Справа № 280/3642/25
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 280/3642/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.05.2025 року (головуючий суддя Артоуз О.О.)

в адміністративній справі №280/3642/25 за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області до відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білан Дмитро Геннадійович

про визнання оскарження рішень, дій або бездіяльності органів ДВС,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, звернувся 06.05.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білан Дмитро Геннадійович, просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.04.2025 року ВП № 75960663 про накладення штрафу.

В обґрунтування позову зазначено, що на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження ВП №75960663 на підставі виконавчого листа №520/1718/23, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом 04.04.2024. Водночас, позивач не має можливості у добровільному порядку виконати вимоги виконавчого листа №520/1718/23, оскільки кошторисом на 2025 рік видатки на виконання судових рішень на користь суддів не передбачаються, а тому накладення на позивача штрафу за невиконання рішення суду вважає безпідставним. Крім того, вказує, що вимоги щодо обчислення конкретного розміру невиплаченої надбавки за вислугу років рішення суду у справі №280/1782/22 не містить, а тому посилання відповідача на невиконання рішення суду в цій частині є безпідставними. Стверджує, що вчинення дій щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за рішенням суду в умовах відсутності кошторисних призначень прямо заборонено бюджетним законодавством. Просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.05.2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що виконання територіальним управління такого обов`язку, покладеного судовим рішенням, яке набрало законної сили, жодним чином не залежить від наявності/відсутності бюджетного фінансування на виплату відповідних сум.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вказує, що у Відділі на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №75960663 з примусового виконання виконавчого листа №520/1718/23, який видав 04.04.2024 Запорізький окружний адміністративний суд, про "Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести з 24.09.2021 року по 21.06.2022 року нарахування та виплатити суддівську винагороду судді ОСОБА_1 на підставі частини 2 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу. Листом від 02.04.2025 за вих. № 08-03/2793 боржник повідомив відділ, що кошторисом на 2025 рік видатки на виконання судових рішень на користь суддів не передбачаються, оскільки зміни до Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, згідно з якими виконання рішень судів на користь суддів здійснюється за вищевказаним КЕКВ, були запроваджені після складання бюджетного запиту до проекту Державного бюджету України на 2025 рік. В той же час, боржником не було проведено перерахування та обчислення конкретного розміру невиплаченої ОСОБА_1 суддівської винагороди, що, зокрема, унеможливлює звернення державного виконавця із заявою до суду щодо зміни способу і порядку виконання судового рішення. Таким чином, вимоги вищезазначеного виконавчого документа боржником не виконані як в частині виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, так і в частині перерахування та обчислення конкретного розміру невиплаченої ОСОБА_1 суддівської винагороди. Поважних причин невиконання рішення у встановлений виконавцем строк у листах боржника не зазначено. Своїм правом, передбаченим Кодексом адміністративного судочинства України, звернутися до Запорізького окружного адміністративного суду щодо вирішення питання про виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; відстрочення чи розстрочення виконання; зупинення виконання (дії) судового рішення; заміну сторони виконавчого; роз`яснення судового рішення тощо - боржник не скористався. Відтак відповідач вважає спірну постанову правомірною. Також, відповідач наголошує на тому, що боржник отримав оскаржувану постанову 22.04.2025, в той час як звернувся до суду із позовом від 06.05.2025, тобто після закінчення строків, установлених законом на оскарження рішень державного виконавця.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції ухвалою від 14.10.2025 витребувано у позивача доказ (та письмові пояснення за необхідністю), чи звертався він до відповідної установи щодо надання фінансування для виконання рішень суду.

Станом на час розгляду справи від учасників справи пояснень не надходило, у зв`язку з чим справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі № 520/1718/23 визнано протиправним і скасовано наказ начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 » від 24.09.2021 №98-ос, зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести з 24.09.2021 по 21.06.2022 нарахування та виплатити суддівську винагороду судді ОСОБА_1 на підставі частини 2 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.12.2023 апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області залишено без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.06.2023 - без змін.

04.04.2024 року Запорізьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №520/1718/23 про зобов`язання територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести з 24.09.2021 року по 21.06.2022 року нарахування та виплатити суддівську винагороду судді ОСОБА_1 на підставі частини 2 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20 % посадового окладу.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича від 05.09.2024 ВП №75960663 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа №520/1718/23.

Листом від 19.09.2024 №08-03/5342 позивачем повідомлено відповідачу, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 26.08.2024 № 414 про внесення змін до Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету та Інструкції щодо застосування класифікації кредитування бюджету (набрали чинності з 05 вересня 2024 року) виплати на виконання судових рішень за позовами суддів на їх користь згідно із законодавством мають здійснюватися з КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки».

У зв`язку із наведеним 10.09.2024 територіальне управління звернулося до Державної судової адміністрації України із клопотанням про затвердження додаткових кошторисних призначень КЕКВ 2800 «Інші видатки» бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Листом від 18.09.2024 № 11-18098/24 Державна судова адміністрація України повідомила про відмову у затвердженні вищевказаних кошторисних призначень. Зважаючи на викладене позивачем повідомлено про відсутність можливості виконати судове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі №520/1718/23.

На вимогу державного виконавця листом від 02.04.2025 № 08.03.2025 позивачем повідомлено про те, що кошторисом на 2025 рік видатки на виконання судових рішень на користь суддів не передбачаються, оскільки зміни до Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, згідно з якими виконання рішень судів на користь суддів здійснюється за вищевказаним КЕКВ, були запроваджені після складання бюджетного запиту до проекту Державного бюджету України на 2025 рік. Вказано, що територіальне управління вважає, що єдиним способом виконання рішення суду у справі є виконання рішення за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

У той же час, на думку територіального управління наявні підстави для зміни порядку та способу виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі № 520/1718/23 шляхом стягнення на користь судді ОСОБА_1 не донарахованої та недоплаченої суддівську винагороди за період з 24.09.2021 по 21.06.2022 розрахованої на підставі частини 2 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича від 22.04.2025 ВП № 75960663 за невиконання рішення без поважних причин накладено на боржника територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області штраф у розмірі 5100 грн. на користь держави. Згідно мотивувальної частини вказаної постанови боржником не було проведено перерахування та обчислення конкретного розміру невиплаченої ОСОБА_1 суддівської винагороди, що, зокрема, унеможливлює звернення державного виконавця із заявою до суду щодо зміни способу і порядку виконання судового рішення.

Позивач вважає протиправною постанову відповідача про накладення штрафу на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За змістом п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.п.1, 16 ч.3 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

За змістом ч.1 ст.75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника:

- фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

- на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

- на юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 4 статті 19 Закону № 1404-VIII передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

З огляду на вищевикладене, накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Разом з тим, визначальною умовою для накладення такого штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, а їх подолання для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404-VIII.

Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

При цьому, поважними, у розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

У свою чергу, засади та порядок фінансування судів установлені статтями 148, 149 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII.

Так, частинами 1, 3, 4 ст. 148 Закону №1402-VIII установлено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема, Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

За приписами ч. 1 ст. 149 Закону №1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.

За приписами ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до ст.ст. 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону України №1402-VIII, з урахуванням положень Бюджетного кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України.

Фактичне та у повному обсязі виконання рішення суду у справі №520/1718/23 можливе за умови наявності у позивача відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно із усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 у справі №373/436/17, від 15.05.2020 у справі №812/1813/18, від 21.05.2020 у справі №310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі №821/1491/17, невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №804/2076/17 зазначено, що сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність.

Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.

Матеріалами справи підтверджується, що резолютивна частина рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі № 520/1718/23, в частині, яка перебуває на примусовому виконанні у спірному виконавчому провадженні, містить не тільки зобов`язання щодо виплати суддівську винагороду судді ОСОБА_1 на підставі частини 2 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20 % посадового окладу, але і зобов`язання нарахувати суддівську винагороду з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20 % посадового окладу.

Водночас, територіальним управління не було надано державному виконавцю жодних доказів виконання рішення суду у справі № 520/1718/23 в частині здійснення з 24.09.2021 по 21.06.2022 нарахування суддівської винагороди судді ОСОБА_1 на підставі частини 2 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20 % посадового окладу.

Водночас, виконання територіальним управління такого обов`язку, покладеного судовим рішенням, яке набрало законної сили, жодним чином не залежить від наявності/відсутності бюджетного фінансування на виплату відповідних сум.

При цьому, посилання позивача на те, що вчинення дій щодо нарахування суддівської винагороди за рішенням суду в умовах відсутності кошторисних призначень прямо заборонено бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки жодна норма Бюджетного кодексу України та іншого закону, який регулює відповідні правовідносини, не містить подібної заборони.

Вказані обставини свідчать про невжиття позивачем належних та вичерпних заходів щодо виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі №520/1718/23, що свідчить про невиконання боржником рішення суду без поважних причин та за відсутності об`єктивних перешкод виконання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірна постанова про накладення на територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області штрафу за невиконання виконавчого листа №№ 520/1718/23 є правомірною та не підлягає скасуванню. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 241-245, 250, 272, 289, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.05.2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття 27.11.2025 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова