Справа № 520/24495/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 р. Справа № 520/24495/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/24495/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач, апелянт), в якому просив:

- визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 , які полягають у відмові звільнити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби за рапортом від 09.08.2024 за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю другої групи та потребує постійного стороннього догляду;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю другої групи та потребує постійного стороннього догляду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 , які полягають у відмові звільнити ОСОБА_1 з військової служби за рапортом від 09.08.2024 за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю другої групи та потребує постійного стороннього догляду

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 09.08.2024 про звільнення з військової служби з підстав підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю другої групи та потребує постійного стороннього догляду, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права в/ч НОМЕР_1 просила рішення суду скасувати на ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що поданий позивачем висновок лікарсько-консультативної комісії вкладений у довільній формі та не підтверджує необхідності постійного догляду. Потребу у постійному догляді можуть підтверджувати лише медичні висновки встановленого зразка та видані у встановленому порядку (висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу; виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою №157-1/о). У справі, що розглядається, для підтвердження необхідності стороннього догляду за матір`ю ОСОБА_2 , позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії. Також апелянт посилається на те, що позивач не надав достатніх доказів того, що інші члени його сім`ї не можуть забезпечити догляд за матір`ю.

Позивач, скориставшись правом, передбаченим частиною 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції було прийнято у повній відповідності до норм матеріального та процесуального прав, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі положень частини 1 статті 308, пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено такі обставини справи.

Позивач, молодший сержант ОСОБА_1 , проходить військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 .

09.08.2024 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до командування в/ч НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю постійного догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи за загальним захворюванням та потребує постійного догляду.

До рапорту позивачем було додано нотаріально засвідчені копії: паспорта громадянина України ОСОБА_1 , свідоцтва про народження ОСОБА_1 , паспорта громадянки України ОСОБА_2 , реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_2 , довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №698107 від 11.09.2023, виданої ОСОБА_2 , пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , висновку №299 від 03.05.2024 Лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Балаклійський центр первинної медико-санітарної допомоги» Балаклійської міської ради Харківської області, виданої ОСОБА_2 , свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 29.06.1994, заяви ОСОБА_2 від 17.07.2024 за реєстровим №851, витягу з Реєстру територіальної громади щодо адреси місця проживання ОСОБА_2 , витягу з Реєстру територіальної громади щодо адреси місця проживання ОСОБА_1

23.08.2024 позивач отримав від відповідача лист від 21.08.2024 № 9148, яким ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні рапорту про звільнення з військової служби з огляду на те, що надані військовослужбовцем документи не підтверджують необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю, а отже, й наявності підстави для звільнення з військової служби.

З листа в/ч НОМЕР_1 від 21.08.2024 № 9148 вбачається, що відмова обґрунтована тим, що відповідно до листа Департаменту медичних послуг Міністерства охорони здоров`я України № 25-04/15616/2-23 від 08.06.2023, вх. № 3745 від 24.06.2023, медичний висновок про потребу у постійному сторонньому догляді лікарсько-консультативні комісії уповноважені видавати лише щодо осіб з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу за формою, затвердженою Наказом МОЗ від 31.07.2013 № 667. Висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговування і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі за формою № 080-4/о, затвердженою Наказом МОЗ від 09.03.2021 №407, визначає потребу у сторонньому догляді, а не постійному догляді. Лікарсько-консультативні комісії можуть видавати висновки лише за затвердженими МОЗ формами й у визначеному порядку. Натомість висновок ЛКК, виданий амбулаторією загальної практики сімейної медицини №2 м. Балаклія Комунального некомерційного підприємства «Балаклійський центр первинної медико-санітарної допомоги» Балаклійської міської ради Харківської області №299 від 03.05.2024, не є документом, який може засвідчувати потребу у постійному догляді, складений у довільній формі, а тому не може вважатися медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Вважаючи відмову у звільненні з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що приписами абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не встановлено, що висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я на підтвердження необхідності здійснення військовослужбовцем постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, для підтвердження права на звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, має бути оформлений "за формою, затвердженою МОЗ", а отже у позивача наявне право на звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Водночас станом на дату прийняття рішення у справі визначений ОСОБА_2 висновком ЛКК № 299 від 03.05.2024 термін постійного стороннього догляду закінчився, а тому відновленням порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби з підстав підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII) (тут і далі - в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин 1, 3 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За змістом частини 6 статті 2 Закону №2232-XII видами військової служби є: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем до рапорту від 09.08.2024 додано, зокрема, довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №698107, відповідно до якої ОСОБА_2 з 11.09.2023 присвоєно другу групу інвалідності, та висновок №299 від 03.05.2024, виданий ЛКК КНП «Балаклійський центр первинної медико-санітарної допомоги» Балаклійської міської ради Харківської області, згідно з яким ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду строком на 6 місяців, до 02.10.2024.

За результатами розгляду рапорту позивача від 09.08.2024 апелянт листом від 21.08.2024 №9148 повідомив ОСОБА_1 , що підстави для його звільнення з військової служби відсутні у зв`язку з тим, що надані ним документи не підтверджують необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю.

Перевіряючи правомірність зазначеної відмови колегія суддів виходить з такого.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації з 24.02.2022 5:30 год в Україні введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до тепер.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022, затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до абзацу 4 підпункту г) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

За змістом пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

У поданому рапорті від 09.08.2024 позивач вказав, що окрім нього, її сина, у ОСОБА_2 відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які можуть надавати їй послуги з постійного стороннього догляду.

На підтвердження зазначеного до рапорту було додано копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , згідно з яким шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 29.06.1994 зроблено запис №223, і заяви ОСОБА_2 , підпис якої засвідчено нотаріально, з якої вбачається, що ОСОБА_2 підтверджує, що вона є особою з інвалідністю ІІ (другої) групи та не може самотужки забезпечувати побутове обслуговування, інших працездатних родичів у неї немає.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апелянта щодо ненадання позивачем достатніх доказів того, що інші члени його сім`ї не можуть забезпечити догляд за матір`ю.

Доводи апелянта про те, що на підтвердження необхідності стороннього догляду за ОСОБА_2 позивач мав надати саме висновок медико-соціальної експертної комісії, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до рапорту від 09.08.2024 було додано, зокрема, довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №698107, відповідно до якої ОСОБА_2 з 11.09.2023 присвоєно другу групу інвалідності, та висновок №299 від 03.05.2024, виданий ЛКК КНП «Балаклійський центр первинної медико-санітарної допомоги» Балаклійської міської ради Харківської області, згідно з яким ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи і потребує постійного стороннього догляду строком на 6 місяців, до 02.10.2024.

Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах визначає Закон України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 №2671-VIII (далі - Закон №2671-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №2671-VIII отримувачі соціальних послуг - особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги; в свою чергу вразливі групи населення - особи/сім`ї, які мають найвищий ризик потрапляння у складні життєві обставини через вплив несприятливих зовнішніх та/або внутрішніх чинників; складні життєві обставини - обставини, що негативно впливають на життя, стан здоров`я та розвиток особи, функціонування сім`ї, які особа/сім`я не може подолати самостійно. Одним з чинників, які можуть зумовити складні життєві обставини є наявність у особи інвалідності.

Частиною 6 статті 13 Закону №2671-VIII передбачено, що фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: 1) особами з інвалідністю I групи; 2) дітьми з інвалідністю; 3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; 5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі захворювання, визначені в цьому пункті.

Аналізуючи наявні у справі докази колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належно досліджено нормативно-правову базу, яка регулює питання проходження комісій для визначення ступеню інвалідності та визначення необхідності у постійному догляді за інвалідом, а також визначення терміну «медичний висновок», який наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

В пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 №705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337, термін «медичний висновок» визначено як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок це документ, який містить дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації станом на дату виникнення спірних правовідносин було визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі Положення №1317).

За змістом пункту 24 Положення №1317 комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Відповідно до пункту 3 Положення №1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

Згідно із абзацом першим пункту 4 Положення №1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

Поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження постійно.

Водночас, відповідно до пункту 1 розділу III Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 №189, (далі Порядок №189) при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються лікарсько-консультативні комісії (далі ЛКК).

За змістом пункту 3 розділу III Порядку №189 до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені за результатом перевірки уповноваженими лікарями, перелік яких затверджується правлінням Пенсійного фонду України, обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання); 5) надає керівнику суб`єкта господарювання за результатами вжиття заходів, визначених у підпункті 4 пункту 3 розділу II цього Порядку, аналіз якості експертизи тимчасової непрацездатності, пропозиції щодо відповідності фахівців займаним посадам, кваліфікаційним категоріям, про накладання дисциплінарних стягнень та передачу справ у слідчі органи; 6) участь у встановленому порядку у засіданнях МСЕК.

Пунктом 4 розділу ІV Порядку №189 встановлено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» (далі - Інструкція №407).

Згідно із пунктами 3, 4 Інструкції №407 висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги.

Висновок (форма № 080-2/о) заповнюється членами лікарської комісії на підставі форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за №661/20974.

Висновок (форма № 080-4/о) заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №__», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за №661/20974.

Також повноваження ЛКК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання».

Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що існує недосконалість та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ для звільнення військовослужбовця з військової служби, відповідно до «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII.

Таким чином, аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, які визначені Положенням №1317, колегія суддів вважає, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2024 у справі №120/1909/23.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає, що необхідність постійного догляду за хворою матір`ю може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК.

Наданий позивачем висновок №299 від 03.05.2024, виданий ЛКК КНП «Балаклійський центр первинної медико-санітарної допомоги» Балаклійської міської ради Харківської області, містить інформацію щодо матері позивача та висновок про те, що за станом здоров`я ОСОБА_2 (мати позивача) потребує постійного стороннього догляду.

Зазначений висновок прийнятий повноважним органом. Склад комісії затверджений наказами директора Комунального некомерційного підприємства Балаклійський центр первинної медико-санітарної допомоги» Балаклійської міської ради Харківської області від 02.01.2024 №1.

За наведених обставин твердження апелянта про те, що у спірному випадку для підтвердження необхідності стороннього догляду за матір`ю позивач мав надати лише висновок медико-соціальної експертної комісії колегія суддів вважає помилковим. Необхідність постійного стороннього догляду за хворою матір`ю може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що наданий позивачем висновок №299 від 03.05.2024, виданий ЛКК КНП «Балаклійський центр первинної медико-санітарної допомоги» Балаклійської міської ради Харківської області, відповідно до якого за станом здоров`я ОСОБА_2 (мати позивача) потребує постійного стороннього догляду є достатньою підставою для висновку, що така особа потребує постійного стороннього догляду, відповідно до підпункту «г» пункту 3 частити 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для не прийняття відповідачем наданого висновку ЛКК як належного та допустимого доказу того, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Також колегія суддів враховує, що приписами абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) не встановлено, що висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я на підтвердження необхідності здійснення військовослужбовцем постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, для підтвердження права на звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, має бути оформлений «за формою, затвердженою МОЗ».

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням «Серявін та інші проти України», та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Положеннями пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши фактичні обставини та питання права, які лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Згідно з частинами 1-3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки судом було правильно встановлено всі обставини справи, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року по справі № 520/24495/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін