Справа № 460/14783/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/14783/24 пров. № А/857/8301/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року (головуючий суддя: Комшелюк Т.О., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 03.12.2024, звернувся з позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області від 28.10.2024 № 39 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 23.10.2024 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно з ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування позову позивач зазначає, що досягнувши пенсійного віку та маючи необхідний страховий стаж, 22.10.2024 звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За наслідками розгляду вказаної заяви, рішенням відповідача ГУ ПФУ у Житомирській області від 28.10.2024 № 39 було відмовлено у призначенні пенсії позивачу з підстав не підтвердження періоду проживання/роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років. Позивач вважає таку відмову протиправною та безпідставною.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.10.2024 № 39 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 22 жовтня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.12.1994 по 20.11.1997.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22 жовтня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.12.1994 по 20.11.1997.

У задоволенні решту позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт звертає увагу суду на те, що згідно поданих документів період роботи (проживання) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 2 місяці 26 днів, загальний період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 2 роки 4 місяці 24 дні. Страховий стаж 24 роки 8 місяців 29 днів (за необхідних 20 років). За доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 01.12.1994 по 20.11.1997 згідно трудової книжки колгоспника від 15.09.1983, оскільки відсутня дата рішення при звільненні з роботи. Періоди з 01.01.1986 по 01.01.1993 не враховані до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС згідно рішення Корецького районного суду Рівненської області по справі від 18.10.2022 № 563/1018/22, оскільки рішення суду не містить зобов`язального характеру щодо врахування періодів причетності до ЧАЕС для визначення права на пенсію.

Позивачем не подано відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, має статус громадянина, який постійно працював чи працює, або проживав чи проживає у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986, 1988-1990 роках (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 15.06.1993.

Згідно довідки Зарічненської селищної ради Рівненської області від 22.12.2022 № 1370 позивач у період з 26.04.1986 по 01.09.1986, з 19.07.1988 по 03.09.1988, з 25.10.2022 по даний час зареєстрований в селі Перекалля Вараського району Рівненської області.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 18.10.2022 в справі № 563/1018/22 встановлено факт проживання ОСОБА_1 в с. Перекалля Вараського (на той час Зарічненського) району Рівненської області з 01 січня 1986 року по 01 січня 1993 року. Вказане рішення набрало законної сили 19.11.2022.

Село Перекалля Вараського (раніше Зарічненського) району Рівненської області, відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

Позивач, 22.10.2024 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішенням № 39 від 28.10.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Вказано, що вік заявника становить 59 років. Згідно поданих документів період роботи (проживання) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 2 місяці 26 днів, загальний період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 2 роки 4 місяці 24 дні. Страховий стаж 24 роки 8 місяців 29 днів (за необхідних 20 років). За доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 01.12.1994 по 20.11.1997 згідно трудової книжки колгоспника від 15.09.1983, оскільки відсутня дата рішення при звільненні з роботи. Періоди з 01.01.1986 по 01.01.1993 не враховані до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС згідно рішення Корецького районного суду Рівненської області по справі від 18.10.2022 № 563/1018/22, оскільки рішення суду не містить зобов`язального характеру щодо врахування періодів причетності до ЧАЕС для визначення права на пенсію. Додатково повідомлено що враховані періоди проживання в зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС з 26.04.1986 по 31.08.1986 та з 19.07.1988 по 09.09.1988 згідно довідки № 547 від 17.05.2021 та період з 06.09.1988 по 11.06.1990, згідно довідки № 535 від 25.08.2021. Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку № 637 відсутні. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб зараховані всі періоди трудової діяльності. Не працює. Особа матиме право на пенсійну виплату з 11.10.2030. Враховуючи вище викладене гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в зв`язку з відсутністю (проживання) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 03 роки.

Не погоджуючись з рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 18.10.2022 в справі № 563/1018/22, яким встановлено факт проживання ОСОБА_1 в с. Перекалля Вараського (на той час Зарічненського) району Рівненської області з 01 січня 1986 року по 01 січня 1993 року. В силу вимог ч. 4 ст. 78 КАС України зазначене вище рішення мало враховуватися відповідачем при розгляді заяви позивача про призначення пенсії. Разом з тим, зі змісту заяв по суті, судом встановлено, що таке рішення пенсійним органом, при розгляді заяви, позивача не враховано. З огляду на викладене, та з урахуванням усіх обставин справи, суд дійшов висновку, що період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить більше 3 років.

А також зазначив, що факт відсутності у трудовій книжці позивача дати рішення у записі № 12 не може покладати на позивача тягар додаткової відповідальності за можливі недоліки у веденні кадрової документації допущені роботодавцем, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що підставою для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, згідно оскаржуваного рішення, було не підтвердження факту проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі покликання пенсійного органу безпідставними, з огляду на таке.

Село Перекалля Вараського (раніше Зарічненського) району Рівненської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 18.10.2022 в справі № 563/1018/22 встановлено факт проживання ОСОБА_1 в с. Перекалля Вараського (на той час Зарічненського) району Рівненської області з 01 січня 1986 року по 01 січня 1993 року. Вказане рішення набрало законної сили 19.11.2022.

Пунктом 3 частини 1 статті 11 Закону № 796-XII встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом № 796-ХІІ, для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року. Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 1 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 1 січня 1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до статті 15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно з частиною 3 статті 65 Закону № 796-XII посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Зазначене кореспондується зі змістом пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501.

Як встановлено судом, у позивача наявне посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 15.06.1993.

Відтак, позивач має право на пільги та компенсації, встановлені Законом № 796-ХІІ для осіб, які постійно проживають та постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, в тому числі і право на пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Відповідач щодо наявності у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та чинності посвідчення не заперечує.

Спірним є питання проживання (роботи) позивача не менше трьох років у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до положень підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №2 2-1 документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, для потерпілих від Чорнобильської катастрофи є:

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:

- для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

- для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

- для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23.

У постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Отже, період перебування особи (навчання, роботи) на території, яка не віднесена до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, не може бути зарахований до періоду проживання (навчання та період роботи) на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції, враховуючи наведені висновки Верховного Суду та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку, дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, зокрема рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 18.10.2022 в справі № 563/1018/22 яким, встановлено факт проживання ОСОБА_1 в с. Перекалля Вараського (на той час Зарічненського) району Рівненської області з 01 січня 1986 року по 01 січня 1993 року. Вказане рішення набрало законної сили 19.11.2022.

Щодо покликання апелянта, що встановлення судовим рішенням Корецького районного суду Рівненської області факту проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю певної кількості років не може бути підтвердженням проживання у цій зоні та підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки згідно ст. 129-1 Конституції України, рішення є обов`язковим до виконання, а приписами ч. 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

З огляду на викладене, оскільки період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить не менше 3 років, а тому позивач має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.12.1994 по 20.11.1997, оскільки відсутня дата рішення при звільненні з роботи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі по тексту -Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі по тексту - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що трудовою книжкою колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 (дата заповнення 15.09.1983) підтверджується, що останній:

запис № 10 від 01.12.1994 прийнятий на посаду касира Іванівської сільської ради (розпорядження № 28 від 01.12.1994),

запис № 11 від 14.09.2016 обраний секретарем Іванівської сільської ради (рішення № 2 сесії Іванівської сільської ради 22-го скликання),

запис № 12 від 21.11.1997 звільнений в зв`язку з переходом на іншу роботу (рішення № 4 сесії сільської ради 22-го скликання).

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача щодо не зазначення дати рішення у записі № 12.

Наведене свідчить про недоліки заповнення трудової книжки позивача в спірний період.

Разом з тим, вказані записи є чіткими, послідовними, не містять виправлень, спосіб внесення записів у трудову книжку позивача за період його трудової діяльності не дає підстав вважати суду, що мали місце будь-які неправомірні дії з метою штучного (безпідставного) формування стажу позивача.

Факт відсутності у трудовій книжці позивача дати рішення у записі № 12 не може покладати на позивача тягар додаткової відповідальності за можливі недоліки у веденні кадрової документації допущені роботодавцем, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відтак, позивач, як найманий працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, висновки якого відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує у цій справі.

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З огляду на викладене, період роботи позивача з 01.12.1994 по 20.11.1997 протиправно не зараховано до його страхового стажу та підлягає зарахуванню.

При цьому, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що оцінка таких обставин не має вирішального значення для правильного вирішення спору по суті.

Отже, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення з 01.01.1986 по 01.01.1993, що підтверджується судовим рішенням № 563/1018/22, отже він має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку, а також оскільки період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить не менше 3 років, позивач досягнув необхідного віку і в нього наявний відповідний страховий стаж, а тому є всі правові підстави для призначення пенсії, у відповідності до положень статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі № 460/14783/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін