Справа № 380/15585/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/15585/24 пров. № А/857/7754/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року (головуючий суддя: Хома О.П., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановив:

ОСОБА_1 , 16.07.2024, звернувся з позовом до суду, який надійшов засобами поштового зв`язку в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Херсонській області від 13.06.2024 № 38 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового (загального) стажу період роботи з 09.06.2010 по 14.05.2011, з 20.05.2011 по 12.04.2012, з 13.04.2021 по 29.01.2013, з 25.02.2013 по 10.01.2014; з 08.04.2014 по 09.02.2015, з 10.02.2015 по 23.11.2015, з 01.01.2016 ро 31.11.2019, з 01.12.2019 по 28.09.2022.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області від 13.06.2024, прийнятим за принципом екстериторіальності, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Вказує, що відповідач не зарахував до страхового стажу періоди роботи позивача у РФ з 09.06.2010 по 14.05.2011, з 20.05.2011 по 12.04.2012, з 13.04.2021 по 29.01.2013, з 25.02.2013 по 10.01.2014; з 08.04.2014 по 09.02.2015, з 10.02.2015 по 23.11.2015, з 01.01.2016 ро 31.11.2019, з 01.12.2019 по 28.09.2022, оскільки з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, що є порушенням права позивача.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 13.06.2024 № 38.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в РФ: з 09.06.2010 по 14.05.2011, з 20.05.2011 по 12.04.2012, з 13.04.2021 по 29.01.2013, з 25.02.2013 по 10.01.2014; з 08.04.2014 по 09.02.2015, з 10.02.2015 по 23.11.2015, з 01.01.2016 ро 31.11.2019, з 01.12.2019 по 28.09.2022, призначити пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI та здійснити виплату.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, зазначеного у статті 32 цього Закону. Відповідно до частини 1 статті 32 Закону № 1058-IV, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю ІІІ групи: від 36 років до досягнення особою 37 років включно 7 років. Вказує, що з 01 січня 2023 року РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Отже, з 01.01.2023 Угода залишалася чинною та обов`язковою до виконання між іншими її підписантами, окрім РФ. Постанова Кабінету Міністрів України «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» від 29.11.2022 №1328, відповідно до якої Україна вийшла з зазначеної Угоди, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві набрала чинності 02.12.2022. Україна припинила участь в Угоді з 19.06.2023. Відповідно до вищевказаної Угоди до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991. Згідно з відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж позивача склав 1 рік 10 місяців 14 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 32 Закону № 1058-IV.

Позивачем не подано відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 629543 від 15.05.2024 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 15.05.2024 по 31.05.2025.

Позивач, звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058--IV.

Рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області від 13.06.2024 № 38 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 7 років.

В рішенні зазначено, що згідно до відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж ОСОБА_1 склав 1 рік 10 місяців 14 днів.

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із запитом про надання інформації про те, який страховий стаж рішенням від 13.06.2024 № 38 не зараховано при перерахунку пенсії, зазначивши періоди, підприємства та причину не зарахування.

ГУ ПФУ у Львівській області листом від 01.07.2024 № 1300-530308/118223 повідомило позивача, що до страхового стажу не зараховано період роботи на території РФ з 09.06.2010 по 14.05.2011, з 20.05.2011 по 12.04.2012, з 13.04.2012 по 29.01.2013, з 25.02.2013 по 10.01.2014, з 08.04.2014 по 09.02.2015, з 10.02.2015 по 23.11.2015, з 01.01.2016 по 28.09.2022, оскільки з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Україна припинила участь в цій Угоді з 19.06.2023.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 629543 від 15.05.2024 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 15.05.2024 по 31.05.2025. З урахуванням спірних періодів у ОСОБА_1 , наявний страховий стаж більше ніж 7 років, що дає право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону № 1058-IV.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок ґрунтується на принципі законності, за яким ніхто не може бути примушений до виконання того, що не передбачено законом, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи можуть діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Правові засади функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, яким встановлено механізм призначення, перерахунку і виплати пенсій та умови зарахування страхового стажу.

Статтею 8 зазначеного Закону передбачено, що право на пенсію із солідарної системи мають застраховані громадяни України, які досягли пенсійного віку або визнані особами з інвалідністю та мають необхідний страховий стаж, а також члени їхніх сімей у випадках, визначених законом. Частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV передбачає, що періоди трудової діяльності, набуті до набрання чинності цим Законом, враховуються до страхового стажу у порядку, встановленому законодавством, що діяло раніше.

Згідно з частиною першою статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається у разі встановлення інвалідності, що зумовила повну або часткову втрату працездатності, за наявності страхового стажу, визначеного статтею 32. Частина друга статті 30 передбачає, що пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність під час роботи, до працевлаштування або після припинення роботи. Стаття 32 Закону № 1058-IV встановлює мінімальний необхідний страховий стаж для осіб з інвалідністю II та III груп, який для осіб у віці від 36 до 37 років становить 7 років.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII основним документом для підтвердження стажу є трудова книжка, а порядок підтвердження стажу при її відсутності визначається Кабінетом Міністрів України.

Щодо доводів пенсійного органу про неможливість зарахування стажу роботи позивача в РФ після 31.12.1991 у зв`язку з припиненням участі РФ в Угоді від 13.03.1992, апеляційний суд зазначає наступне.

Частина друга статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що у разі, коли міжнародним договором встановлені інші правила, ніж у національному законодавстві, застосуванню підлягають норми міжнародного договору. Україна приєдналася до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення 13.03.1992.

За статтями 1, 5, 6 та 11 Угоди пенсійне забезпечення здійснюється за законодавством держави проживання, а трудовий стаж, набутий на території будь-якої держави-учасниці, підлягає взаємному визнанню та враховується при призначенні пенсії. Документи, видані на території держав-учасниць, приймаються без легалізації.

Крім того, Угода між Урядом України та Урядом РФ від 14.01.1993 підтверджує взаємне визнання трудового стажу та визначає, що обчислення стажу здійснюється за законодавством держави, на території якої відбувалася трудова діяльність.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати про те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Верховна Рада України 01.12.2022 прийняла Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» № 2783-IX (далі Закон № 2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким зупинено у відносинах з РФ та республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Суд зазначає, що відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999 щодо тлумачення частини першої статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Таким чином, положення Закону № 2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення Постанови № 1328 з 02.12.2022.

Тому при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії.

Згідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 у періоди з 09.06.2010 по 14.05.2011, з 20.05.2011 по 12.04.2012, з 13.04.2012 по 29.01.2013, з 25.02.2013 по 10.01.2014, з 08.04.2014 по 09.02.2015, з 10.02.2015 по 23.11.2015, з 01.01.2016 по 28.09.2022 працював в РФ, що не заперечується сторонами у справі.

Окрім того, періоди роботи на території РФ підтверджується довідкою № 2 від 21.03.2023 ТзОВ «ПВП АБС» Ханти-Мансійського округу Югра.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України з 19.06.2023.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в РФ, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Окрім цього, згідно до приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської соціальної хартії та статті 46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 РФ на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, відповідачем не може бути відмовлено у врахуванні при обчисленні розміру пенсії заробітної плати (доходу) позивача за періоди роботи у РФ.

Згідно з довідкою МСЕК від 15.05.2024 позивачу встановлено третю групу інвалідності. З урахуванням спірних періодів роботи його страховий стаж перевищує мінімально необхідні 7 років, що дає підстави для призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону № 1058-IV.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відмова органу Пенсійного фонду у зарахуванні періодів роботи позивача на території РФ та у призначенні пенсії по інвалідності є необґрунтованою та суперечить вимогам чинного законодавства і міжнародних договорів, що застосовувалися на момент виникнення спірних правовідносин.

Щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в РФ: з 09.06.2010 по 14.05.2011, з 20.05.2011 по 12.04.2012, з 13.04.2021 по 29.01.2013, з 25.02.2013 по 10.01.2014; з 08.04.2014 по 09.02.2015, з 10.02.2015 по 23.11.2015, з 01.01.2016 ро 31.11.2019, з 01.12.2019 по 28.09.2022, призначити пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до приписів розділу IV Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п.4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п.4.3).

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача, яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для задоволення щодо нього позовних вимог.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов частково, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в РФ: з 09.06.2010 по 14.05.2011, з 20.05.2011 по 12.04.2012, з 13.04.2021 по 29.01.2013, з 25.02.2013 по 10.01.2014; з 08.04.2014 по 09.02.2015, з 10.02.2015 по 23.11.2015, з 01.01.2016 ро 31.11.2019, з 01.12.2019 по 28.09.2022, призначити пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI та прийняття в цій частині нову постанову про зобов`язання вчинити такі дії ГУ ПФУ у Херсонській області; в іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі № 380/15585/24 скасувати в частині «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в РФ: з 09.06.2010 по 14.05.2011, з 20.05.2011 по 12.04.2012, з 13.04.2021 по 29.01.2013, з 25.02.2013 по 10.01.2014; з 08.04.2014 по 09.02.2015, з 10.02.2015 по 23.11.2015, з 01.01.2016 ро 31.11.2019, з 01.12.2019 по 28.09.2022, призначити пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI» та прийняти в цій частині нове рішення, яким:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в РФ: з 09.06.2010 по 14.05.2011, з 20.05.2011 по 12.04.2012, з 13.04.2021 по 29.01.2013, з 25.02.2013 по 10.01.2014; з 08.04.2014 по 09.02.2015, з 10.02.2015 по 23.11.2015, з 01.01.2016 ро 31.11.2019, з 01.12.2019 по 28.09.2022, призначити пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі № 380/15585/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін