Справа № 200/3519/25
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року Справа№200/3519/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області (, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, буд. 7, ) про визнання дій протиправними, зобов*язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час проходження в період з 15.10.1998 року по 15.12.2003 року служби в органах внутрішніх справ та в Державній кримінально-виконавчій службі України, на її працівників розповсюджувалася дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції. Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань. Позивач вважає, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а тому повинна зараховуватися до служби в органах внутрішніх справ, а в подальшому до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII.

На підставі викладеного, вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 15.10.1998 року по 15.12.2003 року в органах внутрішніх справ та Державній кримінально-виконавчій службі України;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій област (місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, буд. 7 код ЄДРПОУ 4010905) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 15.10.1998 року по 15.12.2003 року в органах внутрішніх справ та Державній кримінально-виконавчій службі України.

Також позивач просив стягнути з Відповідача витрати на сплату судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21.05.2025 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

16.06.2025 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до статті 78 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII визначено вичерпний перелік органів, установ, періоди роботи в яких зараховуються до стажу служби в поліції. Оскільки до переліку не включено службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, підстави для зарахування такого періоду до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, відсутні.

Щодо питання про стягнення витрат на правничу допомогу відповідач наголосив на тому, що заявлена сума у розмірі 15000 грн. є неспівмірною та не є розумною, відсутній детальний опис робіт, а також є недоведеним той факт, що такі витрати є не лише фактичними, але й неминучими.

19.06.2025 року представником позивача надано відповідь на відзив, згідно змісту якої в підтримання позовних вимог наведено посилання на позиції суду касаційної інстанції.

З приводу позиції Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо витрат на правничу допомогу, представник позивача наголосив, що відсутність детального опису робіт (наданих послуг) обумовлена тим, що оплата адвокатських послуг здійснена у фіксованому розмірі, незалежно від обсягу роботи. Також у відповіді акцентовано, що відповідачем не надано доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували відповідний розмір витрат позивача на правову допомогу.

23.06.2025 року відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, згідно з якими повторно звернуто увагу на відсутність детального опису робіт, що обумовлює порушення положень ч. 3-4 статті 134 КАС України.

Ухвалою від 28.07.2025 року розгляд адміністративної справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 27.08.2025 року розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження.

Ухвалою від 29.09.2025 року продовжено строк підготовчого засідання по справі на 30 днів. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження.

Ухвалою від 29.10.2025 року закінчено підготовче провадження та призначено адміністративну справу до розгляду по суті на 28.11.2025 на 11.25. Справу ухвалено розглядати в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 06.11.2015 Головним управлінням МВС України у Луганській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області № 8 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_1 було прийнято на службу до лав Національної поліції.

Згідно із наказом ГУНП в Донецькій області № 275 о/с від 15.06.2024, ОСОБА_1 проходить службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького).

Відповідно до трудової книжки та довідок, наданих позивачем, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи з 15.10.1996 до 15.12.2003, а саме, на посаді міліціонера груп затримання відділу державної служби охорони при Київському райвідділі Донецького міського управління УМВС України в Донецькій області у період з 15.10.1996 до 14.10.1998, після чого останнього було зараховано на службу до органів кримінально-виконавчої системи з 15.10.1998 до 15.12.2003.

Відповідно до довідки від 14.04.2025 №1052/12/01-2025 згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вислуга років ОСОБА_1 для призначення пенсії станом на 14.04.2025 у календарному обчисленні: 19 років 01 місяць 12 днів. Відповідно до частини 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» стаж служби в поліції ОСОБА_1 , що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 14.04.2025 складає: 13 років 11 місяців 09 днів.

Листом Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 05.05.2025 №1223/12/01-2025 повідомлено позивача, що у частині другій статті 78 Закону наведено виключний перелік посад (видів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції, і цей перелік не підлягає розширенню. У вказаному переліку посад (видів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції, відсутня служба в органах (підрозділах) Державної кримінально- виконавчої служби. Враховуючи викладене, законні підстави для зарахування йому до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, періодів проходження служби на посадах начальницького складу в органах (підрозділах) Державної кримінально-виконавчої служби відсутні. Станом на 05.05.2025 стаж служби в поліції, що дає йому право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складає 14 років 00 місяців 02 дні. До стажу служби в поліції зараховані періоди проходження служби в Збройних Силах України з 21.11.1994 до 28.06.1996, органах внутрішніх справ з 15.10.1996 до 14.10.1998 та з 12.12.2014 до 06.11.2015 і Національній поліції України з 07.11.2015 до цього часу.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Приписами статті 78 Закону №580-VIII передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною другою статті 78 Закону №580-VIII визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Спір у даній справі виник з приводу відмови суб`єкта владних повноважень щодо зарахування працюючому поліцейському стажу роботи в органах Державної кримінально-виконавчої служби України до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

Отже, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 15.10.1998 року по 15.12.2003 року проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме: з жовтня 1998 року по лютий 2002 року позивач проходив службу у Республіканському загоні спеціального призначення м. Донецьк та з лютого 2022 року по грудень 2003 року у Волноваській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (№120).

Згідно із пунктом 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11 липня 2003 року №1129-IV до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

При цьому, частина п`ята статті 23 Закону України від 23 червня 2005 року №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз вище наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які урегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, частиною першою статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Таким чином, на позивачку, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України «Про державну службу»), під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України «Про міліцію» та відповідні норми Закону України «Про Національну поліцію», «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

Таким чином, враховуючи тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в установі виконання покарань, діяльність позивачки, функції, які нею виконувались на момент проходження служби, статус позивачки, суд дійшов висновку, що стаж служби в Державній пенітенціарній службі України має зараховуватись до стажу служби в поліції, що дає право, зокрема на встановлення надбавки за вислугу років.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.10.2022 по справі №160/11127/20.

При цьому, щодо посилання Головного управління Національної поліції в Донецькій області на постанову Верховного Суду від 31.03.2020 по справі №520/2067/19, суд зазначає, що спір, який виник у вказаних справах, не є тотожним даному спору.

Суд критично ставиться до доводів відповідача, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України відсутня у переліку, визначеному статтею 78 Закону №580-VIII, а тому не може бути зарахована при проведенні перерахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

Чинним на час проходження позивачкою служби в органах кримінально-виконавчої служби та виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах кримінально-виконавчої служби, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 15.10.1998 року по 15.12.2003 року в органах внутрішніх справ та Державній кримінально-виконавчій службі України та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, буд. 7 код ЄДРПОУ 4010905) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 15.10.1998 року по 15.12.2003 року в органах внутрішніх справ та Державній кримінально-виконавчій службі України.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З приводу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Відповідно Договору про надання правничої допомоги від 06.05.2025 року адвокат Коробейнікова Єлизавета Юріївна надає ОСОБА_1 правничу допомогу.

У розділі ІІІ Договору визначено, що сума гонорару Адвоката за цим Договором визначається Додатками до цього Договору (п.3.1); оплата гонорару Адвоката здійснюється Клієнтом у готівковій формі одночасно із підписанням відповідних Додатків до Договору, у яких Сторонами погоджено обсяг правничої допомоги та суму гонорару, або іншим погодженим Сторонами способом, в тому числі, перерахуванням суми гонорару на розрахунковий рахунок Адвоката (п.3.2).

Додатковою угодою №1 від 06.05.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 06 травня 2025 року Сторони погодили, що Адвокат бере на себе зобов`язання щодо судового оскарження в адміністративному суді першої інстанцій дій Головного управління Національної поліції України в Донецькій області щодо незарахування до стажу служби ОСОБА_1 в поліції служби (вислуги років) в Державній кримінально- виконавчій службі України з 15.10.1998 року по 15.12.2003 року.

Згідно з пунктом 1.2 Додаткової угоди Сторони домовились, що винагорода Адвоката становить 15 000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок) і сплачується Клієнтом протягом трьох робочих днів з дня підписання цієї Додаткової угоди у готівковій формі чи шляхом перерахуванням суми гонорару на розрахунковий рахунок Адвоката за вибором Клієнта.

Оплата ОСОБА_1 послуг Адвоката у сумі 15 000,00 грн підтверджується довідкою від 06.05.2025.

Як вже було зазначено вище, відповідач наполягає на зменшенні суми витрат на професійну правничу допомогу у тому числі через відсутність детального опису робіт, натомість адвокат стверджує, що оплата адвокатських послуг здійснена у фіксованому розмірі та не залежить від обсягу роботи.

Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

П.1 ч.3 ст.132 КАС України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з положеннями ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Крім того, на підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27.03.2025 у справі №640/7638/22.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 134 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зазначила, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Водночас, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 01.02.2023 у справі № 160/19098/21.

Так, Відповідач 2 в порядку ст. 134 КАС України у відповіді на заяву позивача навів заперечення щодо її обґрунтованості в частині співмірності, вказавши на відсутність детального опису робіт (наданих послуг), що позбавлене можливості оцінити співмірність витрат, їх реальність та необхідність.

Водночас, на переконання суду витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 15 000,00 гривень є завищеними.

Суд звертає увагу на численні правові висновки Верховного Суду, згідно з якими суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Варто врахувати те, що ця адміністративна справа не є складною, судова практика з приводу цієї категорії спорів є сформованою, обсяг і складність оформлених адвокатом процесуальних документів також є незначними,

Відтак, на думку суду, розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджено у розмірі 5000,00 гривень, що відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості, судові витрати у вигляді вартості правової допомоги підлягають стягненню на користь позивача з Відповідача.

З приводу судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн за подання позовної заяви, що підтверджується квитанцією.

Враховуючи положення ст. статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 968, 96 грн.

Керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області (, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, буд. 7, ) про визнання дій протиправними, зобов*язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 15.10.1998 року по 15.12.2003 року в органах внутрішніх справ та Державній кримінально-виконавчій службі України.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій област (місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, буд. 7 код ЄДРПОУ 4010905) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 15.10.1998 року по 15.12.2003 року в органах внутрішніх справ та Державній кримінально-виконавчій службі України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7, ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя В.В. Стойка