Справа № 826/1648/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 року справа № 826/1648/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Франковської А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на посаді, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

за участю сторін:

представника позивача - Рейніш Л.В.

представника МВС України - Какоркіна З.М.

представника ГУ МВС України в м.Києві, УДАІ ГУ МВС України в м.Києві, ГУ НП в м.Києві - Глущенко О.М.

Суть спору: У лютому 2015 року до Окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач та/або ОСОБА_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі відповідач 1 та/або ГУ МВС України в м. Києві) з позовом, в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30.07.2024, яка прийнята судом до розгляду ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.07.2024, просить суд (т. 2, а.с. 39-40):

- визнати нечинним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 30.01.2015 №59 о/с;

- визнати незаконним звільнення позивача з посади;

- зобов`язати відповідача поновити позивача на посаді старшого інспектора дорожньо-патрульної служби 4 взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУ МВС України в м. Києві з 02.02.2015, тобто з дня, наступного за днем звільнення зі служби.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що Закон України «Про очищення влади» не відповідає нормам Конституції України, а застосування відповідачем 1 заборон, встановлених таким законом, має своїм наслідком порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2015

(суддя Келеберда В.І.) відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судовий розгляд справи на 19.02.2015.

Судове засідання 19.02.2015 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначене на 05.03.2015.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.03.2015 (суддя Келеберда В.І.) суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

24.03.2015 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача 1 надійшли заперечення на позовну заяву (т. 1, а.с. 20-32). У запереченнях на позовну заяву представник відповідача 1 наголосив, що звільнення позивача відбулося на підставі пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та наголошено, що Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві перевірка відносно ОСОБА_1 не проводилась.

26.03.2015 від представника позивача адвоката О. Святогора надійшло клопотання до Окружного адміністративного суду міста Києва про ініціювання судом звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності Закону України "Про очищення влади", зупинивши провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.04.2015 (суддя Келеберда В.І.) постановлено звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо відповідності пункту 10 частини другої статті 3, частини 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади" положенням статті 8, частини другої статті 19, статті 21, частин другої та третьої статті 22, частин другої та третьої статті 24, частини першої статті 38, частини першої статті 43, статті 58, частини другої статті 61, статті 62, частини першої статті 64 Конституції України в їх системному взаємозв`язку.

Також ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.04.2015 (суддя Келеберда В.І.) задоволено клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі, зупинено провадження у справі № 826/1648/15 до вирішення Конституційним Судом України подання Верховного Суду України щодо конституційності пункту 10 частини другої статті 3, частини 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади" положенням статті 8, частини другої статті 19, статті 21, частин другої та третьої статті 22, частин другої та третьої статті 24, частини першої статті 38, частини першої статті 43, статті 58, частини другої статті 61, статті 62, частини першої статті 64 Конституції України в їх системному взаємозв`язку.

12.06.2015 Окружний адміністративний суд міста Києва звернувся до Верховного Суду України для вирішення питання щодо внесення до Конституційного Суду України подання щодо відповідності окремих положень Закону України "Про очищення влади" положенням Конституції України.

14.09.2015 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов лист Верховного Суду України від 10.09.2015 №201-2866/0/8-15, в якому повідомлено, що наразі відкриті конституційні провадження за зверненням Пленуму Верховного Суду України з конституційними поданнями на підставі понад 130 ухвал Вищого адміністративного суду України, окружного адміністративного суду м.Києва, Полтавського, Черкаського, Рівненського, Волинського, Хмельницького окружних адміністративних судів та 47 народних депутатів України та ухвалами колегії суддів Конституційного Суду України їх об`єднано в одне конституційне провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.11.2022 (суддя Келеберда В.І.) поновлено провадження у справі №826/1648/15. Вирішено подальший розгляд справи здійснювати одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано від відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів, які слугували підставою для прийняття наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 30.01.2015

№ 59 о/с, в частині, що стосується звільнення позивача, у тому числі належним чином завірену копію особової справи ОСОБА_1

06.12.2022 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача 1 надійшло клопотання про продовження строків виконання вимог ухвали суду від 24.11.2022.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2022 (суддя Келеберда В.І.) задоволено частково клопотання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про продовження строків. Продовжено Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві строк для надання належним чином засвідчених копій матеріалів, які слугували підставою для прийняття оскаржуваного наказу на п`ять днів з дня вручення йому даної ухвали.

08.12.2022 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача 1 на виконання вимог ухвали суду від 24.11.2022 надійшли докази у справі.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом, Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті «Голос України» №254 та набрав чинності 15.12.2022.

06.05.2024 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 19.09.2023 №03-19/26464/23 «Про скерування за належністю справи» надійшли матеріали адміністративної справи №826/1648/15.

06.05.2024 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 прийнято адміністративну справу № 826/1648/15 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 30.07.2024.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.07.2024 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог від 30.07.2024. Залучено до участі у справі №640/1648/15 співвідповідача - Головне управління Національної поліції у м. Києві (далі відповідач 2).

03.09.2024 канцелярією суду зареєстровано відзив на позовну заяву, сформований та поданий представником Головного управління Національної поліції у м. Києві через підсистему «Електронний суд». Представник відповідача 2 стверджує, що ним не порушено права та охоронювані законом інтереси позивача, та наголошено, що Головне управління Національної поліції в м. Києві не є суб`єктом, який приймає рішення про прийняття на службу в поліцію.

03.09.2024 підготовче судове засідання знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді Кушнової А.О. у щорічній відпустці. Призначено наступне підготовче судове засідання на 03.10.2024.

02.10.2024 канцелярією суду зареєстровано позовну заяву (уточнююча редакція), подану позивачем через підсистему «Електронний Суд» 26.09.2024.

Так, у позовній заяві в уточнюючій редакції від 26.09.2024 позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати накази:

3.1. Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича від 17.01.2015 № 53 о/с «По особовому складу» в частині звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-175143), старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції, з органів внутрішніх справ на підставі п.10 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про очищення влади» від 16.09.2014 № 1682-VІІ та пп. «а» п. 62 та п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

3.2. Начальника Головного управління МВС України в місті Києві Терещука О.Д. від 30.01.2015 № 59 о/с «Щодо особового складу», в частині звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-175143), старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби ДАЇ, підпорядкованого Головному управлінню, з органів внутрішніх справ на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про очищення влади» від 16.09.2014 № 1682-VІІ та пп. «а» п. 62 та п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- поновити на посаді лейтенанта міліції ОСОБА_1

(М-175143), старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби ДАЇ, підпорядкованого Головному управлінню;

- зобов`язати ГУ НП в м. Києві розглянути питання про продовження служби в поліції лейтенантом міліції ОСОБА_1 на відповідній посаді;

- стягнути з ГУ МВС в місті Києві на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу з врахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-175143), старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби ДАЇ, підпорядкованого Головному управлінню та в частині стягнення з ГУ МВС в місті Києві грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць;

- стягнути моральну шкоду у розмірі добутку розміру 72 мінімальних заробітних плат на час прийняття рішення та коефіцієнта 1,6875 з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 ;

- встановити Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві строк в один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили для подання звіту про виконання рішення.

В уточнюючій позовній заяві від 26.09.2024 представник позивача стверджує, що звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 10 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади» було здійснено без проведення перевірки, передбаченої частиною чотирнадцятою статті 5 згаданого закону, що вказує на порушення процедури такого звільнення. Також представник позивача наголошує, що відповідно до наказу

№ 315 від 19.06.2014, ОСОБА_1 вже був притягнутий до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення йому догани за аналогічні дії, що і стали підставою для його звільнення. Представник позивача відмічає, що діяння, за яке застосовано одне з мінімальних дисциплінарних стягнень, як догана, не може бути визнано таким, що дискредитує звання особи рядового і начальницького складу. Представник ОСОБА_1 наполягає, що спірні накази порушують статтю 8 Конвенції, норми статті 21 та частини першої статті 23 Загальної декларації з прав людини, частини першої та частини другої статті 6 Міжнародного пакту, статтю 2 Конвенції № 111 від 25.06.1958 року «Про дискримінацію у сфері праці і зайнятості», частину другу статті 40 Кодексу законів про працю України, норми частини шостої статті 21 Закону України «Про міліцію», тому є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

03.10.2024 підготовче судове засідання знято з розгляду у зв`язку із отриманням сигналу повітряної тривоги в місті Києві. Призначено наступне підготовче судове засідання на 24.10.2024.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 витребувано докази у справі від Міністерства внутрішніх справ України, а саме копію Положення про Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві станом на час видання оскаржуваного наказу (30.01.2015) та на сьогоднішній день, копію наказу МВС України від 17.01.2015 №53 о/с із доказами ознайомлення з даним наказом позивача (який зазначено як підстава для видання оскаржуваного наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві від 30.01.2015 №59 о/с), в частині, що стосується позивача; зобов`язано відповідача 2 надати докази направлення позивачу відзиву на позовну заяву ГУНП у м. Києві, поданого через підсистему «Електронний Суд» 02.09.2024. Позовну заяву (уточнююча редакція) від 26.09.2024, подану через підсистему «Електронний суд» залишено без руху та надано п`ятиденний строк для усунення недоліків позову шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду щодо визнання протиправним та скасування наказу Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича від 17.01.2015 року № 53 о/с «По особовому складу» в частині звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-175143), старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції, з органів внутрішніх справ на підставі п.10 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про очищення влади» від 16.09.2014 № 1682-VІІ та пп. «а» п. 62 та п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - в частині звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 та докази поважності причин пропуску такого строку, які б підтверджували наявність об`єктивних перешкод, які унеможливили своєчасне подання позову до суду.

06.11.2024 відповідачем 2 через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву та витребувані судом докази.

14.11.2024 канцелярією суду зареєстровано заяву позивача від 02.11.2024 про поновлення процесуального строку, подану через підсистему «Електронний суд» на виконання вимог ухвали суду від 24.10.2024, разом із доказами направлення її копії відповідачам.

15.11.2024 канцелярією суду зареєстровано докази у справі, надані Міністерством внутрішніх справ України на виконання вимог ухвали суду від 24.10.2024.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 продовжено розгляд адміністративної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 11.03.2025.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 витребувано докази у справі від Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в м. Києві та відкладено підготовче судове засідання на 18.03.2025.

18.03.2025 судове засідання знято з розгляду у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді. Призначено наступне судове засідання на 10.04.2025.

24.03.2025 представником позивача через підсистему «Електронний Суд» подано клопотання про проведення розгляду адміністративної справи №826/1648/15 в режимі відеоконференції за участю представника позивача Рейніша Леоніда Валерійовича поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням Системи відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів. До клопотання додано докази направлення вказаного клопотання іншим учасникам процесу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 у задоволенні клопотання представника позивача від 24.03.2025 про проведення розгляду справи №826/1648/15 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - відмовлено.

27.03.2025 представником позивача через підсистему «Електронний Суд» подано клопотання про проведення розгляду адміністративної справи №826/1648/15 в режимі відеоконференції за участю представника позивача Рейніша Леоніда Валерійовича поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням Системи відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів. До клопотання додано докази направлення вказаного клопотання іншим учасникам процесу.

10.04.2025 підготовче судове засідання знято з розгляду у зв`язку із розглядом іншої справи. Призначено наступне підготовче судове засідання на 02.05.2025.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 клопотання представника позивача - адвоката Рейніша Леоніда Валерійовича від 27.03.2025 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено. Вирішено проводити розгляд адміністративної справи № 826/1648/15 за участю представника позивача Рейніша Леоніда Валерійовича в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням Системи відеоконференцзв`язку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в уточнюючій редакції від 26.09.2024.

Визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою від 26.09.2024 щодо визнання протиправним та скасування наказу Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича від 17.01.2015 року № 53 о/с «По особовому складу» в частині звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-175143), старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції, з органів внутрішніх справ на підставі п.10 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про очищення влади» від 16.09.2014 року № 1682-VІІ та пп. «а» п. 62 та п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою від 26.09.2024 в частині визнання протиправним та скасування наказу Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича від 17.01.2015 № 53 о/с «По особовому складу» в частині звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-175143), старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції, з органів внутрішніх справ на підставі п.10 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про очищення влади» від 16.09.2014 № 1682-VІІ та пп. «а» п. 62 та п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Залучено до участі у справі №640/1648/15 як співвідповідачів: Міністерство внутрішніх справ України (ідентифікаційний код 40108583; 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15; ел. пошта: ) (далі відповідач 3), Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (ідентифікаційний код 24523569; 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 54) (далі відповідач 4).

Зобов`язано позивача невідкладно направити на адресу Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві копію позовної заяви із усіма доданими до неї документами, докази чого надати суду впродовж 3 днів з дня отримання копії даної ухвали.

Встановлено співвідповідачам (Міністерству внутрішніх справ України, Управлінню Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві) 15-денний строк з дня отримання копії ухвали суду - для надання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 в уточнюючій редакції від 26.09.2024. Встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву в уточнюючій редакції від 26.09.2024 для надання відповіді на відзив та відповідачам 5-денний строк з дня отримання відповіді на відзив на позовну заяву в уточнюючій редакції від 26.09.2024 для надання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву в уточнюючій редакції від 26.09.2024.

Витребувано докази у справі від Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, а саме довідку-розрахунок про нараховане та виплачене грошове забезпечення позивача при звільненні ОСОБА_1 із зазначенням усіх нарахованих та виплачених сум та підстав їх нарахування та виплати за листопад та грудень 2014 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.05.2025 витребувано докази у справі від Офісу Генерального прокурора. Зобов`язано позивача уточнити позовні вимоги щодо розміру стягнення моральної шкоди. Відкладено підготовче судове засідання на 27.06.2025.

27.05.2025 канцелярією суду зареєстровано відзив на позовну заяву в уточнюючій редакції від Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, в якому відповідач 4 проти позову заперечує та вказує, що позивача звільнено в порядку, встановленому Законом України «Про очищення влади». Позиція викладена у позовній заяві та додаткових поясненнях позивача, щодо необхідності дотримання при звільненні порядку, встановленого Дисциплінарним Статутом, с хибною та спростовується нормами спеціального законодавства, яким врегульовані правовідносини, пов?язані з проведенням люстраційних заходів. Визначальним питанням для вирішення цього публічно-правового спору є встановлення обставин вчинення позивачем конкретних дій, які полягають у сприянні своїми рішеннями, діями (бездіяльністю) узурпації влади, підриву основ національної безпеки і оборони України або протиправному порушенню прав і свобод людини, які можуть слугувати підставою для звільнення такої особи за приписами Закону № 1682-VII. Встановлення фактів особистої протиправної поведінки позивача не було метою вказаної перевірки.

19.05.2025 Міністерством внутрішніх справ України через підсистему Електронний суд подано відзив на позовну заяву позивача в уточнюючій редакції, який було зареєстровано судом 29.05.2025. У відзиві відповідач 3 проти позову заперечує та зазначає, що Наказом МВС України від 17.01.2015 № 53 о/с, відповідно до вимог пункту 10 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади» та пунктів 62 «а», 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Позивача було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу. Зазначає, що Закон України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року набув чинності 16 жовтня 2014 року. Звертає увагу, що на теперішній час зазначений Закон є чинним. Норми його не визнані неконституційними та відповідно, виконання положень даного Закону обов`язкове для всіх суб`єктів, на яких розповсюджується його дія. Одночасно, невиконання норм Закону України «Про очищення влади» тягне настання відповідальності для суб`єкта владних повноважень та його посадових осіб відповідно до чинного законодавства України. Вказує, що звільнення особи рядового і начальницького складу за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Відтак, статті Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, які регулюють порядок проведення службового розслідування та порядок накладення та виконання дисциплінарних стягнень, при звільненні особи за п. 66 (за дискредитацією) Положення - не застосовуються. Враховуючи це, МВС України поряд із застосуванням відносно Позивача Закону України «Про очищення влади» застосувало також п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

26.06.2025 від представника позивача надійшла заява, в якій позивач просить пункт 8 позовної заяви уточнюючої редакції від 26.09.2024 читати в наступній редакції: «Стягнути моральну шкоду у розмірі добутку розміру 72 мінімальних заробітних плат на час прийняття рішення та коефіцієнта 1,6875 з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 що станом на 26 червня 2025 року становить 972000 грн».

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 вказану заяву представника позивача прийнято до розгляду судом.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 підготовче судове засідання відкладено на 18.07.2025 у зв`язку із необхідністю повторного направлення ухвали про витребування доказів до Офісу Генерального прокурора.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 01.08.2025.

30.07.2025 представником позивача через підсистему Електронний суд подано заяву про долучення до матеріалів справи ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 07.09.2022 у справі №761/45742/16-к.

У судовому засіданні 01.08.2025 суд перейшов до розгляду справи по суті, пояснення щодо позову надав представник позивача, також були заслухані заперечення проти позов спільного представника відповідачів 1, 2, 4 та представника відповідача 3.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 витребувано повторно докази у справі від Офісу Генерального прокурора: інформацію та фабулу щодо кримінального провадження №0000451; інформацію про результати досудового та судового розслідування у даному кримінальному провадженні. Витребувано докази у справі від Офісу Генерального прокурора: інформацію та фабулу кримінального провадження №0003668, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.11.2016; від Святошинського районного суду м. Києва (): копії матеріалів з кримінальної справи №1-кп/759/84/22 (унікальний номер 761/45742/16-к), а саме копії матеріалів щодо складання ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення та інших офіційних документів, зокрема рапортів, стосовно учасників мирних акцій протесту у період з 29.12.2013 по 06.01.2014. Від Міністерства внутрішніх справ України: докази знищення інформації, на підставі якої було видано наказ Міністра МВС України №53 о/с від 17.01.2015, зокрема, в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 . Відкладено судове засідання на 19.09.2025.

16.08.2025 представник позивача через підсистему Електронний суд подав додаткові письмові пояснення.

27.08.2025 Міністерством внутрішніх справ України через підсистему Електронний суд подано заяву, якою повідомлено про відсутність витребуваних доказів.

02.09.2025 від Офісу Генерального прокурора на адресу суду надійшли витребувані докази.

03.09.2025 від Святошинського районного суду м. Києва на адресу суду надійшли витребувані докази, а саме копії рапортів, стосовно учасників мирних акцій протесту у період з 29.12.2013 по 06.01.2014, які складено позивачем.

В судовому засіданні 19.09.2025 оголошено перерву до 03.10.2025 у зв`язку з необхідністю надання часу учасникам справи для ознайомлення з доказами.

Судове засідання 03.10.1015 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Наступне судове засідання призначене на 31.10.2025.

19.10.2025 представник позивача через підсистему Електронний суд подав додаткові письмові пояснення.

27.08.2025 ГУ МВС України в м.Києві через підсистему Електронний подано до суду лист Офісу Генерального прокурора від 01.10.2025 №14/1-33071-14.

В судовому засіданні 31.10.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав, у той час коли присутні представники відповідачів щодо задоволення адміністративного позову заперечили.

В судовому засіданні 31.10.2025 проведено стадію судових дебатів та оголошено перерву в судовому засіданні на стадії ухвалення судового рішення до 14.11.2025.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Згідно з копією трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 29.11.2010 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, до ГУ МВС України в м.Києві (т. 1, а.с. 7-8).

Відповідно до витягу з наказу Міністерства внутрішніх справ України «По особовому складу» від 17.01.2025 № 53 о/с відповідно до вимог пункту 10 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року № 1682-VІІ та згідно з підпунктами 62 «а», пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу по Головному управлінню МВС України в місті Києві, лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-175143), старшого інспектора дорожньо-патрульної служби 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції (далі спірне та/або оскаржуване рішення 1 та/або Наказ № 53 о/с) (т.3, а.с.123).

Згідно з витягом з наказу Головного управління МВС України в місті Києві від 30.01.2015 № 59 о/с «Щодо особового складу» відповідно до вимог пункту 10 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року № 1682-VІІ та підпункту «а» пункту 62 та пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-175143), старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованого Головному управлінню, 30 січня 2015 року (далі спірне та/або оскаржуване рішення 2 та/або Наказ № 59 о/с) (т. 1, а.с. 6, т. 2, а.с. 8).

Трудову книжку та військовий квиток отримані позивачем 30.01.2015, що підтверджується розписками, яка міститься в матеріалах справи (т. 2, а.с. 9-11).

Підставою для видачі Наказу № 59 о/с став Наказ № 53 о/с.

Тут і надалі разом спірні та/або оскаржувані рішення, Накази.

ОСОБА_1 категорично не погоджується з оскаржуваними рішеннями, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на що звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII (далі Закон № 565-XII) міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Статтею 2 Закону № 565-XII Основними завданнями міліції, зокрема є забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; забезпечення безпеки дорожнього руху.

Діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням (ч. 1 ст. 3 Закону № 565-XII).

Відповідно до частини першої та частини другої статті 5 Закону № 565-XII міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов`язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Міліція поважає гідність особи і виявляє до неї гуманне ставлення, захищає права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань. При звертанні до громадянина працівник міліції зобов`язаний назвати своє прізвище, звання та пред`явити на його вимогу службове посвідчення. У взаємовідносинах з громадянами працівник міліції повинен виявляти високу культуру і такт.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382 затверджена Присяга працівника внутрішніх справ наступного змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, складаю Присягу і урочисто клянуся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю.

Я присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ.

Клянуся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Якщо ж я порушу цю Присягу, то хай мене покарають за всією суворістю закону.»

Порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 18 Закону № 565-XII).

Згідно з частиною першою та частиною другою статті 25 Закону № 565-XII працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

При порушенні працівником міліції прав і законних інтересів громадянина міліція зобов`язана вжити заходів до поновлення цих прав, відшкодування завданих матеріальних збитків, на вимогу громадянина публічно вибачитися.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки врегульовано Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі Положення).

Розділом VII Положення визначено порядок звільнення зі служби.

Відповідно до пункту 62 (а) згаданого розділу Положення звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України Про військовий обов`язок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби.

Пунктом 66 Положення встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Згідно з пунктом 70 Положення звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться:

до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ;

осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначає Закон України «Про очищення влади» від 16.09.2014 № 1682-VII

(далі Закон № 1682-VII).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 1682-VII очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

В розрізі положень частини другої статті 1 Закону № 1682-VII очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Згідно з частиною третьою статті 1 Закону № 1682-VII протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування (п. 10 ч. 1 ст. 2 Закону № 1682-VII).

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 3 Закону № 1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням: працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року № 737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21 лютого 2014 року № 743-VII.

Згідно з пунктом 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1682-VII встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб:

1) звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів;

2) інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", у порядку та строки, визначені цим Законом.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що обов`язковою умовою застосування заборони, передбаченої Законом № 1682-VII, є факт перебування працівника на посаді у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не звільнення його у випадку, якщо він складав та/або своєю дією сприяв складенню, зокрема, протоколів про адміністративне правопорушення стосовно осіб, звільнених від адміністративної відповідальності відповідно до Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань», Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України».

Отже, суд резюмує, що передбачена пунктом 10 частини другої статті 3 Закону

№ 132-VIII заборона щодо перебування на посаді працівника правоохоронного органу може бути застосована до осіб при одночасній сукупності наступних обставин:

1) особа в період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року обіймала посаду (посади) працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно учасників масових акцій протесту;

2) участь порушника в таких масових акціях протесту повинна бути встановлена та доведена;

3) учасник масових акцій протесту повинен бути притягнутий, зокрема, до адміністративної відповідальності за дії, які вчинені ним під час таких акцій протесту та, в подальшому, повинен бути звільнений від такої відповідальності відповідно до Законів України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» та «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань».

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що позивачем у період з 29.12.2013 по 06.01.2014 було складено 14 рапортів стосовно учасників мирних акцій протесту, які містяться в матеріалах кримінального провадження № 761/14742/16-к та надані Святошинським районним судом міста Києва на виконання вимог ухвали Київського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 (т. 5, а.с. 29-44).

Між тим в матеріалах справи міститься ухвала Святошинського районного суду міста Києва по справі № 761/14742/16-к від 07.09.2022, постановлена за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 27, частиною першою статті 366, статтею 340 Кримінального кодексу України, якою постановлено задоволено клопотання захисника Самойлика Василя Григоровича та обвинуваченого ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та звільнено ОСОБА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 27, частиною першою статті 366, статтею 340 Кримінального кодексу України, від кримінальної відповідальності на підставі частини першої статті 44 та пункту 3 частини першої статті 49 Кримінального кодексу України, а саме у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.11.2016 за № 0003668, стосовно ОСОБА_1 закрито (т. 4, а.с. 203-204).

Разом з цим у згаданій ухвалі Святошинського районного суду міста Києва по справі № 761/14742/16-к від 07.09.2022 зазначено про наступне:

«Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст.366; ст. 340 КК України, щодо обставин, які мали місце у період часу з 29.12.2013 до 06.01.2014, а саме у тому, що будучи службовою особою правоохоронного органу, на виконання явно злочинного наказу вніс завідомо неправдиві відомості в офіційний документ з метою незаконного перешкоджання організації або проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, вчиненого службовою особою, а також будучи службовою особою правоохоронного органу, на виконання явно злочинного наказу вніс завідомо неправдиві відомості в офіційний документ з метою незаконного створення підстав для притягнення до адміністративної відповідальності учасника мирної акції протесту, чим вчинив перешкоджання організації або проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, вчиненого службовою особою.».

Також під час розгляду справи по суті судом встановлено, що на підставі складених позивачем рапортів, іншими працівниками правоохоронних органів було складено протоколи про адміністративні правопорушення, які були предметом судового оскарження, що підтверджується листом Офісу Генерального прокурора від 01.10.2025 № 14/1-92094ВИХ-25 (т.5, а.с.95-98), зокрема, але не виключно:

- протокол про адміністративне правопорушення серії АБ2 № 383639 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 21.02.2014 по справі № 753/1329/14 провадження в справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за

ст. 122-2 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У цій постанові суд зауважив наступне: «Суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП є саме водії. Разом з тим, як було встановлено, ОСОБА_3 не був зупинений за кермом автомобіля шляхом переслідування, а факт його перебування за кермом автомобіля «Mitsubishi Lancer» д/н НОМЕР_2 ., в зазначений у протоколі час, не підтверджується доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, та ґрунтується лише на тому, що ОСОБА_3 є власником зазначеного автомобіля, що і стало підставою складення протоколу саме на ОСОБА_3, а тому суддя приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.».

- протокол про адміністративне правопорушення серія АА2 № 914229 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Постановою Деснянського районного суду від 31.01.2014 по справі №754/863/14-п закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст. 122-2 КпАП України за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

У загадані постанові, судом зауважено таке: «Як вбачається з письмових матеріалів справи, винність ОСОБА_1 у скоєному правопорушенні, крім наявних протоколу та рапорту, не підтверджується жодними належними доказами. Наявні у протоколі про адміністративне правопорушення дані про свідків та їх підписи жодним чином не підтверджують обставини скоєння ОСОБА_1 правопорушення, а лише свідчать про те, що останній відмовився підписувати протокол про адміністративне правопорушення. Але слід також зазначити, що жодних даних про те, що ОСОБА_1 був присутній при складанні протоколу, а також про те, що даний протокол йому надавався для ознайомлення, у суду немає.»;

- протокол про адміністративне правопорушення серія АБ2 № 385212 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 04.03.2014 по справі № 753/1312/14-п звільнено ОСОБА_5 від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У згаданому судовому рішенні, судом зазначено про наступне: «Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АБ2 №385212 від 18.01.2014 року, водій ОСОБА_1 29 грудня 2013 року о 13 год. 22 хв., керуючи автомобілем «Mаzda», державний номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Богатирській у м. Києві не виконав вимогу працівника міліції про зупинку транспортного засобу поданого завчасно за допомогою жезла та свистка. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

До суду звернувся виконувач обов`язків прокурора Дарницького району м. Києва з клопотанням, у якому просив невідкладно, але не пізніше наступного дня після надходження клопотання, здійснити його розгляд та врахувавши вимоги Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за статтею 122-2 КУпАП.».

Аналізуючи викладене, суд вважає, що складання працівником правоохоронного органу (позивачем) необґрунтованого і неправдивого офіційного документа у формі рапорта (потерпілий у справі № 761/14742/16-к, де позивач звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 366 та статті 340 Кримінального кодексу України на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, провадження закрито за наявності згоди позивача з нереабілітуючих підстав) під час здійснення функцій представника влади є діянням, не сумісним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, суперечить змісту Присяги працівників внутрішніх справ у контексті завдання охорони громадського порядку, підриває довіру громадян як до працівників міліції у функціональному аспекті, так і до органів внутрішніх справ в цілому щодо авторитету, що унеможливлювало подальшу службу в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві на час винесення наказу від 17.01.2015 № 53 о/с «По особовому складу» у частині звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-175143), старшого інспектора дорожньо-патрульної служби 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції відповідно до пункту 66 Положення, у контексті застосування індивідуальної відповідальності.

Щодо доводів представника позивача відносно не дотримання відповідачами 1 та 2 процедури звільнення ОСОБА_1 , зокрема в частині дотримання вимог, визначених положеннями частини чотирнадцятої статті 5 Закону № 1682-VII, суд зауважує наступне.

Так, статтею 5 Закону № 1682-VII врегульовано питання проведення перевірки.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1682-VII органом, уповноваженим на забезпечення проведення перевірки, передбаченої цим Законом, є Міністерство юстиції України.

Міністерство юстиції України не пізніше ніж протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом утворює дорадчий громадський орган з питань люстрації при Міністерстві юстиції України для забезпечення здійснення громадського контролю за процесом очищення влади (люстрації), до складу якого повинні входити представники засобів масової інформації та представники громадськості.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону Міністерство юстиції України в місячний строк з дня набрання чинності цим Законом розробляє та подає на затвердження Кабінету Міністрів України:

1) перелік органів, що здійснюють перевірку достовірності відповідних відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону, згідно з їх компетенцією;

2) порядок проведення перевірки, передбаченої цим Законом;

3) план проведення перевірок по кожному органу державної влади та органу місцевого самоврядування, підприємству, в якому працюють особи, зазначені у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, відповідно до черговості, визначеної частиною шостою цієї статті.

Згідно з частиною 4 статті 5 Закону організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

Організація проведення перевірки професійних суддів покладається на голову суду, в якому працює суддя.

Організація проведення перевірки членів Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Центральної виборчої комісії, Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення покладається на керівника органу, в якому працює особа.

Частиною п`ятою статті 5 Закону № 1682-VII передбачено, що перевірці підлягають:

1) достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону;

2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Відповідно до частини сьомої статті 5 Закону № 1682-VII керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на третій день після отримання заяви надсилає до відповідних районних, міських (міст обласного значення), районних у містах територіальних органів державної влади за місцем проживання особи, до компетенції яких належить проведення перевірки відповідних відомостей, визначених у пункті 1 частини п`ятої цієї статті, запити про перевірку відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, до яких додаються копії заяви.

До відповідного районного, міського (міст обласного значення), районного у містах територіального органу державної влади за місцем проживання особи, до компетенції якого належить проведення перевірки відомостей, визначених пунктом 2 частини п`ятої цієї статті, керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на третій день після отримання заяви надсилає запит про перевірку відповідних відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, до якого додається копія декларації особи.

Запити, передбачені абзацами першим та другим цієї частини, надсилаються одночасно.

У цей же день керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, надсилає повідомлення до Міністерства юстиції України про початок проходження перевірки особою, яке не пізніше ніж на п`ятий день з моменту його отримання розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України із зазначенням дня початку проходження перевірки.

Інформація про початок проходження перевірки особою та копії її заяви та декларації (крім відомостей, що віднесені законом до інформації з обмеженим доступом) розміщуються протягом трьох днів після одержання заяви на офіційному веб-сайті органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка (ч. 9 ст. 5 Закону № 1682-VII).

Відповідно до частини одинадцятої статті 5 Закону № 1682-VII орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов`язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки.

Такий висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку.

За правилами, визначеними у частині чотирнадцятій статті 5 Закону № 1682-VII, керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти до висновку, що алгоритм здійснення перевірки, який регламентується статтею 5 Закону № 1682-VII, стосується перевірки:

1) достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону;

2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Отже, окреслений механізм застосовується, зокрема, за результатами перевірки достовірності вказаних у заяві особою відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 Закону № 1682-VII.

В межах спірних правовідносин такі обставини не встановлено. Позивача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі пункту 66 Положення, тобто звільнено у зв`язку з скоєнням вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу ОВС.

Спірні накази не містять посилання на положення пункту 2 Прикінцеві та Перехідні положення Закону № 1682-VII. Відтак доводи представника позивача у наведеній частині не можуть бути визнані судом обґрунтованими.

При цьому суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні від 19 жовтня 2019 року у справі «Полях та інші проти України», в якій Суд зазначив, що заявники працювали над тим, що в принципі було державою, заснованою на демократичних конституційних засадах. Натомість заходи, вжиті на підстав Закону про люстрацію ґрунтувалися на тому, що здавалося своєрідною колективною відповідальністю за працю за часів Януковича, не враховуючи жодної індивідуальної ролі чи зв`язку з будь-якими антидемократичними подіями. Існувала ймовірність того, що закон було прийнято проти тих, хто працював на державній службі за попередніх урядів, що передбачало політизацію державної служби, що само по собі суперечило проголошеній цілі законодавства. Це був усталений принцип судової практики Суду, що люстрація не може служити покаранню, відплаті чи помстою, і це стосується також українського Закону про люстрацію.

Ключовим у позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «Полях та інші проти України» є § 156 цієї постанови, де Суд зазначив, що у цій справі поведінка заявників, щодо якої до них було застосовано заходи відповідно до Закону України «Про очищення влади», не була класифікована як «кримінальна» в національному законодавстві і не була схожа на якусь злочинну поведінку: вона полягала в тому, щоб залишатися на своїх постах, поки при владі перебував президент ОСОБА_6 .

Відтак не було доведено, що втручання у відношенні будь-якого із заявників було необхідним у демократичному суспільстві і ЄСПЛ у § 324 даного рішення визнав порушення статті 8 Конвенції щодо всіх заявників.

Суд, аналізуючи окреслене рішення ЄСПЛ наголошує, що в межах спірних правовідносин не встановлено обставин безпосереднього застосування до позивача люстраційних заходів, що мали б негативні для нього наслідки, а саме в частині встановлення та розвитку відносин з іншими та щодо соціальної чи професійної репутації, оскільки як вже було зауважено судом вище у спірних наказах не йдеться про пункт Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682-VII та/або про заборону обіймати будь-які посади у сфері публічної (патронатної) служби; не надані відомості про інформування Міністерства юстиції України про звільнення ОСОБА_1 з посади та не надані відповідні відомості про застосування до позивача заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», у порядку та строки, визначені цим Законом № 1682-VII. Відповідних вимог позивач не формулював і докази на підтвердження не надавав, а оскаржувані накази не містять покликання на Прикінцеві та перехідні положення Закону №1682-VІI.

Також, суд залишає поза увагою посилання представника позивача на наявність наказу від 19.06.2014 № 315, відповідно до якого ОСОБА_1 вже був притягнутий до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення йому догани за аналогічні дії, що і стали підставою для його звільнення, оскільки такий наказ останнім до матеріалів справи не долучено.

Крім цього з матеріалів особової справи, судом не вбачається обставин притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення йому догани на підставі наказу від 19.06.2014 № 315.

Одночасно, відповідно до письмових пояснень представника ГУ НП в м. Києві від 13.11.2025, наказ від 19.06.2014 № 315 не приймався, ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не притягався.

З урахуванням наведеного посилання представника у цій частині не підтверджені належними та допустимими доказами.

З приводу тверджень представника позивача стосовно того, що спірні накази порушують норми статті 8 Конвенції, норми статті 21 та частини першої статті 23 Загальної декларації з прав людини, частини першої та частини другої статті 6 Міжнародного пакту, статтю 2 Конвенції № 111 від 25.06.1958 року «Про дискримінацію у сфері праці і зайнятості», частину другу статті 40 Кодексу законів про працю України, норми частини шостої статті 21 Закону України «Про міліцію», тому є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, суд зауважує про таке.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з положеннями статті 21 Загальної декларації з прав людини кожна людина має право брати участь в управлінні своєю країною безпосередньо або через вільно обраних представників.

Кожна людина має право рівного доступу до державної служби в своїй країні.

Воля народу повинна бути основою влади уряду; ця воля повинна виявлятися у періодичних і нефальсифікованих виборах, які повинні проводитися при загальному і рівному виборчому праві шляхом таємного голосування або ж через інші рівнозначні форми, що забезпечують свободу голосування.

Положеннями частини першої згаданої Декларації визначено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Відповідно до частини першої та частини другої статті 6 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (далі Міжнародний пакт) право на життя є невід`ємне право кожної людини. Це право охороняється законом. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

В країнах, які не скасували смертної кари, смертні вироки можуть виноситися тільки за найтяжчі злочини відповідно до закону, який діяв під час вчинення злочину і який не суперечить постановам цього Пакту і Конвенції про запобігання злочинові геноциду і покарання за нього. Це покарання може бути здійснене тільки на виконання остаточного вироку, винесеного компетентним судом.

Між тим відповідно до статті 2 Конвенції про дискримінацію в галузі праці та занять № 111 кожний член Організації, для якого ця Конвенція є чинною, зобов`язується визначити й проводити національну політику, спрямовану на заохочення, методами, що узгоджуються з національними умовами й практикою, рівності можливостей та

поводження стосовно праці й занять з метою викорінення будь-якої дискримінації з приводу них.

Суд зауважує, що з матеріалів справи та фактичних обставини цієї справи не прослідковуються обставини порушення суб`єктами владних повноважень наведених норм міжнародного законодавства при прийнятті спірних наказів.

Суд наголошує, що представником позивача жодним чином не деталізовано суть таких порушень та не підтверджено їх належними та допустимими доказами.

Суд враховує, що за загальним правилом, та виходячи із особистого сприйняття особи, її звільнення з посади завжди носить негативний для такої особи наслідок, як в моральному, так і матеріальному сенсі, проте наведене безумовно не свідчить про наявність порушень суб`єктом звільнення (роботодавцем) норм міжнародного законодавства.

Суд повторно звертає увагу, що за фактичних обставин справи не можливо стверджувати, що звільнення позивача було здійснено з порушенням суб`єктами владних повноважень норм міжнародного законодавства, у тому числі, але не виключено обмеження позивача у його праві на працю.

Одночасно, суд зауважує, що деякі посилання представника позивача взагалі не стосуються спірних правовідносин, зокрема в частині посилань на частину першу та частину другу Міжнародного пакту, частину першу та частину другу статті 21 Загальної декларації з прав людини.

Варто також відмітити, що положення частини першої статті 77 КАС України встановлюють, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Тобто, позивач в силу вимог частини першої статті 77 КАС України у взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 8 КАС України не звільнений від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Резюмуючи викладене, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для врахування посилань представника ОСОБА_1 у наведеній частині.

Також не можуть бути враховані твердження представника позивача про порушення відповідачами положень частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, з огляду на таке.

Так відповідно до згаданої норми (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Суд зауважує, що до позивача не було застосовано положення Кодексу законів про працю України, у тому числі частину другу статті 40. Відтак посилання представника позивача у цій частині є безпідставними.

Стосовно порушення відповідачем 1 та відповідачем 3 положень частини шостої статті 21 Закону N 565-XII, суд звертає увагу на наступне.

Положення статті 21 Закону N 565-XII регламентують правовий захист працівників міліції та громадян, які сприяють міліції в охороні громадського порядку та боротьбі зі злочинністю.

Частина шоста загаданої статті встановлює, що звільнення працівника міліції зі служби у зв`язку з обвинуваченням у вчиненні злочину допускається тільки після набуття звинувачувальним вироком законної сили.

При цьому, суд нагадує, що пунктом 66 Положення встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Системно аналізуючи викладені положення, суд зауважує, що відсутність звинувачувального вироку стосовного позивача не обмежує застосування до нього наслідків, передбачених пунктом 66 Положення, адже законодавець не пов`язує їх застосування із набранням законної сили вироком суду по кримінальній справі.

Суд наголошує, що дискредитація звання особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ є окремою підставою для звільнення.

Одночасно, суд зауважує, що дискредитація звання особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2018 року по справі № 815/3636/15 та від 11 червня 2019 року по справі № 805/8383/14-а.

Враховуючи наведене, суд вважає доводи представника позивача у згаданій частині безпідставними, та повторно наголошує, що матеріалами справи підтверджено обґрунтованість застосування до ОСОБА_1 положень пункту 66 Положення, що вказує на правомірність прийнятих відповідачем 1 та відповідачем 3 наказів.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями частини першої статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про відповідність оскаржуваних рішень критеріям, що встановлені частиною другою статті 2 КАС України, з огляду на що відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів.

Як наслідок відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в іншій частині, з огляду на їх похідний характер.

Інші доводи та заперечення не спростовують вище встановленого судом.

У судовому засіданні 14.11.2025 проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення суду складено 04.12.2025 (у зв`язку з відсутністю світла в приміщенні суду 14.11.2025 з 17.30 год до 00.30 год 15.11.2025, 17.11.2025 з 19.00 год до 23.00 год, 18.11.2025 з 16.00 год до 20.00 год, що підтверджується відповідним актами, складеними апаратом суду та у зв`язку з перебуванням судді у відпустці з 19.11.2025 по 03.12.2025).

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.