішуються судами по-різному, а рішення у даній справі прямо вплине на формування єдиної практики щодо перевірки повноважень ЦВЛК, вимог до процедури перегляду постанов ВЛК та обсягу процесуальних гарантій позивача.

Крім іншого, скаржник вказує, що формування єдиного підходу до цих питань є необхідним у зв`язку з масштабністю мобілізаційних процесів, численністю аналогічних спорів та необхідністю забезпечення правової визначеності для осіб, які підлягають військовому обліку або оскаржують рішення ВЛК/ЦВЛК.

Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника, оскільки вони фактично зводяться до незгоди скаржника з прийнятими судовими рішеннями. Водночас, у касаційній скарзі не обґрунтовано в чому полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи. Доводи скаржника щодо фундаментального значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики зводяться виключно до припущень скаржника та не містять належного обґрунтування.

Також скаржник зазначає, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, так як оскаржує постанову ЦВЛК, яка має преюдиційне значення для нього в інших правовідносинах - зокрема: при медичній оцінці його придатності для проходження служби; при зміні статусу військовозобов`язаного; при визначенні прав на медичну допомогу та соціальні гарантії. Суд апеляційної інстанції підтвердив правомірність необґрунтованої постанови ЦВЛК, встановивши обставини, які не можуть бути оспорені позивачем в інших процесах, оскільки рішення ЦВЛК набуває остаточного характеру і має тривалі правові наслідки.

Верховний Суд відхиляє такі доводи скаржника з огляду на те, що в обґрунтування вказаного твердження він не навів та не обґрунтував, при розгляді яких саме справ позивач позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, та яким чином ці обставини впливають на вирішення спору у конкретній іншій справі. Суд зазначає, що лише загальні посилання на такі обставини, за відсутності вмотивованих аргументів, не дають підстав для висновку, що є підстави для відкриття касаційного провадження, з посиланням на підпункт «б» частини п`ятої статті 328 КАС України.

Крім іншого, скаржник вказує, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки спір у даній справі безпосередньо стосується мобілізації, військового обліку та повноважень ЦВЛК, що є однією з найбільш актуальних державних проблем в умовах воєнного стану.

Рішення у цій справі вплине на правову позицію інших військовозобов`язаних, які оскаржують аналогічні рішення ЦВЛК/ТЦК.

Також, скаржник вказує, що дана справа має для нього виняткове значення, оскільки рішення ЦВЛК суттєво впливає на його стан здоров`я, право на медичну допомогу, обов`язок проходження військової служби, а також ризик притягнення до відповідальності у разі ухилення.

Вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Суд зазначає, що касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Суд зазначає, що справа, яка має виняткове значення для її учасника, може бути виокремлена із загальних правил розгляду адміністративних справ Верховним Судом, якщо виявлено після апеляційного розгляду справи неоднакове застосування судом апеляційної інстанції одного й того ж положення закону.

Отже, допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа має виняткове значення для скаржника також зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Водночас скаржником у касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її виняткового значення, а також не виділено вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Суд враховує, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником має виняткове значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання.

При цьому, Верховний Суд зазначає, що незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є передбачуваним процесом.

У касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості, а також не виділено вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Суд наголошує, що визначені підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Отже, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено, а судом касаційної інстанції не встановлено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Євтушенка Миколи Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року у справі №580/3143/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання протиправним і скасування рішення, визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кашпур

Судді: В.М. Соколов

С.А. Уханенко