Справа № 240/9407/25
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року м. Житомир справа № 240/9407/25

категорія 112010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення коштів,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення коштів, у якому просить стягнути 569254,28 грн. інфляційних втрат та 102010,07 грн. 3% річних.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що їй як члену сім`ї (дочці) медичного працівника ОСОБА_2 , смерть якої настала внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою CОVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, визначено розмір одноразової грошової допомоги у 750-кратному розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, у якому помер медичний працівник - 1702500,00 грн. Виплата належної суми одноразової допомоги відбулась зі значною затримкою - лише 12.10.2023, тобто, через два роки з моменту подання заяви (від 13.09.2021), у зв`язку з чим позивач вважає, що має право на стягнення 569254,28 грн. інфляційних втрат та 102010,07 грн. 3% річних, а разом - 671264,35 грн.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із позовом.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 позовну заяву повернуто позивачу.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2025 ухвалу від 21.04.2025 скасовано і справу направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав відзив на позовну, у якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає про їх безпідставність. Виплата, передбачена Порядком здійснення страхових виплат у зв`язку з інфікуванням CОVID-19, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 р. № 498, має соціальний, а не цивільно-правовий характер. Вона є державною гарантією, що реалізується у межах бюджетного фінансування, а не грошовим зобов`язанням у розумінні ст. 309 ЦК України. Виплата допомоги проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, і не може регулюватися положеннями Цивільного кодексу, які застосовуються до цивільно-правових відносин між рівноправними суб`єктами. Таким чином, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ст. 625 ЦК України, оскільки орган державної влади не є боржником у грошовому зобов`язанні, а діє як суб`єкт владних повноважень, який реалізує бюджетні виплати у межах наданих асигнувань. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Також відповідач у відзиві просив залучити до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Міністерство соціальної політики України.

Оскільки судом не встановлено, що для всебічного та об`єктивного розгляду справи, правильного застосування норм матеріального права та дотримання норм процесуального права необхідно залучити третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Міністерство соціальної політики України, тому у задоволенні відповідного клопотання слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2023 вирішено:

- визнати протиправною відмову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області в призначенні та виплаті ОСОБА_1 разової допомоги відповідно до ст. 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» як дочці померлого медичного працівника, смерть якого настала внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, викладену в листі №02-2039 від 15.09.2021;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області прийняти рішення про надання страхових виплат та здійснити перерахування страхових виплат ОСОБА_1 про надання страхових виплат передбачених пунктом 2 частини 2 статті 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року № 1645-ІІІ, згідно з механізмом та в розмірі, передбаченому пунктом 3 Порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку і інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 498, як дочці померлого медичного працівника, смерть якого настала внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду;

- визнати протиправною відмову Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, викладену в постанові №1 від 15.09.2021, в призначенні та виплаті ОСОБА_1 страхових виплат на підставі пп.5.1 п.5 постанови правління Фонду соціального страхування України №11 від 19.07.2018 зі змінами, у зв`язку з підпунктом 1 п.2 ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- зобов`язати Житомирське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 одноразову допомогу та щомісячні страхові виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, передбачені пп.5.1 п.5 постанови правління Фонду соціального страхування України №11 від 19.07.2018 зі змінами, у зв`язку з підпунктом 1 п.2 ст.41 Закону Україні «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105-XI та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

На виконання зазначеного рішення суду 12.10.2023 на картковий рахунок позивача зараховано 1702500,00 грн.

Оскільки вказазана грошова допомога виплачена із запізненням, а саме через два роки з моменту подання заяви (від 13.09.2021), позивач вважає, що має право на стягнення 569254,28 грн. інфляційних втрат та 102010,07 грн. 3% річних, а разом - 671264,35 грн., у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 р. №1645 -ІІІ (далі - Закон №1645 -ІІІ) захворювання на інфекційні хвороби медичних та інших працівників, що пов`язані з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційні заходи тощо), належать до професійних захворювань. Зазначені працівники державних і комунальних закладів охорони здоров`я та державних наукових установ підлягають обов`язковому державному страхуванню на випадок захворювання на інфекційну хворобу в порядку та на умовах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Однак, ч. 2 ст. 39 Закону №1645-ІІІ регулює питання страхових виплат медичних працівників. Держава забезпечує страхові виплати в таких розмірах медичним працівникам закладів охорони здоров`я, зокрема, у разі смерті працівника - у 750-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Відповідно до ч. 5 ст. 39 Закону №1645-ІІІ у разі настання обставин, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, страхова виплата призначається і виплачується разово та в рівних частинах членам сім`ї, батькам та утриманцям померлого працівника протягом одного місяця з дня виникнення права на страхову виплату. Члени сім`ї та батьки померлого працівника визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 498 затверджено Порядок здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів (далі - Постанова №498).

Відповідно до п. 1 Постанови №498 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає механізм надання Фондом соціального страхування України (далі - Фонд) страхових виплат медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я у разі їх захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, та членам їх сімей у разі смерті медичного працівника внаслідок інфікування такою хворобою, передбачених статтею 39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", а також розміри таких страхових виплат.

Пунктом 5 Порядку №498 встановлено, що страхова виплата, передбачена пунктом 3 цього Порядку (далі - одноразова допомога), призначається і виплачується органами Фонду разово, в рівних частинах особам, які мають право на виплату, протягом одного місяця з дня виникнення права на одноразову допомогу.

Право на одноразову допомогу виникає з дня прийняття органом Фонду заяви (заяв) та документів, визначених пунктом 7 цього Порядку.

Як зазначено вище, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі №240/9870/22 зокрема зобов`язано Житомирське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 одноразову допомогу та щомісячні страхові виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, передбачені пп.5.1 п.5 постанови правління Фонду соціального страхування України №11 від 19.07.2018 зі змінами, у зв`язку з підпунктом 1 п.2 ст.41 Закону Україні «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105-XI та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Предметом позову є право позивача на стягнення 569254,28 грн. інфляційних втрат та 102010,07 грн. 3% річних, а разом - 671264,35 грн., яке, на її думку, виникло внаслідок виплати із запізненням грошової допомоги.

Разом з цим, суд зауважує, що стягнення з боржника інфляційних втрат регулюється статтею 625 Цивільного кодексу України, відповідно до частини другої якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з нормами частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У силу норм частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

При цьому, частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Так, законодавцем визначено, що грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо, які мають бути виражені у грошових одиницях.

Поряд з цим, як уже зазначалось, стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 Цивільного кодексу України.

Тож, з наведеного слідує, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи зі змісту спірних правовідносин, суд зазначає про відсутність цивільно -правових відносин між позивачем та відповідачем як роботодавцем, відсутність цивільно -правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц погодилась з позицією суду апеляційної інстанції, який вказав на те що, приписи статті 625 Цивільного кодексу України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.

У свою чергу, спірні правовідносини в даній справі врегульовано Законом №1645 -ІІІ та Порядком № 498.

Отже, у межах спірних правовідносин не існує цивільних правовідносини, у тому числі й зобов`язального характеру.

Суд, враховуючи викладене та беручи до уваги відсутність договірних зобов`язань між сторонами, вважає, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків в даному випадку відсутні.

Передбачене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, як спосіб захисту майнового права та інтересу у цивільно-правових відносинах.

За таких обставин норми Цивільного кодексу України, зокрема, ті, що регулюють наслідки порушення зобов`язань, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, не застосовуються.

Вказаний висновок щодо застосування ст. 625 Цивільного кодексу України узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №804/871/16, від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Перевіривши доводи учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

У зв`язку з тим, що судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003, РНОКПП/) про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

05.12.25