Справа № 320/35094/25
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року м. Київ № 320/35094/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в електронній формі у порядку письмового провадження в межах адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, у якому просить суд :

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності у розмірі 307970,36 грн;

- визнати протиправними та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 №88 від 10.02.2025 р. «Про результати службового розслідування»;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 утриману суму відшкодування збитків відповідно до наказу від 10.02.2025 р. №88 ''Про результати службового розслідування» в розмірі 45102,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що спірний наказ №88 є протиправним, оскільки прийнятий без згоди позивача на добровільне відшкодування завданої державі шкоди. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем під час службового розслідування не встановлено, що шкода завдана внаслідок умисних протиправних дій позивача, відтак підстави для притягнення останнього до повної матеріальної відповідальності були б відсутні. Позивач також звертає увагу, що відповідачем не було враховано, що позивача не було притягнуто до кримінальної відповідальності та стосовно нього жодного досудового розслідування не ведеться. Вказані обставини, на думку позивача, вказують на протиправність спірного наказу, у зв`язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, у відзиві на позовну заяву зазначив, що оскаржуваний наказ №88 від 10.02.2025 р. прийнятий у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому, порушення прав позивача, про захист яких він просить суд, є непідтвердженим на підставі належних доказів та доводів, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Позивач також надав до суду відповідь на відзив, у якому наголошено на обґрунтованості позовних вимог з аналогічних підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачем також направлено до суду заперечення, у яких наголошено на відсутності підстав для задоволення позову.

Позивачем також направлено до суду заяву про зміну предмету позову, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності у розмірі 307970,36 грн.;

- визнати протиправними та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 №88 від 10.02.2025р. «Про результати службового розслідування»;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 утриману суму відшкодування збитків відповідно до наказу від 10.02.2025р. №88 ''Про результати службового розслідування» в розмірі 45102,88 грн.

За результатами розгляду вищевказаної заяви позивача суд вказує таке.

Відповідно до ч.1 ст.47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частинами 2 та 3 ст.262 КАС України передбачено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів.

Провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відкрито 14.08.2025.

При цьому, заява про зміну предмету позову подана до суду 19.08.2025.

Оскільки заява позивача про зміну предмету позову подана в межах строків, встановлених КАС України, а також є обґрунтованою, то суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом, відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 виправлено описки, допущені в ухвалі суду від 14.08.2025, без зміни його суті.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 клопотання позивача про витребування доказів задоволено, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 направити до суду через підсистему "Електронний суд" протягом п`яти днів з дати отримання копії цієї ухвали належним чином витребувані докази, а саме завірену копію картки особливого рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 , які містять відомості про суми грошового забезпечення та утримань, сформованого за період з лютого 2025 р. по серпень 2025 р.

23.10.2025 на виконання вимог ухвали суду від 21.10.2025 відповідач через підсистему Електронний суд направлено до суду заяву разом з належним чином завіреною копією картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 , яка містить відомості про суми грошового забезпечення та утримань за період з лютого 2025 р. по серпень 2025 р.

Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) від 13.12.2024 року № 2672 у військовій частині НОМЕР_1 було проведене розслідування за фактом дорожньо транспортної пригоди за участю водія мінометного взводу 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 на транспортному засобі FORD-250 військовий номер НОМЕР_2 12.12.2024 року. Результати службового розслідування були оформлені актом службового розслідування від 10.02.2025 р. № 609/1897.

Актом №609/1897 встановлено наявність обставин, на підставі яких ґрунтуються висновки відповідача, наступного змісту.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по технічній частині) №115 від 28.11.2024 року «Про закріплення автомобільної техніки військової частини НОМЕР_1 за особовим складом», автомобіль FORD НОМЕР_3 , в/н НОМЕР_2 , шасі № НОМЕР_4 , був закріплений за водієм солдатом ОСОБА_1 (п. 3.8. Акту №609/1897).

Близько 05:30 12.12.2024 року військовий транспортний засіб FORD-250 (в.н. НОМЕР_5 ), за кермом якого перебував водій мінометного взводу 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_1 , виїхав з с. Гончарівське Чернігівської області до району виконання завдання за призначенням. Попри заборону відхилення від маршруту, визначеного у бойовому наказі командира НОМЕР_6 батальйону охорони №46 від 12.12.2024 року, старший солдат ОСОБА_1 самостійно прийняв рішення змінити напрямок руху, внаслідок чого близько 09:25 12.12.2024 року, під час пересування на автошляху Р67, вищевказаний транспортний засіб потрапив у дорожньо транспортну пригоду неподалік від с. Монастирище Прилуцького району - Чернігівської області. Вказане підтверджується отриманими під час службового розслідування поясненнями самого ОСОБА_1 , солдата ОСОБА_3 , солдата ОСОБА_4 , солдата ОСОБА_5 (пункти 3.30., 3.32, 3.33., 3.35. Акту № 609/1897) та інших опитаних осіб.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 , закріплений за ним транспортний засіб FORD-250 військовий номер НОМЕР_2 , було пошкоджено, він став непридатним для використання за призначенням та державі було завдано збитків на загальну суму 307 970,36 грн.. Вказане підтверджено: Довідкою № 5/1 про вартісну оцінку завданої шкоди державі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майна служби військової техніки озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 ; відомістю №4/1 щодо визначення залишкової вартості військового майна служби військової техніки озброєння логістики; Актом технічного стану військового майна №24/1 від 27.01.2025 (пункти 3.21, Акту № 609/1897).

Отже, під час службового розслідування комісією були встановлені неправомірні дії водія мінометного взводу 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 , які полягають у тому, що він порушив вимоги бойового наказу командира НОМЕР_6 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 №46 від 12.12.2024, а саме без дозволу та відома старшого колони майора ОСОБА_6 під час здійснення маршу 12.12.2024 року самовільно відхилився від визначеного маршруту, не дотримувався правил дорожнього руху, внаслідок чого допустив скоєння ДТП, в результаті якого автомобіль FORD F-250 в/н НОМЕР_2 прийшов у непридатний стан, чим заподіяв матеріальну шкоду державі.

Службовим розслідуванням встановлені були підстави для притягнення старшого солдата ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності за завдану державі шкоду на загальну суму 307 970,36 грн. (абз. 5 п. 5.2. Акту № 609/1897).

На підставі вищевикладених обставин, 10.02.2025 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 88, відповідно до якого вирішено :

1. Службове розслідування вважати закритим.

2. За порушення вимог статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на водія мінометного взводу 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення сурова догана.

3. Начальнику відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 відповідно до абзацу 9 статті 5 Розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, водія мінометного взводу 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_7 старшого солдата ОСОБА_1 включити до проєкту наказу про преміювання щодо не виплати премії у повному обсязі за лютий 2025 року.

4. Притягнути старшого солдата ОСОБА_7

до повної матеріальної відповідальності за шкоду завдану державі внаслідок пошкодження автомобіля FORD -250 шасі N? НОМЕР_4 військовий номер НОМЕР_8 на загальну суму 307 970,36 грн. (триста сім тисяч дев?ятсот сімдесят гривень 36 копійок).

5. Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 :

занести до Книги обліку нестач військової частини НОМЕР_1 збитки, нанесені державі внаслідок пошкодження автомобіля FORD -250 шасі НОМЕР_9 військовий номер НОМЕР_10 на загальну суму 307 970,36 грн. (триста сім тисяч дев?ятсот сімдесят гривень грн. 36 копійок);

здійснювати утримання встановленим порядком із старшого солдата ОСОБА_1 суму завданої державі шкоди в розмірі 307 970,36 грн. (триста сім тисяч дев?ятсо сімдесят гривень 36 копійок).

6. Начальнику служби військової техніки озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 :

- занести до Книги обліку втрат збитки, нанесені державі внаслідок пошкодження автомобіля FORD-250 шасі № НОМЕР_9 військовий номер НОМЕР_8 на загальну суму 307 970,36 грн. (триста сім тисяч дев?ятсот сімдесят гривень 36 копійок).

7. Заступнику начальника штабу з бойового управління - начальнику командного пункту військової частини НОМЕР_1 подати встановленим порядком довідку-доповідь про наявність в діях водія мінометного взводу 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_11 старшого солдата ОСОБА_1 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 403, ч 1. ст. 412, ч. 1 ст. 415 КК України відповідно до обставин, встановлених під час службового розслідування.

8. Заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу - начальнику відділення направити копії матеріалів службового розслідування за даним фактом до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві та начальнику Чернігівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері.

9. Командирам підрозділів провести додатковий інструктаж водіїв щодо заборони порушення правил дорожнього руху, з метою недопущення дорожньо-транспортних пригод.

10. Даний випадок довести до особового складу в частині, що його стосується.

Спірним наказом №88 позивача було притягнуто до повної матеріальної відповідальності за шкоду завдану державі внаслідок пошкодження автомобіля FORD-250 шасі № НОМЕР_9 військовий номер НОМЕР_2 на загальну суму 307 970,36 грн.

Згідно даних з особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 позивачу було нараховано заробітну плату за лютий 2025 р. - 105 890,73 грн., із неї утримано відповідачем 18220 грн., березень 2025 р.- 94 885,68 грн., утримано - 6 598 грн., квітень 2025 р. - 56 130, 27 грн. утримано - 5 475 грн., травень 2025 р. - 13 658,11 грн., утримано - 5 171 грн., червень 2025 р. - 13 709,63 грн., утримано - 5 069 грн., за липень 2025 р. - утримано 4569,88 грн.

Таким чином, загальна сума утримань за березень-липень 2025 р. 45 102,88 грн.

Не погоджуючись з правомірністю дій відповідача, які призвели, зокрема, до прийняття оскаржуваного наказу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Згідно вимог ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків встановлено Законом України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі 3 жовтня 2019 року № 160-IX.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 1 ст. 1 Закону України від 03.10.2019 №160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдані державі» від 03.10.2019 №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдані державі» особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

З системного аналізу наведених вище норм Закону випливає, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків, та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Згідно частини першої статті 8 Закону № 160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (частина друга статті 8 Закону № 160-ІХ).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (частина третя статті 8 Закону № 160-ІХ).

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом (частина четверта статті 8 Закону № 160-ІХ).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 160-ІХ відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (частина друга статті 10 Закону № 160-ІХ).

Щодо тверджень позивача про проведення службового розслідування без отримання від нього письмових пояснень та його обізнаності про результати такого розслідування суд вказує про їх безпідставність, оскільки під час службового розслідування позивачем надавалися письмові пояснення, копія яких міститься в матеріалах справи. Крім того, в матеріалах справи міститься копія бланку отримання пояснень, відповідно до якого начальником відділення підготовки військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_8 підтверджено, що ним у присутності свідка солдата ОСОБА_9 відібрано пояснення у ОСОБА_1 засобами зв`язку.

З матеріалів службового розслідування також вбачається, що під час його проведення позивач був обізнаний про підставі та хід проведення службового розслідування. Вказане підтверджується тим, що під час службового розслідування Позивач надавав відповідні пояснення і при цьому йому були роз`яснені його права та підстави проведення службового розслідування, що належним чином зафіксовано на відповідному бланку отримання пояснень від 15.01.2025 року.

Стосовно доводів позивача про відсутність з його боку умисних протиправних дій при завданні шкоди відповідачу, судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з позовної заяви, позивач не заперечує, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 12.12.2024 р., відбулася внаслідок протиправних дій позивача, що, в свою чергу призвело завданню шкоди шляхом пошкодження автомобіля FORD-250 шасі № НОМЕР_9 військовий номер НОМЕР_2 .

Крім того, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.02.2025 р. у справі №755/1/25 в діях позивача був встановлений склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що також підтверджує наявність винних протиправних дій позивача, що виразилось у нанесенні матеріальної шкоди військовій частині.

Суд наголошує, що, відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, наявність вини у діях позивача вже була доведена в судовому порядку, а тому доводи позивача про її відсутність є недоведеним.

Відповідно частин 1, 6 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдані державі» особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

З системного аналізу вищенаведеного випливає, що повна матеріальна відповідальність настає при доведенні факту умисного знищення або пошкодження військового майна, що і було зроблено відповідачем. Доказів зворотного позивачем не надано.

Судом також встановлено, що службовим розслідуванням підтверджені винні протиправні дії старшого солдата ОСОБА_1 , який будучи матеріально - відповідальною особою щодо закріпленого за ним транспортного засобу FORD-250 військовий номер НОМЕР_2 , без дозволу та відома старшого колони під час здійснення маршруту 12.12.2024 року самовільно відхилився від визначеного маршруту (не заперечується позивачем зокрема), внаслідок чого зазначений транспортний засіб було пошкоджено та він став непридатним для використання за призначенням.

Як встановлювалось судом вище, вказана обставина підтверджена: Довідкою № 5/1 про вартісну оцінку завданої шкоди державі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майна служби військової техніки озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 ; відомістю №4/1 щодо визначення залишкової вартості військового майна служби військової техніки озброєння логістики; Актом технічного стану військового майна №24/1 від 27.01.2025.

Жодних зауважень щодо протиправності вищеперелічених документів позивача не наведено.

Суд також зауважує, що доводи позивача жодним чином не спростовують встановлених під час проведення службового розслідування обставин, у зв`язку з чим позивачем не доведено протиправність підстав притягнення його до повної матеріальної відповідальності.

Твердження позивача про відсутність підстав для його притягнення до повної матеріальної відповідальності не знайшли свого документального підтвердження на підставі належних та допустимих доказів.

Щодо доводів позивача про не притягнення його до кримінальної відповідальності як ознаки того, що були відсутні підстави для прийняття спірного наказу та притягнення його до матеріальної відповідальності, судом також не приймаються до уваги з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 03.10.2019 №160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність (с. 1 ст. 3 Закону України від 03.10.2019 №160-IX).

Як зазначено у ч. 3 ст. 3 Закону України від 03.10.2019 №160-IX притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

З урахуванням викладено, суд вказує, що можливість притягнення особи до матеріальної відповідальності не поставлена у жодну залежність від притягнення її до юридичної відповідальності іншого виду, зокрема кримінальної та/або адміністративної.

Стосовно тверджень позивача про відсутність висновку експертного дослідження, складеного з метою встановлення вартості спричиненої шкоди, як ознаки того, що спірний наказ є протиправним, суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Частинами першою та другою статті 7 Закону України від 03.10.2019 №160-IX визначено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними витратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.

Відповідно до ч. 6 ст. 8 Закону України від 03.10.2019 №160-IX до акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Як випливає з аналізу наведених положень Закону №160-IX визначення розміру шкоди суб`єктами оціночної діяльності здійснюється лише у випадку відсутності даних бухгалтерського обліку, що не дає можливості встановити розміру завданої шкоди під час службового розслідування.

Разом з тим, як встановлювалось судом вище, під час службового розслідування були складені:

- Акт технічного стану військового майна №24/1 від 27.01.2025, який засвідчив характер пошкоджень військового автомобіля, внаслідок яких даний засіб став неремонтнопридатним та непридатним для використання за призначенням;

- Відомість №4/1 щодо визначення залишкової вартості військового майна служби військової техніки озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 , згідно з якою за даними бухгалтерського обліку з урахуванням ступеня зносу військового майна за встановленими нормами була визначена його залишкова вартість;

- Довідка № 5/1 про вартісну оцінку завданої шкоди державі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майна служби військової техніки озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 за підписом начальника відповідної служби забезпечення (начальника служби військової техніки озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 ) і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини НОМЕР_1 , якою підтверджено розмір завданих державі збитків на загальну суму 307 970,36 грн. внаслідок пошкодження транспортного засобу FORD-250 військовий номер НОМЕР_2 .

Отже, суд вказує, що позивачем не доведено наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 7 Закону № №160-IX, для проведення експертного дослідження, відтак у зазначеній частині доводи позивача не підлягають прийняттю до уваги та задоволенню.

Стосовно доводів позивача про відсутність його згоди на добровільне відшкодування завданої державі шкоди як ознаки протиправності оскаржуваного наказу № 88 судом не береться до уваги з огляду на наступне.

Частини 1 та 2 статті 10 Закону України №160-IX закріплюють 2 самостійних альтернативних способи відшкодування завданої шкоди.

Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.

З системного аналізу вищевикладених норм Закону №160-IX вбачається, що відшкодування завданої шкоди в добровільному порядку є правом заподіювача шкоди, яке здійснюється за її бажанням та згодою відповідного командира (начальника).

При цьому відшкодування шкоди за наказом командира (начальника) не поставлене в залежність від надання або ненадання згоди заподіювачем шкоди.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач висловлював свою згоду на добровільне відшкодування заподіяної шкоди та йому було протиправно відмовлено в цьому.

Наявність наказу про притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності не обмежує його у праві в будь який час після його притягнення до матеріальної відповідальності звернутись до командира військової частини з рапортом про надання дозволу на добровільне відшкодування завданої шкоди.

Однак, доказів на підтвердження вжиття вищевказаних активних заходів позивачем не надано.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем не надано достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

За визначенням частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми, у розумінні частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом частини другої вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

Інші доводи учасників справи не спростовують вищенаведених висновків суду.

Враховуючи висновки суду за наслідками вирішення справи, положення ст. ст. 139, 143 КАС України, у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.