Справа № 160/26019/25
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військово-лікарської комісії при КП Слобожанська центральна лікарня Слобожанської селищної ради про визнання протиправною дію або бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати висновок Військово-лікарської комісії КП Слобожанська центральна лікарня Слобожанської селищної ради від 22.08.2025 р., відповідно до якого його визнано придатним до військової служби;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.08.2025 року в частині його призову на військову службу за під час мобілізації, на особливий період до ВЧ НОМЕР_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 по стройовій частині в частині призначення та зарахування його до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 04.09.2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов лист №195/1/3138, в якому повідомлено, що він 22.08.2025 року пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією, за результатами якої визнаний придатним до військової служби та знятий з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_3 , як призвана чи мобілізована / призвана особа на військову службу за абз.3 п.2 ч.5 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Також, у вказаному листі було зазначено, що згідно із відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів він не перебував на військовому обліку, чим порушив вимоги Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». 05.09.2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_4 було отримано лист на адвокатський запит №3655 від 28.08.2025 р., відповідно до якого відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації згідно із ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не надавалась. 22.08.2025 року він призваний начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 до ВЧ НОМЕР_1 .
Проте, до позову додано копію роздруківки з розділу «заброньовані працівники» де відображено, що ТОВ «ВЕТО» в черговий раз направляло заяву про його бронювання. Тобто, він ще з 14.02.2024 року та на момент мобілізації до лав ЗСУ був працівником підприємства, яке визначено на підставі розпорядження начальника Дніпропетровської обласної військової адміністрації №752/0/527-24 від 01.04.2025 р. критично важливим для економіки області, та саме він перебував в процесі бронювання. Крім того, фактично він не пройшов обстеження Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_5 , а направлення на ВЛК взагалі не має його підпису, або підписано невстановленою особою замість нього. На момент мобілізації йому не було попередньо вручено ані направлення на проходження ВЛК, ані повістки про направлення для проходження служби / мобілізаційне розпорядження. До позову додано медичну документацію, яка засвідчує факт проходження ним процедур хімічних терапій з метою лікування важкого онкологічного захворювання, яке станом на зараз діагностується в стані ремісії. Вказане й стало підставою для звернення до суду з позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність приписам ст.161 КАС України.
На виконання ухвали суду 19.09.2025 року позивачем були усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 24.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду 02.10.2025 року від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 22.08.2025 року проводились заходи з оповіщення військовозобов`язаних про необхідність явки до ТЦК та СП для уточнення облікових даних, проходження військово-лікарської комісії і подальшого призову на військову службу під час мобілізації. ІНФОРМАЦІЯ_3 проводились заходи з оповіщення військовозобов`язаних та було встановлено особистість позивача, який відмовився пред`явити військово-обліковий документ та паспорт громадянина України. Оскільки позивач є особою, що підлягає призову на військову службу під час мобілізації, що свідчать данні з Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів системи «Оберіг» йому було про це повідомлено та запропоновано проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення облікових даних та проходження військово лікарської комісії. 22.08.2025 року позивач за направленням ІНФОРМАЦІЯ_4 пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до військової служби. У зв?язку з тим, що позивач згідно із висновку ВЛК визнаний придатним до військової служби під час мобілізації, у встановленому законом порядку не заброньований, а також не має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, прийнято рішення про його призов на військову службу під час мобілізації. Враховуючи вищевикладене, відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.
До суду 10.10.2025 року від позивача надійшла відповідь, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві та зазначено, що доводи відповідача-1 у відзиві є такими, що не відповідають дійсності. Так, відповідач-1 визнає факт його затримання 22.08.2025 р. службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою уточнення військово-облікових даних. Також, відповідач-1 визнає факт направлення його на ВЛК на базі КЗ «Слобожанська центральна лікарня» Слобожанської сільської ради, де комісією ВЛК його було визнано «придатним до військової служби». Проте, відповідач-1 жодним чином не повідомляє про вручення повістки про відправку на військову службу / мобілізаційного розпорядження та про їх дату. Вказані дії свідчать, що відповідач-1 перевищив свої повноваження та фактично мобілізував особу, яка була заброньована в порядку передбаченим чинним законодавством України. Разом з доказами, до позову додано роздруківки з розділу «заброньовані працівники», де ТОВ «ВЕТО» в черговий раз, направляло заяву про бронювання особи.
На виконання вимог ухвали суду, від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивача було зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 наказом командира від 22.08.2024 р. №243. При цьому, оскаржуваний позивачем наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.08.2024 р. №243 є виконаним з моменту його зарахування до списків особового складу військової частини. Відповідно до п.7 Положення №1153/2008 військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим. Підстави звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану визначені п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII.
Матеріали адміністративної справи не містять доказів звернення позивача до командування ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби. Також позивачем не доведено наявності у нього підстав для звільнення з військової служби, передбачених п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII. Відтак, скасування наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.08.2024 р. №243 про зарахування позивача до списків особового складу частини та початку виконання обов`язків, який вичерпав свою дію фактом виконання з моменту вступу позивача на військову службу за призовом, не може мати правових наслідків у вигляді звільнення його з військової служби. Крім того, відповідач-2 звертає увагу суду, що відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.10.2025 р. №312, на підставі розпорядження Генерального штабу ЗСУ від 21.10.2025 р. №300/ПУ/4174/ІІ/ дск ОСОБА_1 направлено для подальшого проходження військової служби до ВЧ № НОМЕР_2 . Враховуючи вищевикладене, відповідач-2 просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.
На виконання вимог ухвали суду, від відповідача-3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що під час проходження медичного огляду 22.08.2025 року позивач не надав жодних документів, що підтверджують перенесене онкогематологічне захворювання. Зокрема, не було подано: довідки про перенесене захворювання, індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда, виписних епікризів, виписок з медичної карти амбулаторного хворого чи історії розвитку дитини. У зв?язку з чим, комісія не мала правових і фактичних підстав для врахування відомостей про лейкоз при ухваленні висновку. Медичні документи, на які посилається позивач, датовані 2002 р. - 2011 р., тобто охоплюють період з 5 до 14 років життя позивача. З моменту закінчення лікування минуло понад 13 років до дати проходження ВЛК у 2025 році, що може свідчити про стійке одужання та відсутність актуальних медичних підстав для обмеження придатності. За результатами перевірки відомостей у відповідних медичних базах та реєстрах, інформації про перебування позивача на онкогематологічному обліку або наявність інвалідності за даним захворюванням не встановлено. Позовна заява ґрунтується лише на припущеннях позивача і не містить належних доказів. Враховуючи вищезазначене, рішення військово-лікарської комісії від 22.08.2025 року, відповідно до якого позивача визнано придатним до військової служби є обґрунтованим і прийнятим у межах наданих повноважень. Враховуючи вищевикладене, відповідач-3 також просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що довідкою військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 від 22.08.2025 року №2025-0822-1140-0070-0 ОСОБА_1 , на підставі статті, графи ІІ Розкладу хвороб визнано придатним до військової служби.
Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.08.2025 р. №84 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» наказано нижчепойменованих військовозобов`язаних та резервістів відповідно до поіменного списку №2216 від 22.08.2025 року призвати на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправити до ВЧ НОМЕР_1 : солдата ОСОБА_1 , 1997 року народження, ВОС-956647.
Згідно із витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.08.2025 року №243 відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 Про загальну мобілізацію" нижчепойменованих осіб рядового та сержантського складу, які прибули з територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для комплектування навчальних батальйонів школи індивідуальної підготовки ВЧ НОМЕР_1 , з 22.08.2025 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. З 22.08.2025 року наказано вважати такими, що прийняли справи та посади і приступили до виконання службових обов`язків за посадами з визначеними посадовими окладами: солдата ОСОБА_1 - курсантом навчального взводу навчальної роти НОМЕР_3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, призваного ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , НОМЕР_4 . Встановити оклад за посадою 2 470 грн. Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 633% від посадового окладу та надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Зараховано на котлове забезпечення частини з 22.08.2025 року.
Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.03.1992 р. №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 2232-XI захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 цього Закону).
За змістом частини третьої статті 1 Закону № 2232-XI військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частин першої, третьої та шостої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України (частина 13 статті 2 Закону № 2232-XI).
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-ХІ).
За змістом статті 3 цього Закону правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За змістом абзацу 13 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно із частиною другою статті 4 Закону №3543-XII встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до частин п`ятої, шостої та восьмої статті 4 Закону №3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації. З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та на час розгляду справи не припинений та не скасований.
Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Згідно із частиною шостою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
В силу пункту 1.1 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно із пунктом 1.2. глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза це:
медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби;
визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ;
встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Серед основних завдань військово-лікарської експертизи, згідно із пунктом 1.3 глави 1 розділу І Положення №402, є: добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України; визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть; визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби у зв`язку з їх звільненням.
Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 визначено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
ВЛК приймають постанови у тому числі на виїзних засіданнях та, в окремих випадках (лікування за кордоном) - дистанційно.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.
Постанова ВЛК скасовується у випадках, коли попередня постанова ВЛК на дату її прийняття не відповідала законодавству та/або була прийнята на підставі недійсних документів.

Постанова ВЛК відміняється у випадках, коли необхідно привести зміст попередньої постанови ВЛК (яка була прийнята правильно) у відповідність до чинного законодавства.

Штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону (пункт 2.2 глави 2 розділу І Положення №402).

Відповідно до пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402 Центральна військово-лікарська комісія (ЦВЛК) є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.

ЦВЛК має право, зокрема, оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у закладах охорони здоров`я (установах), військових частинах; перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у закладах охорони здоров`я (установах), медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи; запитувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: виписки (витяги) з матеріалів службового (спеціального) розслідування, матеріалів дізнання, досудового розслідування, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі запиту оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу); архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років); залучати головних медичних фахівців Збройних Сил України, лікарів-спеціалістів Національного військово-медичного клінічного центру та інших закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи; перевіряти у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК та СП) і закладах охорони здоров`я (установах) організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів; направляти у заклади охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України на контрольне обстеження, медичний огляд, повторний медичний огляд, військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу), військовозобов`язаних, резервістів; запитувати від закладів охорони здоров`я (установ), військових частин, ТЦК та СП і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи; надавати до Генерального штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, керівникам органів місцевої адміністрації результати медичного огляду військовослужбовців, членів їх сімей, призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів та інших осіб; розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України; надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).

Рішення, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Відповідно до підпункту 2.5.1 пункту 2.5 глави 2 розділу І Положення №402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ВЛК Сухопутних військ Збройних Сил України.

Позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК призначаються у складі голови, заступника голови (може призначатись один з членів комісії), членів комісії (не менше ніж три лікарі) і секретаря з числа фахівців з медичною освітою. До складу ВЛК можуть призначатися лікарі інших спеціальностей (підпункт 2.5.2 пункту 2.5 глави 2 розділу І Положення №402).

Документи позаштатних ВЛК скріплюються печаткою закладу охорони здоров`я (установи), військової частини, в яких ці комісії утворені (підпункт 2.5.11 пункту 2.5 глави 2 розділу І Положення №402).

Виходячи з наведених правових норм в їх сукупності, а також положень КАС України, при розгляді по суті спору в адміністративних справах, у яких оспорюються рішення лікарських комісій, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому така оцінка виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.

Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 року у справі №806/526/16 зазначив, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Також відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 року у справі №810/5009/18, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.

Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Верховний Суд у постанові від 10.02.2022 року у справі № 160/7153/20 зазначив, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.2 ст.2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Дискреційні повноваження - це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити їх законність лише в межах дотримання процедури прийняття таких. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, надавати оцінки діагнозу позивача, у тому числі періоду виникнення захворювань, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідності дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12.06.2020 року у справі № 810/5009/18, від 12.02.2021 року у справі № 820/5570/16, від 26.02.2025 року у справі № 240/13173/22.

З огляду на визначений позивачем предмет спору у цій справі, суд перевіряє законність постанови військово-лікарської комісії виключно в межах дотримання процедури її ухвалення.

Позивач стверджує, що медичний огляд ВЛК відбувався з істотним порушенням норм діючого законодавства, що є порушенням його прав. Крім того, не враховано існування інших документально підтверджених захворювань, що впливають на ступінь придатності його до військової служби.

Отже, фактично, позивач не згоден з висновком ВЛК, який зазначений у спірній довідці.

Суд зазначає, що в межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Не погоджуючись із постановою ВЛК та зафіксованими у ній висновками, позивач не надав доказів на підтвердження його звернення до регіональної ВЛК зі скаргою чи заявою щодо перегляду такого, як і не надав доказів звернення зі скаргою до ЦВЛК.

Втім, Положення №402 не передбачає право особи, що проходила медичний огляд, оскаржувати постанови штатних (позаштатних) ВЛК (в даному випадку ВЛК при РТЦК) у судовому порядку, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Перевірка рішення штатної ВЛК на предмет того, чи дотримані всі умови та критерії, передбачені Положенням №402 при проведенні медичного огляду військового, належить до функцій ВЛК регіону чи ЦВЛК, а остаточного рішення, яке підлягає судовому оскарженню, з приводу придатності позивача до військової служби ВЛК регіону чи ЦВЛК (в межах справи) не приймали, а тому останній не дотримався вимог Положення №402 щодо процедури оскарження результатів медичного огляду, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Подібне правозастосування в частині оскарження висновків штатних (позаштатних) ВЛК відповідно до Положення №402 висвітлено у постановах Верховного Суду від 26.02.2025 року у справах №600/3273/22-а, №240/13173/22.

Таким чином, у разі наявності сумніву щодо правильності висновку щодо його придатності, позивач мав право звернутися до Центральної військово-лікарської комісії для перегляду відповідного висновку.

Щодо заявлених позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.08.2025 року в частині призову позивача на військову службу за час мобілізації, на особливий період до ВЧ НОМЕР_1 та наказу командира ВЧ НОМЕР_1 по стройовій частині в частині призначення та зарахування позивача до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач є військовозобов`язаним, який військово-лікарською комісією визнаний придатним до військової служби.

Матеріалами справи не підтверджено, що на момент вчинення оскаржуваних дій та прийняття оскаржуваних наказів позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації за станом здоров`я чи з інших законодавчо встановлених підстав.

На підтвердження свого бронювання позивач надав, роздруківку з розділу «заброньовані працівники» ТОВ «ВЕТО» станом на 25.08.2025 року де відображено, що ОСОБА_1 має статус «не заброньовано», причина «особа не підлягає бронюванню» та розпорядження начальника Дніпропетровської обласної військової адміністрації №752/0/527-24 від 01.04.2025 р. «Про визначення підприємств, установ, організацій критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності в особливий період».

Разом з тим, суд не вважає такі документи достатніми для підтвердження наявності в позивача бронювання, з огляду на наступе.

Зокрема, територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку на підставі рішення про бронювання військовозобов`язаних зараховує у строк не більш як п`ять робочих днів з дня його отримання такого військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік із внесенням відомостей про надану відстрочку в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» 16.03.2017 року № 1951-VIII єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру (ч.1 ст.5 Закону).

Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України (ч.8 ст.5 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону № 1951-VIII до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості:

1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

До персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать відомості про наявність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (п.34 ч.1 ст.7 Закону № 1951-VIII).

Так, система Оберіг це єдиний електронний реєстр призовників, військовозобов`язаних і резервістів, який збирає, зберігає та обробляє дані для військового обліку.

В наявному в матеріалах справи військово-обліковому документі, сформованого в застосунку «Резерв+», відсутня інформація про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання).

Доказів надання працівникам ТОВ «ВЕТО» на момент призову витягу про бронювання військовозобов`язаного згідно із Додатком 3 до Порядку позивачем до суду не надано.

Суд зазначає, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом. При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.

Вказаний висновок узгодження також з правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 18.01.2024 року у справі №280/6033/22.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Поряд з тим, матеріалами справи встановлено, що позивач не був належним чином зарахований на спеціальний військовий облік із внесенням відомостей про надану відстрочку в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а тому на момент проведення мобілізації у нього не було належним чином оформленого права на відстрочку від призову.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_6 , правомірно здійснено призов позивача на військову службу під час мобілізації.

Також, суд зауважує, що абз.2 ч.1 ст.39 Закону № 2232-ХІІ визначено, що на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які раніше не проходили військову службу в Збройних Силах України, інших військових формуваннях, проходять курс базової загальновійськової підготовки тривалістю не менше ніж один місяць.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-ХІІ.

Відповідно до п.4 ч.1 та абз.1 ч.3 ст.24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається, зокрема, день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 р. № 280, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.11.2022 р. за № 1407/38743, затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка визначає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - Інструкція 280).

Відповідно до пунктів 1, 3 Розділу XII Інструкції № 280 облік особового складу в особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців щодо прихованої мобілізації або з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, ведеться у порядку, установленому на мирний час, та з урахуванням особливостей, викладених у цьому розділі.

Військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 13 і 14 розділу II цієї Інструкції.

Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині до закінчення заходів відмобілізування незалежно від номенклатури посад для призначення.

Пунктом 14 Розділу ІІ Інструкції № 280 встановлено, що зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини.

Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є, зокрема, для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.

З вказаних норм у їх сукупності слідує, що організація обліку та призову громадян в особливий період, покладена на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Разом з тим, зарахування до штату військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини. Відповідне зарахуванням здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Суд встановив, що, відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані та направлені територіальним центром позивача 22.08.2025 р. направлено до ВЧ НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.08.2025 р. №243 позивача зараховано до списків частини і на всі види забезпечення та на котлове забезпечення.

Таким чином, з дня відправлення позивача до ВЧ НОМЕР_1 він проходить військову службу та набув правового статусу «військовослужбовець».

Згідно із абзацом 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пункт 233 Положення № 1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, серед яких: під час дії воєнного стану: а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; б) за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі; г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу); з) у зв`язку із призначенням (обранням) на посаду або перебуванням на посаді судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.

Отже, Законом №2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008 не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов.

При цьому, доказів того, що позивач звертався до ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про своє звільнення, із зазначенням підстав звільнення передбачених пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, матеріали справи не містять та про такі докази позивач не зазначає.

З огляду на вказане, відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.08.2025 року в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період до ВЧ НОМЕР_1 та наказу командира ВЧ НОМЕР_1 по стройовій частині в частині призначення та зарахування його до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , оскільки суд вважає, що оскаржувані накази правомірні та такі, що прийняті відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з викладених вище підстав.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст.139 КАС України, не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), Військово-лікарської комісії при КП Слобожанська центральна лікарня Слобожанської селищної ради (вул.Сухомлинського, буд.38, смт.Слобожанське, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 52005, 2) про визнання протиправною дію або бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма