Справа № 200/8176/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року справа №200/8176/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної академії національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 р. у справі № 200/8176/24 (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом Національної академії національної гвардії України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство внутрішніх справ України про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, під час навчання, у вищому навчальному закладі,-

ВСТАНОВИВ:

Національна академія національна гвардія України звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство внутрішніх справ України, в якому просила: стягнути з відповідача витрати, пов`язані з утриманням, під час навчання, у вищому навчальному закладі у розмірі 873607,58 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість висновків суду, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що відповідно до пункту 1 контракту Відповідач, ознайомившись із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), добровільно прийняв на себе зобов`язання, зокрема, відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням в Академії, в якій проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання, або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

ОСОБА_1 виключений зі списків перемінного складу курсантів та всіх видів забезпечення на підставі ч. 11 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через небажання продовжувати навчання.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Зазначені підстави у поєднанні з вимогами частини 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 6 пункту 1 контракту про проходження військової служби (навчання) курсантами Національної гвардії України у Національній академії Національної гвардії України з одного боку зумовили виникнення обов`язку відповідача відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у закладі вищої освіти, а з іншого створили у позивача право і обов`язок вимагати від відповідача відшкодування таких витрат, у тому числі і в судовому порядку.

Сума витрат, пов`язаних з утриманням Відповідача у закладі вищої освіти за період з 25.08.2022 по 08.11.2024, заявлена до стягнення, становить 873 658,58 грн.

Скаржник з посиланням на положення Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 р. № 964, зазначає, що у разі дострокового розірвання контракту, через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Нормативно-правові акти безпосередньо встановлюють порядок відшкодування та розрахунку витрат, які є предметом цього спору, і є обов`язковими для виконання сторонами відповідних правовідносин, а особливо посадовими особами суб`єктів владних повноважень.

Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні подібних правовідносин застосовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року по справі № 607/3693/17, у постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року по справі № 320/7233/19, від 16 жовтня 2020 року № 1.380.2019.002683.

Керуючись вище зазначеними законодавчими та підзаконними нормативно- правовими актами України, Національна академія Національної гвардії України, в особі її уповноважених структурних підрозділів і посадових осіб, здійснила нарахування Відповідачеві суми заборгованості витрат, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти у розмірі 873 658,58 грн.

ОСОБА_1 будучи обізнаним про необхідність відшкодування витрат на утримання у вищому військовому навчальному закладі, ознайомлений під особистий підпис з наступними документами: витягом з Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах від 01.11.2024; рапортом від 21.10.2024; розрахунком фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» на суму 700 229,94 грн.; розрахунком фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар» на суму 38 790,90 грн; розрахунком фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2220 «Медикаменти та перев`язувальні матеріали» на суму 388,93 грн.; розрахунком фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ 2230 «Продукти харчування» на суму 111 550,02 грн.

Відповідно до Акту про ознайомлення з розрахунками фактичних витрат державного бюджету та відмови в підписанні заяви-зобов`язання від 07 листопада 2024 року солдат ОСОБА_1 , курсант 2 відділення 222 навчальної групи курсу №1 командно-штабного факультету був ознайомлений з розрахунками фактичних видатків державного бюджету, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти та відмовився від підписання заяви-зобов`язання.

З вищевикладеного слідує, що відповідач відмовився від добровільної сплати нарахованих сум відшкодування, що стало підставою для звернення командуванням Академії до адміністративного суду за захистом порушених прав та інтересів держави.

Листом від 19.11.2024 № 84/1-886 Академією направлено претензію та позовну заяву (з додатками на 45 арк.) до військової частини НОМЕР_1 для вручення та ознайомлення, з подальшим вчасним, належним проведенням претензійно- позовної роботи у Національній академії Національної гвардії України.

Військова частина НОМЕР_1 отримала вищезазначений лист 28.11.2024 та довела до солдата ОСОБА_1 . Також ОСОБА_1 повідомлений по телефону про адміністративну справу № 200/8176/24.

Скаржник наголошує, що проставлений підпис відповідача у вказаному контракті свідчить про ознайомлення останнього, станом на момент укладення контракту, про обов`язок відшкодування таких витрат у разі виникнення вищевказаних обставин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 акцентує увагу на тому, що відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 08.11.2024 відповідачем у добровільному порядку сплачено кошти у розмірі 50 грн. 00 коп., що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 обов`язку відшкодувати вищезазначені суми витрат, пов`язані з його утриманням у закладі вищої освіти та наданий час на добровільне відшкодування таких витрат.

Скаржник вважає, що наявність заборгованості та її розмір відповідач не спростував, доказів добровільного відшкодування в повному обсязі витрат, пов`язаних з утриманням його в Академії суду не подав, чим фактично не заперечував суму стягнення, яка є предметом спору в даній справі, а тому Позивач доходить висновку, що вказані позовні вимоги є правомірними та належать задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

25.08.2022 між відповідачем та Національною Академією Національної гвардії України укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України.

За умовами пункту 1 вказаного контракту, курсант зобов`язується відшкодувати МВС України витрати, пов`язані з утриманням в Академії, в якій проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання, або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 08.11.2024 № 25 (по особовому складу), - відповідно до ч. 11 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з солдатом ОСОБА_1 достроково припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання) курсантів через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням) відраховано з навчання та вважається таким, що проходить військову службу за призовом, під час мобілізації на особливий період.

12 листопада 2024 року позивачем складено претензію №84/1-815, згідно якої з відповідача вимагається протягом 10 днів з дня отримання цієї претензії, сплатити на користь Національної академії Національної гвардії України заборгованість вартості витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти у сумі 873 607 (вісімсот сімдесят три тисячі шістсот сім) гривень 58 копійок.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", початком проходження військової служби вважається: день призначення на посаду курсанта закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Положеннями ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у редакції на час укладення контракту, курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Суд зазначає, що дана норма розповсюджується на дві категорії осіб - на курсантів, які достроково розривають контракт з визначених у нормі підстав, та на осіб офіцерського складу, які звільняються протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу.

При цьому, відповідно до вказаної норми у редакції на час розірвання контракту, курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "з", "и" пункту 1, підпунктів "д", "е", "ж", "з" пункту 2 та підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року N 964 затверджений Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах (далі - Порядок № 964)

За п.1 Порядку, цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти (далі - витрати).

Пунктом 3 Порядку №964 передбачено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки.

Відповідно до пункту 4 Порядку №964 розрахунок фактичних витрат здійснюється закладом вищої освіти згідно з нормами утримання курсантів.

Згідно п. 6 Порядку, витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби.

Водночас, відповідно до п. 7 Порядку у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Згідно з пунктом 8 Порядку №964 сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ та Служби зовнішньої розвідки.

Пунктом 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджений наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року N 419/831/240/605/537/219/534 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 р. за N 863/14130; далі - Порядок N 863/14130) передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно з пунктом 2.1.1 Порядку N 863/14130 витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.

Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Відповідно до п.п. 2.1.2, 2.1.4, 2.1.6 Порядку N 863/14130 витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування.

Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом та проходження ним військової служби (навчання) на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України та контрактом.

Так, у разі дострокового розірвання контракту, зокрема, через небажання продовжувати військової служби (навчання), курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Верховний Суд у постанові 16.10.2020 у справі № 1.380.2019.002683 дійшов висновку, що у разі незакінчення навчання у академії та подання рапорта про виключення у зв`язку із небажання продовжувати навчання, відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії Сухопутних військ імені гетьмана П. Сагайдачного.

Аналогічний підхід до правозастосування указаних норм при вирішенні подібних за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2025 року справа № 520/27185/21.

Як зазначалось, 25.08.2022 між відповідачем та Національною Академією Національної гвардії України укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України.

За умовами пункту 1 вказаного контракту, курсант зобов`язується відшкодувати МВС України витрати, пов`язані з утриманням в Академії, в якій проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання, або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд зазначає, що сторонами не вносились зміни до контракту.

Наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 08.11.2024 № 25 (по особовому складу), - відповідно до ч. 11 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з солдатом ОСОБА_1 достроково припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання) курсантів через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням) відраховано з навчання та вважається таким, що проходить військову службу за призовом, під час мобілізації на особливий період.

12 листопада 2024 року позивачем складено претензію №84/1-815, згідно якої з відповідача вимагається протягом 10 днів з дня отримання цієї претензії, сплатити на користь Національної академії Національної гвардії України заборгованість вартості витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти у сумі 873 607 гривень 58 копійок.

Суд зазначає, що за приписами статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип, закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, треба розуміти так, що дія акту починається з моменту набрання ним чинності і припиняється з втратою актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналогічний підхід застосовується і щодо дії процесуальної норми права. Зокрема, у ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. При цьому закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Це положення процесуального закону узгоджується з підходами Європейського суду з прав людини, який вважає, що принцип унеможливлення зворотної дії закону в часі не застосовується, коли нове законодавство ставить особу в сприятливіший стан (Scoppola v. Italy, заява № 126/05, п. 102-111).

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

Отже, оскільки сторонами не вносились зміни до контракту, суд вважає, що до вказаних правовідносин підлягають застосування положення ч. 10. ст.25 Закону у редакції на час укладення контракту.

Системний аналіз умов укладеного сторонами контракту, положень ч. 10. ст.25 Закону (у редакції на час укладення контракту), свідчить, що обов`язок щодо відшкодування витрат за навчання саме у курсантів в разі дострокового розірвання контракту залежить від підстав за якими особу було звільнено з військової служби, а саме через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість.

Як зазначалось вище, пунктом 7 Порядку № 964 передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Верховний Суд у справах № 560/1389/20 (постанова від 21 січня 2021 року), № 420/9694/20 (постанова від 21 грудня 2021 року), вирішуючи питання обчислення строків звернення до суду із позовною заявою про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.

За таких обставин, право на звернення суб`єкта владних повноважень до суду із цим позовом про стягнення грошових коштів могло були реалізоване лише після закінчення тридцятиденного строку для добровільного відшкодування витрат на навчання відповідача.

Верховний Суд неодноразово акцентував увагу на тому, що право на звернення до суду у позивача (вищого навчального закладу) у цій категорії справ може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Аналогічний підхід до правозастосування указаних норм при вирішенні подібних за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справах № 340/685/19 30 вересня 2019 року, № 140/721/19 від 10 жовтня 2019 року, № 320/7233/19 від 28 травня 2021 року, № 420/24331/21 від 23 березня 2023 року, № 400/4280/20 від 06 квітня 2023 року, №400/4281/20 від 11 травня 2023 року, № 420/20386/23 від 11 квітня 2024 року,

При цьому, слід ураховувати, що у разі дострокового розірвання контракту з курсантом, саме вищий навчальний заклад здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до правил пунктів 2.1., 2.3 Порядку №419/831/240/605/537/219/534, про що складає відповідні довідки-розрахунки, а також зазначає суму відшкодування у наказі про звільнення курсанта.

Отже, ураховуючи наведене вище нормативне регулювання та праворозуміння, правильне вирішення спору у справах з подібними правовідносинами залежить від того, чи було курсанта ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку № 964 та Порядку №419/831/240/605/537/219/534, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати.

Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані відповідні навчальні заклади, із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Відтак, із цільового тлумачення наведених правових норм слідує, що у вимірі спірних правовідносин Університет був зобов`язана після отримання рапорту відповідача про відрахування здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з його утриманням у цьому вищому навчальному закладі, відобразити узагальнену суму відшкодування у відповідному наказі про звільнення курсанта, а також надати йому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного Університетом строку добровільного відшкодування, позивач міг звернутися до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідача ознайомлено з довідками-розрахунками витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі (грошове забезпечення військовослужбовців на суму 700 229,94 грн, предмети, матеріали, обладнання та інвентар на суму 38 790,90 грн, продукти харчування на суму 111 550,02 грн, оплата комунальних послуг та спожитих енергоносіїв на суму 22 698,79 грн), про що свідчить відповідний підпис у довідках.

Водночас, у вказаних довідках - розрахунках витрат не визначено строк, протягом якого відповідач має здійснити добровільне відшкодування витрат.

При цьому, обґрунтовуючи позовну заяву, позивач стверджує про обізнаність відповідача щодо виникнення у нього обов`язку відшкодувати витрати, пов`язані із його утриманням у навчальному закладі, однак не надає доказів, що відповідачу було запропоновано добровільно відшкодувати такі витрати та визначено строк для відшкодування таких витрат.

Суд звертає увагу, що в означеному документі позивач не визначив строк добровільного відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з утриманням в Академії.

Так, факт незгоди відповідача із сумою та необхідністю її відшкодувати, не дає підстав вважати, що відбулось порушення прав позивача до закінчення 30-денного терміну, оскільки відповідач, одночасно заявивши незгоду із відшкодуванням у повідомленні, не обмежений у встановлений строк здійснити відповідне відшкодування в добровільному порядку.

Позивач не обмежений був повторно звернутись до суду після закінчення визначеного 30-денного строку на добровільне відшкодування відповідачем коштів.

За встановлених обставин у цій справі, на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений строк для досудового врегулювання спору.

Таким чином, звернення до суду із цим позовом до закінчення 30-денного строку на добровільне відшкодування відповідачем коштів, було передчасним.

Оскільки відповідач не відмовлявся добровільно відшкодувати суми витрат на його утримання в Університеті, згідно з пунктом 10 статті 25 Закону № 2232-XII та пунктом 7 Порядку № 964, у позивача відсутні законні підстави для звернення з адміністративним позовом про стягнення таких витрат, а тому є передчасним звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Відтак в обсязі встановлених у цій справі обставин та зважаючи на наведені мотиви, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача спірних витрат.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року справа №420/24331/21, від 30 вересня 2025 року справа № 520/27185/21.

Отже, саме між позивачем та відповідачем виникли спірні правовідносини через невиконання останнім умов зазначеного контракту, тому в Університету є право звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат за його утримання у навчальному закладі, однак за певних умов, викладених раніше.

55. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 560/1341/19, від 24.02.2021 у справі № 420/4661/19, від 30 вересня 2025 року справа № 520/27185/21.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної академії національної гвардії України залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 р. у справі № 200/8176/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 04 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко