Справа № 509/5437/25
Суддя: Козирський Є. С.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/5437/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Козирського Є.С.,

при секретарі Лепешенковій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про скасування постанови №366 від 23.06.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Овідіопольського районного суду Одеської області звернувся представник позивача з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови №366 від 23 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП, мотивуючи ти, що зазначену постанову винесено на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №366 від 12 червня 2025 року, складеного офіцером ІНФОРМАЦІЯ_1 капітаном ОСОБА_3 в якому зазначено не достовірні дані. Зазначає, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення №366 від 12 червня 2025 року не були повно і об`єктивно досліджені всі обставини та докази, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Зазначає, що позивач був призваний у Збройні Сили України 15.04.2022 року на підставі Указу Президента України Про загальну мобілізацію і проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 по 07.04.2023 року та приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони в Миколаївській та Херсонській області, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 . Був звільнений в запас 07.04.2023 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції чинній на той час, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворими батьками. Тобто, позивач проходив військову службу та був списаний в запас у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, і ніяким чином не мав відстрочки та не перебував в статусі обмежено придатного у воєнний час, як це зазначено в протоколі.

Відповідно, позивач не підпадав під дію Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» (опублікованому Відомостях Верховної Ради (ВВР), 2024, № 22, ст.196 Із змінами, внесеними згідно із Законом № 4235-1Х від 12.02.2025) згідно з прикінцевими та перехідними положеннями якого громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Враховуючи викладене, позивач не мав обов`язку та не повинен був з`являтися до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження ВЛК.

Також, представником позивача зазначено, що позивач 12.06.2025 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 за власної ініціативи, оскільки у Застосунку «Резерв+» виявив примітку, що він перебуває у розшуку. Будь-які повістки чи повідомлення про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 він не отримував, про що зазначив у протоколі та просив надати йому повістку та чек відправки для підтвердження факту відправлення і просив закрити справу. Однак, жодного документу, який би підтверджував факт надсилання повістки, йому надано не було, лише виписали направлення на проходження ВЛК. ВЛК позивач проходив з 12.06.2025 по 26.06.2025 про що є відповідна відмітка у військовому квитку та Застосунку «Резерв+». Ні в самому протоколі, ні в постанові не зазначено коли саме направлялась повістка та у який саме день позивач повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто відсутній опис та суть адміністративного правопорушення за яке позивач притягається до відповідальності.

Зазначає, що позивач був фактично позбавлений можливості прийняти участь у розгляді справи, оскільки не був повідомлений належним чином про місце розгляду справи, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення №366 від 12 червня 2025 року зазначено, що розгляд справи відбудеться 23 червня 2025 року в кабінеті №1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, в протоколі не зазначена за якою саме адресою перебуває ІНФОРМАЦІЯ_3 і відомості про те, що позивач був повідомлений про місце розгляду відсутні. В той же час у вільному доступі адреса розташування ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутня. Одночасно, як вбачається з постанови №366, остання була винесена 23.06.2025 в смт. Овідіополь і в цей період позивач проходив ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Про існування вказаної постанови позивач дізнався 11.09.2025 після того як виконавча служба наклала арешт на його рахунки і він прибув до Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де йому повідомили, що виконавче провадження ВП №79075870 відкрито 11.09.2025 на підставі постанови № 366 від 23.06.2025 за ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесеної Т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 .

Відмічає, що з супровідного листа доданого до постанови, які наявні в матеріалах виконавчого провадження вбачається, що постанова начебто направлялась позивачу 15.07.2025 (більше ніж 20 днів після її винесення), однак на фіскальному чеку адреса отримувача не зазначена, що унеможливлює підтвердити факт відправки.

Позивач повідомлень щодо необхідності отримати поштове відправлення не отримував, хоча його телефон зазначений як у постанові, так і Застосунку «Резерв+» і повинен був вказуватися працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 при надісланні поштового відправлення.

Вважає, що в діях позивача відсутній складу адміністративною правопорушення оскільки він по перше не повинен був з`являтися до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження ВЛК, а по друге будь-які дані щодо підтвердження факту надіслання йому повістки та її отримання - відсутні.

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 вересня 2025 року було відкрито провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив на адміністративний позов не надав, хоча ухвалу, позов з додатками отримав, що підтверджується журналом кореспонденції суду та підписом на супровідному листі суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і отримані докази, суд дійшов наступних висновків.

В силу ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року № 2233-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з ч. 1ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Згідно з ч.2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Судом встановлено, що 23 червня 2025 року оскаржуваною постановою №366 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за те, що позивач, порушник військового обліку з 09.06.2025 не прибув вчасно за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») (так зазначено в оригіналі).

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що винесенню оскаржуваної постанови передувало складення протоколу про адміністративне правопорушення № 366 від 12 червня 2025 року. Протоколом було встановлено, що порушник військового обліку з 09.06.2025 не прибув вчасно за повісткою для проходження ВЛК (обмежено придатний у воєнний час) до ІНФОРМАЦІЯ_5 (ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210 КУпАП.

Отже, встановлені протоколом обставини, які свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення істотно відрізняються від обставин, які зазначені в оскаржуваній постанові.

Відповідно до ст.256 КупАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Однак, ні в самому протоколі, ні в постанові не зазначено дату надіслання повістки, дату її отримання та дату на яку позивач повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто фактично відсутній опис та суть адміністративного правопорушення за яке позивач притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 3 березня 2022 року №2105-IX, позивач був призваний у Збройні Сили України 15.04.2022 року і проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 по 07.04.2023 року та приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони в Миколаївській та Херсонській області, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 .

07.04.2023 позивач був звільнений в запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції чинній на час звільнення, а саме:

Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Тобто, в протоколі про адміністративне правопорушення № 366 від 12 червня 2025 року зазначені обставини правопорушення, які не відповідають фактичним даним, а саме те, що позивач як обмежено придатний у воєнний час не прибув вчасно за повісткою для проходження ВЛК.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст. 210 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку .

Відповідно до ч.3 ст. 210 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період та тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою статті 8 КУпАП визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

За приписами ч. 2 ст.8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

В порушення зазначених норм, постанова №366 від 23 червня 2025 року винесена на підставі формального тлумачення без аналізу фактичних обставин, що є грубим порушенням принципу індивідуального підходу до справедливості, закріпленого у ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Склад правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 210 КУпАП, вимагає наявності вини як у формі умислу, так і у формі необережності, а отже усвідомлення особою неправомірності своїх дій або бездіяльності та бажання вчинити це.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови №366 позивач порушник військового обліку з 09.06.2025 не прибув вчасно за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

При цьому Позивач наголошував, що 12.06.2025 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 за власної ініціативи, оскільки у Застосунку «Резерв+» виявив примітку, що він перебуває у розшуку. Будь-які повістки чи повідомлення про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 він не отримував, про що зазначив у протоколі та просив надати йому повістку та чек відправки для підтвердження факту відправлення і просив закрити справу, оскільки з`явився а власної ініціативи та отримав направлення для проходження ВЛК.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем перебування на військовому обліку особи, яка вчинила такі адміністративні правопорушення, або за місцем їх виявлення.

В протоколі про адміністративне правопорушення №366 від 12 червня 2025 року зазначено, що розгляд справи відбудеться 23 червня 2025 року в кабінеті №1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, в протоколі не зазначено за якою саме адресою перебуває ІНФОРМАЦІЯ_3 і відомості про те, що позивач був повідомлений про адресу розташування ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні.

Тобто, позивач був фактично позбавлений можливості прийняти участь у розгляді справи, оскільки не був повідомлений належним чином і в період 12.06.2025 по 26.06.2025 проходив ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 , про що є відповідна відмітка у військовому квитку та Застосунку «Резерв+».

Стаття 235 КУпАП містить положення про те, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а дійшов висновків, що закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату, Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 у справі № 591/2794/17, від 06.02.2020 № 05/7145/16-а та від 21.05.2020 у справі № 286/4145/15-а дійшов такого висновку: «факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням установленої процедури.

З огляду на вищезазначене, оскільки Відповідачем при винесені оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення проведено за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, за відсутності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи, а відтак не з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 77 КАС України, належним способом захисту порушеного права Позивача у даному випадку є скасування оскаржуваної постанови.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Разом з цим, суд бере до уваги, що за приписам п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, у разі скасування рішення суб`єкта владних повноважень має закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова № 366 від 23 червня 2025 року за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП про накладення на громадянина ОСОБА_1 штрафу у сумі 17000 грн. є такою, що винесена з численними порушеннями вимог діючого законодавства, є протиправною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст.2,5 - 9, 72 - 77, 90, 210, 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про скасування постанови №366 від 23.06.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №366 від 23.06.2025 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17000,00грн., винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду на протязі тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 01.12.2025 року.

Суддя Є. С. Козирський