Справа № 160/13673/25
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/13673/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Сластьон А.О.) в адміністративній справі №160/13673/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

11.05.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» звернулось до суду із позовною заявою до Одеської митниці, в якій просило суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000054/2 від 28.01.2025;

-визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000083 від 28.01.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що при митному оформленні товарів за митною декларацією №UA36U9, які ввозилися на митну територію України, ним було визначено їх митну вартість за основним методом за ціною договору (контракту). Позивач зазначає, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваних товарів надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному в частині другій статті 53 Митного кодексу України (далі МК України), підтверджують митну вартість товарів та містять об`єктивні відомості про складові митної вартості товарів, подані документи не містять розбіжностей. Позивач стверджує, що митний орган зазначених документів не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу. Позивач не погодився з рішенням митного органу, але з метою випуску задекларованих товарів у вільний обіг подав до митного органу нову митну декларацію, в якій скоригував митну вартість товарів із урахуванням рішення митного органу, сплатив митні платежі й перерахував на депозитний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, і сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом (грошову заставу для забезпечення сплати митних платежів фінансову гарантію).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року позов задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні, а також заяву про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в сумі 8 000 грн.

Відповідачем подані заперечення на заяву про компенсацію судових витрат, в яких останній зокрема вказав, стягнення адвокатських витрат у розмірі 8 000,00 грн. не відповідає критеріям розумності та співрозмірності.

Представником позивача подані заперечення на клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» є юридичною особою, яка зареєстрована 19.07.1999, ідентифікаційний код: 30487219.

Види економічної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ»:

47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний);

46.34 Оптова торгівля напоями;

46.35 Оптова торгівля тютюновими виробами;

46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;

47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах;

47.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах;

10.71 Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання;

56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування;

Судом встановлено, що 20 грудня 2019 року між позивачем та NINGBO FULLCOS AND EXPORT CO. LTD (Китай) як продавцем укладено контракт №3436-NF/CN (далі - Контракт) на поставку продукції, за умовами якого продавець зобов`язується поставити товар, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах, визначених у цьому контракті.

Пунктом 2.3 Контракту передбачено, що ціна на товар розуміється відповідно до умов FOB-Нінбо, КНР, згідно з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» Міжнародної торговоїх палати у редакції 2010 та включає в себе вартість навантаження товару на території Продавця, вартість усіх митних формальностей у країні продавця, вартість сертифікації товару, вартість упаковки та маркування товару, не включаючи податки та мита на території України.

За умовами пункту 3.1. контракту, якщо у специфікації до цього контракту не зазначені інші умови, оплата товару за цим контрактом здійснюється Покупцем в Доларів США (код валюти 840) у формі банківського переказу на рахунок Продавця у наступному порядку: 100% від суми, зазначеної в специфікації, покупець сплачує протягом 20 (двадцяти) днів після отримання копій документів, зазначених в п. 4.2. контракту, якщо інше не вказано в специфікаціях.

04 листопада 2024 року між продавцем та покупцем укладено специфікацію №51 до Контракту, відповідно до якої загальна вартість поставки товару «капці жіночі пляжні…» та «килимок захисний для меблів» складає 24 460, 80 дол. США.

Також, сторонами було погоджено, що оплата здійснюється протягом 30 днів від дати завантаження товару на судно.

04 листопада 2024 року постачальник по контракту NINGBO FULLCOS AND EXPORT CO. LTD (Китай) виставив позивачу інвойс №24JY4019 від 04.11.2024 на оплату товару на загальну суму 24460, 80 дол. США.

Судом встановлено, що 11.12.2024 позивач здійснив свіфт-платіж по контракту на загальну на суму 24460, 80 доларів США на користь NINGBO FULLCOS AND EXPORT CO. LTD (Китай) із наступним призначенням платежу: попередня оплата за товар по контракту №3436-NF/CN від 20.11.2019 за інвойсом №24JY4019 від 04.11.2024.

Отже, сума перерахованих коштів за поставлений в рамках контракту товар склала 24460, 80 дол. США за інвойсом №24JY4019 від 04.11.2024.

09 квітня 2019 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТГЛ Україна» (далі - Експедитор) укладено договір транспортного експедирування №88189 (надалі Договір транспортного експедирування), за умовами якого, з урахуванням внесених додатковою угодою від 01.06.2023 змін, експедитор зобов`язується організувати виконання визначених цим договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу морським транспортом та/або річковим, та/або автомобільним, та/або іншим узгодженим транспортом.

Відповідно до підпункту 2.1.1 Договору Експедитор має право здійснювати підбір перевізників та укладати з ними договори на перевезення вантажів.

Право щодо залучення третіх осіб для виконання цього договору підтверджується також положеннями пункту 4.3. Договору транспортного експедирування.

Також, позивачем було застраховано товар на час здійснення його перевезення, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься заява на страхування окремого перевезення вантажу №22481.

У січні 2025 року позивач здійснював ввезення на територію України товару - взуття на підошві та з верхом з полімерних матеріалів, з устілкою завдовшки більш як 24 см., жіноче: - арт. FL-1072202 Капці жіночі пляжні (ЕВА), - 10032, митне оформлення якого здійснювалося через Одеську митницю.

28.01.2025 з метою митного оформлення вказаного товару позивач подав до Одеської митниці електронну митну декларацію №25UA36U9 від 28.01.2025, в якій задекларував 1 (один) товар, визначив його митну вартість за основним методом - за ціною договору (складається з інвойсної вартості товару у сумі 24460, 80 дол. США (1026079,19 грн. та складових митної вартості: витрат на транспортування до кордону України у сумі 206067, 38 грн. та витрат на страхування в розмірі 294,41 грн.).

Для підтвердження заявленої митної вартості декларант надав митному органу передбачені ст. 53 МК України документи, які вказані у графі 44 митної декларації, а саме:

Сертифікат якості №б/н від 04.11.2024;

Пакувальний лист №б/н від 04.11.2024;

Рахунок-фактура (iнвойс) №24JY4019 від 04.11.2024;

Коносамент від ZJSM24110130 № 15.11.2024;

Автотранспортна накладна А №116097 від 27.01.2025;

Декларацiя про походження товару №24JY4019 від 04.11.2024;

Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №СФ-42295 від 28.01.2025;

Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №СФ-42296 від 28.01.2025;

Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №СФ-42297 від 28.01.2025;

Документ, що підтверджує вартість страхування №22481 від 27.11.2024;

Зовнішньоекономічний договір (контракт) №3436-NF/CN від 20.12.2019;

Специфікація до контракту №51 від 04.11.2024;

Заяву на страхування №22481 від 27.11.2024.

Під час розгляду митним органом документів, наданих позивачем для митного оформлення товару, спрацювала автоматизована система управління ризиками (АСАУР) за показником "митна вартість товару".

Крім того, під час розмитнення товару інспектор митної служби дійшов висновку, що подані декларантом документи містять розбіжності, а також не містять повної інформації про митну вартість та її складові частини.

28.01.2025 Одеською митницею було прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000054/2, згідно з яким відповідач, застосувавши шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів, заявлену позивачем митну вартість товару в митній декларації №24UA6U9 від 28.01.2025 скоригував до рівня 2,4689 доларів США за одиницю, що призвело до переплати позивачем мита на суму 38 812, 17 грн. та податку на додану вартість на суму 85 386, 77 грн.

Також, відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000083.

Позивач скористався правом щодо надання митному органу додаткових документів та звернувся до митного органу із відповідною заявою, в якій просив скасувати раніше ухвалене відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000054/2.

Зокрема, позивач листом від 28.01.2025 №2801-28 надав митному органу копії наступних документів:

-прайс-лист виробница товару б/н від 25.10.2024;

-комерційна пропозиція б/н від 28.10.2024;

-копія заявки на перевезення вантажу морським транспортом №84995/317016 від 15.11.2024;

-копія митної декларації країни відправлення №15371026 від 05.11.2024;

-копія Договору №UA50596_F між ТОВ «ТГЛ УКРАЇНИ» та «Мерск Ей/Ес (у тому числі як агент MLL) від імені якої діє NJD «Мерск Україна Лтд»;

-копія договору б/н від 01.01.2021 між «ТОВ МЕРСК Україна Лтд» та ТОВ «Альфакоста юкрейн».

Проте, митний орган відмовив позивачу у визнанні заявленої декларантом митної вартості товару.

Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що за результатами опрацювання документів, поданих разом із електронною митною декларацією, ним встановлено, що надані відповідно до вимог статті 53 МК України документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, та не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Одеська митниця видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 МК України, позивач з урахуванням коригувань подав нову митну декларацію №24UA9U0 від 28.01.2025.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку про їх обґрунтованість, оскільки надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. У відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з ч.1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Приписами частин другої та третьої статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Апеляційний суд зазначає, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачі. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Зауваження митного органу про те, що позивачем до митного оформлення надано товаросупровідний документ CMR, який містить печатку ТОВ «Альфакоста юкрейн» в той час, як рахунок-фактура на оплату транспортно-експедиційних послуг був виставлений компанією ТОВ «ТГЛ Україна», були вірно відхилені судом першої інстанції, оскільки згідно умов договору з експедитором ТОВ «ТГЛ Україна» від 09.04.2019, останній має право здійснювати підбір перевізників та укладати з ними договори на перевезення вантажів.

Судом встановлено, що позивачем зокрема було надано до митного контролю копію Договору №UA50596_F між ТОВ «ТГЛ Україна» та «Мерск Ей/Ес (у тому числі як агент MLL) від імені якої діє NJD «Мерск Україна Лтд» та копію договору б/н від 01.01.2021 між «ТОВ Мерск Україна Лтд» та ТОВ «Альфакоста юкрейн».

З огляду на встановлене, оскільки Експедитор - ТОВ «ТГЛ Україна» згідно умов договору від 09.04.2019 залучив для здійснення перевезення вантажу позивача компанію ТОВ «Альфакоста юкрейн», то всі рахунки на оплату транспортно-експедиційних послуг дійсно мають виставлятися зазначеною компанією.

Також, суд першої інстанції вірно визнав помилковим твердження митного органу, щодо ненадання позивачем банківських платіжних документів, скільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

З матеріалів справи вбачається, що банківський платіжний документ swift б/ від 11.12.2025 було надано позивачем до митного оформлення, що підтверджується наданим митним органом разом з відзивом листом ТОВ «АТБ-маркет» №2801/28 від №28.01.2025.

Зазначений лист позивач надавав до митного органу у відповідь на повідомлення Одеської митниці про запит додаткових документів.

Також, банківські платіжні документи надавалися позивачем до митного органу листом від 17.03.2025 №М-2025-1406/2 під час реалізації позивачем права, передбаченого ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України.

Відхилені судом першої інстанції і зауваження митного органу про те, що згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлене у валюті договору, позаяк воно не стосоується випадків добровільного страхування вантажу покупцем товару за власний рахунок на умовах поставки FOB.

Щодо інших запитуваних митницею під час проведення консультації додаткових документів, суд зазначає, що виписки з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, інформація біржових організацій про вартість товару або сировини в силу положень частини 3 статті 53 Митного кодексу України також є додатковими документами та надаються декларантом за наявності виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, як свідчать встановлені обставини справи, судом першої інстанції надано оцінку доводам митного органу.

По суті вказані відповідачем зауваження в оскаржуваному рішенні носятять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товарів.

Скаржником не доведено, що подані позивачем до митного оформлення документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за заявленою ціною договору.

Апеляційний суд повторно зазначає, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

В свою чергу, зі змісту матеріалів справи вбачається, що наданих позивачем документів було достатньо для визначення митної вартості товарів і цей перелік відповідає правилам ч. 1 ст. 53 МК України. Таким чином, доводи скаржника про необхідність застосування другорядного (резервного) методу для визначення митної вартості товару, свого підтвердження не знайшли.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, оскільки не містить наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішень про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та у них відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем, та фактів, які вплинули на таке коригування. Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, містять аналогічні доводи відзиву на позов та носять характер припущень.

Надаючи правову оцінку прийняттю відповідачем картки відмови у митному оформленні №UA500500/2025/000083, яка є предметом спору у цій справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з частиною 12 статті 264 Митного кодексу України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Як зазначено у пунктів 8.1, 8.2 Розділу VІІІ Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого 30 травня 2012 року наказом Міністерства фінансів України №631, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2012 року за №1360/21672, у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.

Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного статтею 255 Кодексу для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову.

У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що картка відмови №UA500500/2025/000083 прийнята у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000054/2 від 28.01.2025.

За наведених обставин, оскільки в рамках цієї справи рішення про коригування митної вартості №UA500500/2025/000054/2 від 28.01.2025 було вірно скасовано судом першої інстанції через його протиправність, про що зазначено вище, колегія суддів вважає, що у даному випадку картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA500500/2025/000083 також підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.ст. 134, 139 КАС України.

Судом встановлено, що 06.11.2025 представником позивача було подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Одеської митниці судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Вказана заява вмотивована тим, що у зв`язку із розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції, позивач поніс судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. (фіксована сума, визначена договором про надання правової (правничої) допомоги, яка включає в себе повне супроводження Справи в Третьому апеляційному адміністративному суді, та є незмінною (фіксованою) незалежно від кількості судових засідань, витраченого часу на підготовку всіх необхідних процесуальних документів, кількості підготовлених процесуальних документів, транспортних та інших витрат Об`єднання, пов`язаних з наданням правової (правничої) допомоги у суді апеляційної інстанції).

Відповідачем подані заперечення щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, в яких просить зменшити ТОВ «АТБ-маркет» витрати на професійну правничу допомогу.

Заперечення обґрунтовані тим, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, враховуючи те, що дана справа розглядалась судом у письмовому проваджені, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. представником позивача зокрема надано: договір № 08/02-19/1 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019; додаткову угоду № 01/05 від 01.05.2025 до договору № 08/02-19/1 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019; протокол № 03/11 від 03.11.2025; Акт від 31.10.2025 здавання-приймання наданих послуг до договору №08/02-19/1 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019; платіжна інструкція № 364662 від 05.11.2025 на суму 1 242 000,00 грн.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП № 4154 від 26.02.2019 Галкіної І.В.; витяг з наказу про прийняття на роботу Галкіної І.В. від 29.03.2019 р. № 3-к; довіреність представника ТОВ «АТБ-маркет» адвоката Адвокатського об`єднання «Альянс» Галкіної І.В. № 15/01/25 від 15.01.2025.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 320/3271/19.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Враховуючи категорію складності та, зважаючи на характер спірних правовідносин, та перелік наданих послуг, колегія суддів доходить висновку, що заявлені судові витрати позивача на оплату професійної правничої правової допомоги в розмірі 8000,00грн. не є співмірними та виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, стягненню з відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року в адміністративній справі №160/13673/25 залишити без змін.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» () понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ().

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2025 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак