Справа № 140/1439/19
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 140/1439/19

касаційне провадження № К/990/48187/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Гончарової І.А., перевіривши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Універмаг Луцьк» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 140/1439/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Універмаг Луцьк» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшла чергова касаційна скарга Приватного акціонерного товариства «Універмаг Луцьк» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 140/1439/19.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, скаржник уже неодноразово звертався до Верховного Суду з касаційними скаргами на вказані судові рішення.

Так, ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2025 року касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Універмаг Луцьк» повернуто як таку, що не містила передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підстав касаційного оскарження судових рішень у справі № 140/1439/19.

Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2025 року повторну касаційну скаргу зазначеного товариства також повернуто з тих самих мотивів, при цьому скаржнику детально роз`яснено вимоги статей 328, 330 КАС України щодо необхідності належного викладення підстав касаційного оскарження з посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України та з конкретизацією помилок судів.

У поданій касаційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Універмаг Луцьк» посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, стверджуючи, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування низки норм матеріального права (зокрема, пункту 8 П(С)БО 21 «Вплив змін валютних курсів», пунктів 2, 5 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 419, положень П(С)БО 25, П(С)БО 6, статті 13 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 55 Господарського кодексу України тощо) у подібних правовідносинах, пов`язаних із визначенням річного доходу платника податку та наявністю/відсутністю обов`язку подання звіту про контрольовані операції відповідно до підпункту 39.2.1.7 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України.

Разом із тим, доводи касаційної скарги по суті зводяться до незгоди скаржника з установленими судами попередніх інстанцій обставинами справи, оцінкою доказів (у тому числі фінансової та податкової звітності, розрахунків середньої кількості працівників, дат балансу, визначення курсових різниць), а також до незгоди з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 03 травня 2022 року та від 17 вересня 2024 року, ухвалених у цій самій справі.

Оцінюючи наявність підстав касаційного оскарження, Суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Частина четверта статті 328 КАС України встановлює вичерпний перелік підстав касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, а саме неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у чотирьох передбачених законодавцем випадках (пункти 1- 4 частини четвертої статті 328 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен: чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій було застосовано неправильно; обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; сформулювати, як, на його думку, відповідна норма повинна застосовуватися, тобто викласти узагальнене правове питання, з приводу якого відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Суд вважає, що підстави касаційного оскарження мають викладатися у касаційній скарзі шляхом зазначення: конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані судом при прийнятті відповідного висновку, пояснення, чому саме застосування цих норм є помилковим і чим зумовлена потреба у формуванні (або зміні) висновку Верховного Суду щодо їх застосування в подібних правовідносинах.

Разом із тим, аналіз доводів поданої касаційної скарги свідчить, що:

формальне посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України не підкріплене належним формулюванням узагальненого питання права, яке потребує вирішення Верховним Судом. Скаржник переважно відтворює власне бачення правильності класифікації підприємства, визначення дат балансу, розрахунку курсових різниць, обсягу річного доходу та статусу господарських операцій як контрольованих, не виокремлюючи чітко тієї правової проблеми, щодо якої відсутній підхід Верховного Суду.

Значна частина аргументів скаржника спрямована на оспорення встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин (кількість працівників, розмір доходу, фактичні показники фінансової звітності, реальність уточнення тощо) та на переоцінку доказів. Такий підхід суперечить положенням статті 341 КАС України, відповідно до якої суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами першої чи апеляційної інстанцій або відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати нові докази.

Вказуючи на відсутність висновку Верховного Суду, скаржник водночас сам посилається на постанови Верховного Суду від 03 травня 2022 року та від 17 вересня 2024 року, ухвалені у цій справі, у яких судом касаційної інстанції вже надано оцінку відповідним правовідносинам та застосованим нормам податкового й бухгалтерського законодавства. Натомість у касаційній скарзі не наведено аргументів щодо необхідності відступлення від цих висновків (що могло б бути підставою за пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України), а лише висловлено незгоду з ними.

Окремі посилання скаржника на порушення норм процесуального права (статей 74, 77, 90 КАС України, статті 50 Податкового кодексу України в контексті оцінки доказів) подані узагальнено, без чіткої їх прив`язки до підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, та без конкретизації обставин, які встановлені на підставі недопустимих доказів, чи доказів, які судом не були досліджені, у розумінні частин другої і третьої статті 353 КАС України.

Отже, попри зазначення у касаційній скарзі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України як підстави касаційного оскарження, зміст скарги не відповідає вимогам статей 328, 330 КАС України, оскільки: не сформульовано чіткого правового питання, щодо якого відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах; доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з правовою оцінкою конкретних обставин справи та до спроби їх переоцінки, що виходить за межі касаційного перегляду; наявні постанови Верховного Суду у цій справі свідчать про те, що відповідні питання застосування норм права вже були предметом розгляду суду касаційної інстанції, а тому твердження про «відсутність висновку» є необґрунтованим; процесуальні порушення не розкриті в контексті підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 КАС України, та не узгоджені з пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

За таких обставин суд доходить висновку, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень у касаційному порядку.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому Верховний Суд враховує, що скаржнику вже двічі поверталася касаційна скарга у цій справі з детальним роз`ясненням вимог до змісту підстав касаційного оскарження, проте й у третій касаційній скарзі ці вимоги залишилися невиконаними.

З огляду на викладене, керуючись статтями 328, 330, 332, 341, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Універмаг Луцьк» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 140/1439/19 - повернути скаржнику.

Надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги учасникам справи, а касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами - скаржнику.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом, з дотриманням вимог КАС України щодо форми та змісту касаційної скарги, у тому числі в частині належного викладення підстав касаційного оскарження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя І.А. Гончарова