Справа № 280/7389/25
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

03 грудня 2025 року Справа № 280/7389/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В. розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

до - Головного Управління пенсійного фонду України в Івано - Франківській області

до - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі по тексту - відповідач 1) до Головного Управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі по тексту - відповідач 2), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову в призначенні пенсії за віком від 25.04.2025 № 45 та зобов`язати призначити пенсію за віком за заявою ОСОБА_1 від 25.04.2025;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов язкове держане пенсійне страхування», а саме з 25.04.2025;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 час відбування ним покарання в колонії-поселенні з 13 травня 1985 по 22 грудня 1987 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ). Надана довідка про грошове забезпечення підтверджує право на перерахунок пенсії з урахуванням підвищення грошового забезпечення. Відповідачі безпідставно не здійснюють перерахунок, застосовуючи обмеження, що суперечить судовій практиці.

Ухвалою суду від 27.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення та виклику сторін.

10 вересня 2025 року ухвалою суду залучено у якості співвідповідача по справі № 280/4532/25 - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 16, ).

Відповідачі у відзиві на позовну заяву заперечують проти задоволення позову, посилаючись на пропуск шестимісячного строку звернення до суду відповідно до ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також на те, що перерахунок пенсій здійснюється на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України, з урахуванням скасування окремих положень постанови № 103 від 21.02.2018 та застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Відповідачі стверджують, що позивач знав про розмір пенсії щомісяця, тому строк пропущено без поважних причин.

Суд, дослідивши матеріали справи, в тому числі надані документи (довідку про грошове забезпечення, пенсійну справу, розрахунки), дійшов таких висновків.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18 квітня 2025 року звернувся до Новомиколаївського сектору обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного Управління пенсійного фонду України в Запорізькій області з метою подання заяви про призначення пенсії за віком.

Відділом призначення пенсій управлінням пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві розглянуто мою заяву від 18.04.2025 та прийнято рішення від 25.04.2025 № 45 про відмову у призначенні пенсії за віком.

До страхового стажу позивача не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3- х річного віку з 15.11.1994 по 07.05.1996, не зараховано період роботи в колгоспі «Мир», враховано за фактичною тривалістю відпрацьованих днів, оскільки відсутня підстава реорганізації колгоспу в КСП «Мир».

При розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком Головним управління Пенсійним фондом України в м. Києві у рішенні від 25.04.2025 № 45 не зараховано та не зазначено у відмові період відбуття покарання в місцях позбавлення волі з 13.05.1985 по 22.12.1987, як зазначено це у відмові Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.10.2024 № 45.

Щодо не врахування до стажу період догляду за дитино до досягнення нею 3-х річного віку 3 15.11.1994 по 07.05.1996 суд зазначає наступне.

Пенсійним фондом порушено гарантоване право позивача на пенсію та не не було враховано період догляду за дитиною до досягнення 3 - річного віку, так як на думку пенсійного органу це не передбачено пунктом «ж» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При розгляді документів позивача на призначення пенсії за віком, Пенсійним фондом України в м. Києві не було в повному обсязі їх досліджено, та не взято до уваги запис в трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 на сторінці 4-5, де значиться, що з 15.11.1994 по 07.05.1996, перебував у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, а також дана відпуска підтверджується архівною довідкою від 07.10.2024 № 4-431/333.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Кодексу законів про працю України (у редакції чинній станом на 1996 рік) визначено, що частково оплачувана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткова відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у ч. 4 ст. 181 Кодексу законів про працю України, повністю або частинами в межах встановленого строку і оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

В свою чергу, ч. 4 ст. 179 Кодексу законів про працю України (у редакції чинній станом на 1996 рік) встановлено, що частково оплачувана відпустка і додаткова відпустка без збереженні заробітної плати по догляду за дитиною можуть бути використані повністю або частинам також батьком дитини, бабкою, дідом або іншими родичами, які фактично здійснюють догляд за дитиною.

Статтею 179 Кодексу законів про працю України зазначено (у редакції чинній станом на 1996 рік), що у разі, коли дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов`язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше, як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Також даною статтею визначено, що відпустку без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше, як до досягнення дитиною шестирічного віку можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 Кодексу законів про працю України (у редакції чинній станом на 1996 рік) визначено, що час частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткової відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років (до шести років - частина друга статті 179) зараховується як в загальний, так і в безперервний стаж роботи і в стаж роботи за спеціальністю. В стаж роботи, що дає право на щорічні оплачувані відпустки, час відпусток по догляду за дитиною не зараховується.

Аналогічні положення щодо права батька на відпустку по догляду за дитиною до 3-х років і зарахування цього періоду як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю містяться в статті 18 та статті 25 Закону України «Про відпустки» (у редакції чинній станом на 1996 рік). Звертаю увагу суду, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , що зареєстровано Терсянською радою Новомиколаївського району Запорізької області де зазначено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 .

Так, до 01.01.2004 (дата набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі у періоди відпусток: для догляду за дитиною до 3-х років, у зв язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Також до трудового стажу до 01.01.2004 включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3 - річного віку.

Відповідно висновку які зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 20 січня 2021 року у справі № 311/2865/13-а дійшов до наступних висновків за змістом статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

З вище наведеного, суд прийшов до висновку, що є протиправним не зарахування управлінням пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві страхового стажу ОСОБА_1 часу догляду за дитиною до 3-хрічного віку.

Щодо роботи в колгоспі «Мир» враховано за фактиною тривалістю відпрацьованих днів, оскільки відсутня підстава реорганізації колгоспу в КСП «Мир».

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, с трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Позивачем до заяви про призначення пенсії за віком були додані архівні довідки від 07.10.2024 № 4-431/335, № 4-431/336, № 4-431/337, № 4-431/338, а також трудову книжку колгоспника № НОМЕР_1 . Надана архівна довідка № 4-431/338 підтверджує, що колективне сільгосппідприємство «Мир», село Заливне Терсянської сільської ради Новомиколаївський район Запорізька область за рішенням зборів пайщиків КСП «Мир» реорганізоване в Товариство з обмеженою відповідальністю «Мир», відповідно протоколу № 3 від 17.02.2000, а також відповідний запис міститься в трудовій книжці позивача колгоспника № НОМЕР_1 .

Таким чином, судом встановлено, що Пенсійний фондом України в м. Києві не взято до уваги додані позивачем довідки про підтвердження трудової діяльності, чим і порушили порядок № 637, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, а також порушено норму ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 2.3. Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження), саме адміністрацією підприємства, було зроблено відповідний запис до трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 .

Згідно з 4.1 Інструкції № 162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці колгоспника № 913.

Пунктами 2.5 - 2.9 Інструкції № 162 передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводяться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація на новому місці роботи зобов`язана надати працівнику у цьому необхідну допомогу.

Згідно з п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Слід також зазначити, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено визнання трудової книжки недійсною в разі наведення або помилки в записах, підприємство та організація відповідальна, яка її заповнювала.

Вказане кореспондується також з положеннями постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі Постанова № 310) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок).

Згідно п. 5 Постанова № 310 в трудову книжку колгоспника вносяться, в тому числі, відомості про трудову участь, а саме: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві, та стан його виконання.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Щодо не зарахування до страхового стажу період відбування покарання в місцях позбавлення волі з 13.05.1985 по 22.12.1987 суд зазначає наступне.

З 15 травня 1985 року по 22 грудня 1987 року, ОСОБА_1 , відбував покарання за рішенням винесеним Новомиколаївським народним судом у виправній трудовій колонії - поселення ІН - 316/103.

При поданні заяви про призначення пенсії за віком, Головним управління Пенсійним фондом України в м. Києві у рішенні про відмову від 25.04.2025 № 45 не зараховано та не зазначено період відбуття покарання в місцях позбавлення волі з 13.05.1985 по 22.12.1987, як зазначено це у відмові Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.10.2024 № 45, в якій позивачу було раніше відмовлено в отриманні пенсії за віком, та не зараховано до страхового стажу періоду відбування покарання в колонії - поселення, однак орган пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у своїй відмові зазначив, що в період відбування покарання в місцях позбавлення волі відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, тому така робота зараховується на підставі довідки органів внутрішніх справ.

Позивачем були зроблені запити, а саме до Міністерства юстиції України державна установа «Південноукраїнська виправна колонія (№8 3)» на що він отримав відповідь від 29.11.2024 № 9/1-12- 24 4-12 в якій зазначається, що наявних архівних даних та облікових карток установи виконання покарань, відомості щодо перебування ОСОБА_1 відсутні, тому отримати довідку про заробітну плату у період з 13.05.1985 по 22.12.1987 є не можливим. Також було зроблено відповідний запит до Галузевого державного архіву Міністерства внутрішніх справ України та отримано відповідь від 24.01.2025 № 320/31/10-06.1 та відповідь від від 10.02.2025 № 497/31/10-06.3 в якій позивачу повідомлено, що в Галузевому державному архіві МВС України будь - яких відомостей стосовно ОСОБА_1 не виявлено та до ГДА МВС на зберігання архівні матеріали не приймалися - передавалися.

В період відбування покарання в колонії-поселення ІН - 316/103 з 13.05.1985 по 22.12.1987, порядок та підстави зарахування цього періоду до трудового часу регулювались нормами чинного на той час Виправно - трудового кодексу України № 3325-УП від 23.12.1970.

Згідно абзацу 6 статті 50 Виправно-трудового кодексу України, час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.

Положеннями статті 33 цього Кодексу було встановлено, що при умові сумлінної роботи і зразкової поведінки засудженим, які відбули покарання в колоніях-поселеннях усіх видів, суд за спільним клопотанням органу, який відає виконанням покарання, і спостережної комісії при виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів може включити час їх роботи в колоніях- поселеннях до загального трудового стажу.

Включення за рішенням суду час роботи засуджених осіб в колоніях-поселеннях до їх загального трудового стажу є випадком, який спеціально передбачений в законі, в розуміння абзацу 6 статті 50 Виправно-трудового кодексу України.

За рішенням Новомиколаїського народного суду, за яким позивач відбував покарання в колонії поселення ІН - 316/103 та здійснював трудову діяльність на підприємстві «Донбасатом» на посаді електромонтажника-висотника та водія, тому моя трудова діяльність повинна зараховуватись до загального трудового стажу роботи у колонії-поселенні з 13.05.1985 по 22.12.1987 та є підставою для зарахування періоду відбування покарання до загального трудового стажу при призначенні пенсії.

Відповідно до положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», даний нормативно - правовий акт був прийнятий 05.11.1991, введений в дію - 01.01.1992, тобто до факту відбуття ОСОБА_1 покарання у колонії - поселенні з 13.05.1985 по 22.12.1987 та зарахування цього періоду до загального страхового стражу цей закон не застосовується.

Відповідно до постанови КМУ № 637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», була прийнята набагато пізніше виникнення спірних правовідносин.

У період з 13.05.1985 по 22.12.1987, коли ОСОБА_1 відбував покарання діяло законодавство колишнього Союзу Радянських соціалістичних республік, яке жодних вимог, що до підтвердження стажу роботи необхідно пред`являти довідки про оплату страхових внесків у Пенсійний фонд не передбачало.

Таким чином, був відсутній обов`язок сплачувати страхові внески за період відбування покарань. Тому у не зарахуванні цього періоду до загального страхового стажу є протиправним, що обмежує конституційне право особи на соціальний захист.

Позивач є особою, звільненою з військової служби, та отримує пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ. Згідно з ч. 4 ст. 63 цього Закону, усі призначені пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Надана позивачем довідка про грошове забезпечення підтверджує підвищення грошового забезпечення, що є підставою для перерахунку пенсії з 01.01.2023 у розмірі 80 % від суми основних видів грошового забезпечення з урахуванням надбавок та премії, а також індексації відповідно до постанов КМУ № 185 від 23.02.2024 та № 209 від 25.02.2025.

Щодо заперечення відповідачів про пропуск строку звернення до суду: відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 06.04.2022 у справі № 553/4276/16-а), строк звернення обчислюється з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення прав. Однак, оскільки пенсія є періодичним платежем, порушення є триваючим (щомісячна недоплата), тому строк не пропущено. Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 240/5401/18, де вказано, що для вимог про стягнення періодичних платежів (пенсій) строк давності не застосовується, а стягнення можливе за минулий час, але не більше ніж за три роки (ст. 88 Закону № 2262-ХІІ). У зразковій справі № 400/6254/24 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2025) підтверджено, що для вимог про перерахунок пенсій у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму або грошового забезпечення порушення є триваючим, і суди не застосовують шестимісячний строк як підставу для відмови, якщо позивач довів факт недоплати.

Щодо суті вимог: постанова КМУ № 704 від 30.08.2017 встановлює розміри грошового забезпечення, а після скасування в судовому порядку п. 6 постанови № 103 (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, залишена в силі Верховним Судом 20.10.2022), розміри окладів визначаються шляхом множення на прожитковий мінімум на 1 січня календарного року. Однак, у зразковій справі № 400/6254/24 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що перерахунок пенсій військовослужбовцям у зв`язку зі зміною розміру прожиткового мінімуму є обов`язковим і не залежить від дискреційних повноважень пенсійного органу. Крім того, обмеження максимального розміру пенсії (ст. 43 Закону № 2262-ХІІ) та застосування коефіцієнтів під час воєнного стану (постанова КМУ № 1 від 03.01.2025) не застосовуються до перерахунків, заснованих на підвищенні грошового забезпечення, оскільки це суперечить конституційним гарантіям соціального захисту (ст. 46 Конституції України). Аналогічна практика: постанова Верховного Суду від 20.10.2022 у справі № 826/6453/18, де скасовано обмеження, та постанова Великої Палати від 13.03.2025 у справі № 400/6254/24, де вказано, що індексація та доплати нараховуються без урахування коефіцієнтів, якщо перерахунок перевищує встановлені мінімуми.

Суд відхиляє доводи відповідачів, оскільки вони не відповідають уніфікованій практиці Верховного Суду, зокрема Великої Палати, яка має пріоритетне значення (ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Матеріалами справи встановлено факт сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 1 від 21.08.2025.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246 та 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, до Головного Управління пенсійного фонду України в Івано - Франківській області, до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову в призначенні пенсії за віком від 25.04.2025 № 45 та зобов`язати призначити пенсію за віком за заявою ОСОБА_1 від 25.04.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування», а саме з 25.04.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 час відбування ним покарання в колонії-поселенні з 13 травня 1985 року по 22 грудня 1987 року.

Стягнути за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Адреси та інші відомості сторін:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158 - Б, )

відповідач 2 - Головне Управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових стрільців, буд. 15, )

відповідач 3 - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 16, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено та підписане суддею 03 грудня 2025 року.

Суддя Р.В. Сацький