Справа № 520/31548/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання прийняття позову до розгляду

04 грудня 2025 р. справа № 520/31548/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, суб"єкт владних повноважень, орган публічної адміністрації, ГУ, Управління) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вимогами: 1) визнати протиправними - протиправно встановленими вимоги статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-ІХ, адже зміст цих вимог перевищує надані виконавчій владі певні повноваження виявляючи їх неконституційність, за якою рішенням Конституційного Суду України №7-р(ІІ)/2019 визнано неконституційним аналогічне порушення Закону щодо положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України та встановлено, що частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції, при тому відповідно до ст.58 Конституції України вимоги ст.46 не можуть мати зворотної дії у часі як до ОСОБА_1 , так і до пенсії ОСОБА_1 , при цьому саме дана стаття щодо гіперпосилання на її тексті доводить, що ОСОБА_1 не входить в коло осіб, до яких її вимоги могли би бути застосовані;

2) визнати протиправними - протиправно встановленими вимоги пункту першого Постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" адже зміст цих вимог перевищує надані виконавчій владі певні повноваження виявляючи їх неконституційність, за якою ці вимоги було прийнято в порушення порядку розгляду і прийняття, за яким ця постанова є лише певним законопроектом, розгляд і прийняття якого може здійснювати лише Верховна Рада України, якій, згідно з приписами статті 75, пункту 3 частини першої статті 85 Конституції України, дозволено примати подібні рішення, але які на її розгляд не надходили, при тому відповідно до ст.58 Конституції України вимоги пункту першого постанови № 1 не можуть мати зворотної дії у часі ані до ОСОБА_1 ані до його пенсії, при цьому, сам пункт перший постанови № 1 відносно гіперпосилання на її тексті доводить, що ОСОБА_1 не входить в коло осіб, до яких її вимоги можуть бути застосовано;

3) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років (призначеної відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001 року та перерахованої на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2020 року по справі № 520/13541/19 без обмеження її максимального розміру) з 01 січня 2025 року, із застосуванням понижуючих коефіцієнтів, протиправно встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану»;

4) зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області визнати протиправними - протиправно встановленими неконституційні вимоги статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-ІХ та пункту першого Постанови Кабінету Міністрів України «Про визнання порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» від 03.01.2025 № 1 адже їх протиправність очевидна, тому, саме таке рішення треба було прийняти Пенсійному фонду спочатку для запобігання порушення встановлених 14 Конституційних прав, гарантій, пільг та Закону України «Про прокуратуру» відносно ОСОБА_1 , що вийшов на пенсію за вислугою років;

5) зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області припинити протиправні дії відносно зменшення розміру пенсійних виплат довічного щомісячного грошового утримання, прийнятого до виконання з 01.01.2025 року щодо протиправних вимог статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-ІХ та пункту першого Постанови Кабінету Міністрів України «Про визнання порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» від 03.01.2025 № 1 згідно протиправно встановлених коефіцієнтів відповідно до пенсії за вислугу років (призначеної відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001 року та перерахованої на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2020 року по справі № 520/13541/19 без обмеження її максимального розміру) ОСОБА_1 , ветерану Прокуратури України, нагородженого відповідним нагрудним знаком за довголітню бездоганну роботу в органах прокуратури (наказ 120 від 27.ХІ.2019, посвідчення № 083);

6) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зробити розрахунок протиправно вилучених у січні - листопаді 2025 року з пенсії за вислугу років призначеної (відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001 року та перерахованої на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2020 року по справі № 520/13541/19) ОСОБА_1 пенсійних коштів довічного грошового утримання та відновити їх виплату у раніше встановленому розмірі у сумі 39066 грн. 87 коп;

7) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату пенсії за вислугу років (призначеної відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001 року та перерахованої на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2020 року по справі № 520/13541/19 без обмеження її максимального розміру) ОСОБА_1 з 01.01.2025 і в подальшому без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану";

8) стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 протиправно вилучені з його пенсії в період січня - листопаду 2025 року кошти довічного грошового утримання у сумі 108.629,51 грн.

Згідно з ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.21 та ч.1 ст.172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

При цьому, суд зауважує, що відмінність змісту ч.1 ст.172 КАС України від змісту ч.2 ст.172 КАС України полягає у тому, що критерій однаковості відповідача може бути застосований до випадку об"єднання декількох адміністративних справ в одне провадження, а не для заявлення в одному позові декількох різних та самостійних основних вимог .

Згідно з ч.4 ст.172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України, в позовній заяві, зокрема, зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Дослідивши зміст позову та приєднаних документів, суд достеменно з`ясував, що заявник визначив відповідачем за усіма вимогами позову - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, разом з тим у п.2 прохальної частини позову заявник просить суд визнати протиправними - протиправно встановленими вимоги статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-ІХ, у п.3 прохальної частини позову заявник просить суд визнати протиправними - протиправно встановленими вимоги пункту першого Постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1, п.5 прохальної частини позову заявник просить суд зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області визнати протиправними - протиправно встановленими неконституційні вимоги статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-ІХ та пункту першого Постанови Кабінету Міністрів України «Про визнання порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» від 03.01.2025 №1.

З приводу даних вимог суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2024 року у справі № 990/40/24 дійшла висновків, що за змістом статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої згідно з пунктом 3 статті 85 Основного Закону належить прийняття законів.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.12.98 N 17-рп/98 наголошено, що Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні, діяльність якого передусім спрямована на забезпечення народного представництва, прийняття законів та здійснення інших повноважень відповідно до Конституції України.

Згідно зі статтею 147 Основного Закону питання про відповідність Конституції України законів України віднесено до виключної компетенції Конституційного Суду України.

Пунктом 1 частини першої статті 150 Конституції України так і визначено, що до повноважень Конституційного Суду України належить, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність): законів та інших правових актів Верховної Ради України; актів Президента України; актів Кабінету Міністрів України; правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Відповідно до частини першої статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Аналогічні положення закріплені й у статті 1 Закону України від 13.07.2017 N 2136-VIII "Про Конституційний Суд України", згідно з якою Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України. До повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим (пункт 1 частини першої статті 7 цього ж Закону).

У Рішенні від 27.03.2002 N 7-рп/2002 Конституційний Суд України виходячи з положень статей 85, 91 Конституції України вказав, що Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти, які є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України є об`єктом судового конституційного контролю. При цьому до повноважень Конституційного Суду України належить, зокрема, перевірка на предмет відповідності Конституції України всіх без винятку правових актів Верховної Ради України і Президента України як за їх юридичним змістом, так і за дотриманням конституційної процедури їх розгляду, ухвалення та набрання ними чинності. Разом з тим такі повноваження Конституційного Суду України обмежуються виключно вирішенням питань щодо відповідності цих актів Конституції України, а не щодо їх законності.

Водночас відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

На підставі пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначені статтею 266 КАС України, правила якої поширюються на розгляд адміністративних справ щодо, зокрема, законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Разом з тим згідно з пунктом 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Колегія суддів Великої Палати Верховного Суду звернула увагу на те, що положення частини першої статті 2, пункту 2 частини першої статті 4, статей 5, 19 та частини першої статті 266 КАС України слід розуміти так, що в порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть оскаржуватися тільки ті правові акти, дії чи бездіяльність, зокрема, Президента України та Верховної Ради України, які прийнято / вчинено / допущено у правовідносинах, у яких Президент України чи Верховна Рада України реалізують свої владні (управлінські) функції / повноваження і які не вимагають перевірки на відповідність Конституції України за їх юридичним змістом і процедурою розгляду.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі N 9901/275/19 (провадження N 11-536заі19), від 08.04.2020 у справі N 9901/40/20 (провадження N 11-75заі20), від 30.09.2020 у справі N 9901/95/20 (провадження N 11-270заі20) та від 14.04.2021 у справі N 800/400/16 (провадження N 11-46заі21).

Таким чином, віднесення питання про відповідність Конституції України законів України до виключної компетенції Конституційного Суду України вказує на неможливість розгляду таких справ у порядку адміністративного судочинства.

Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що зважаючи на обставини, у зв`язку з якими позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, зміст позовних вимог і наведене вище правове регулювання цих правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлений у цій справі позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а відтак правильно відмовив у відкритті провадження у цій справі.

Тож, за вимогою п.5 прохальної частини позову належить прийняти рішення про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за п.1 ч.1 ст.170 КАС України, бо за цією вимогою у розумінні ч.2 ст.124 Конституції України взагалі відсутній юридичний спір, котрий би підлягав вирішенню судами у порядку як адміністративного, так і будь-якого іншого виду судочинства.

Суд зауважує, що за вимогою п.2 прохальної частини позову заявником усупереч п.4 ч.5 ст.160 та п.5 ч.5 ст.160 КАС України (де указано, що позов повинен містити: зміст вимог, виклад обставин в обгрунтування вимог, зазначення доказів у підтвердження обставин) не містить жодних доводів та доказів порушення ГУ ПФУ в Харківській області прав та інтересів заявника під час прийняття ст.46 Закону України від 19.11.2024 № 4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» при тому, що згідно ст.ст.75, 85 Конституції України прийняття законів віднесено до виключної компетенції Верховної Ради України.

Тож, за цією вимогою позов належить залишити без руху на підставі ч.1 ст.169 КАС України.

За вимогою п.3 прохальної частини позову заявником усупереч п.4 ч.5 ст.160 та п.5 ч.5 ст.160 КАС України (де указано, що позов повинен містити: зміст вимог, виклад обставин в обгрунтування вимог, зазначення доказів у підтвердження обставин) не містить жодних доводів та доказів порушення ГУ ПФУ в Харківській області прав та інтересів заявника під час прийняття постанови КМУ від 03.01.2025р. №1 при тому, що згідно ст.ст.113, 117 прийняття постанов Кабінету Міністрів України віднесено до виключної компетенції Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст.27 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Тобто, за змістом частини першої статті 27 КАС України окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, підсудні адміністративні справи, що стосуються оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України.

Абзацом другим пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2825-IX визначено, що до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту.

Тож, за цією вимогою позов належить залишити без руху на підставі ч.1 ст.169 КАС України.

При цьому, за цими вимогами суд не може прийняти будь-якого власного процесуального рішення ані з приводу відкриття провадження в адміністративній справі, позаяк згідно з ч.2 ст.266 КАС України ці повноваження належать виключно Касаційному адміністративному суду у складі Верховного Суду; ані з приводу передачі справи до належного адміністративного суду у порядку ст.29 КАС України з урахуванням положень ч.1 ст.27 КАС України через неналежність оформлення позову.

Відтак, за окресленими вище вимогами позивачу необхідно подати належно оформлений позов, оформлений з урахуванням ст.ст.27, 160, 161, 266 КАС України та повноважень Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України.

Викладене зумовлює залишення позову без руху відповідно до ч.1 ст.169 КАС України з встановленням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 119, 133, 160, 161, 169, 171, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1.Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №520/31548/25 за вимогою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області визнати протиправними - протиправно встановленими неконституційні вимоги статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-ІХ та пункту першого Постанови Кабінету Міністрів України «Про визнання порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» від 03.01.2025 № 1 адже їх протиправність очевидна, тому, саме таке рішення треба було прийняти Пенсійному фонду спочатку для запобігання порушення встановлених 14 Конституційних прав, гарантій, пільг та Закону України «Про прокуратуру» відносно ОСОБА_1 , що вийшов на пенсію за вислугою років.

2.Роз`яснити, що розгляд справ про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Роз`яснити, що зазначені вимоги не підлягають судовому розгляду як в порядку адміністративного судочинства у межах справи №520/31548/25, так і в порядку будь-якого судочинства.

Роз`яснити, що повторне звернення до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Позов в решті вимог - залишити без руху.

4. Надати строк для усунення недоліків в оформленні матеріалів позову в 5 днів з календарної дати отримання цієї ухвали.

5. Встановити, що способом усунення недоліків є подання до суду позову, оформленого з урахуванням ст.ст.27, 160, 161, 266 КАС України та повноважень Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України.

6. Роз`яснити, що невиправлення недоліків зумовлює повернення позову.

7. Копію даної ухвали направити заявникові з урахуванням ч.6 ст.18, ч.7 ст.18, ч.7 ст.251, ч.11 ст.251 КАС України.

8. Роз`яснити, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко