Справа № 240/12612/25
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Житомир справа № 240/12612/25

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач), у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення від 24.04.2025 № 95 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до періоду постійного проживання на території, яка віднесена до зони безумовного (обов`язкового) відселення, періоди з 26.04.1986 по 03.11.1988 та з 14.06.1991 по 01.01.1993;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 17 квітня 2025 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 17.04.2025 звернулася до ГУ ПФУ Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ. Проте, рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 24.04.2025 № 95 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки період проживання (роботи) в зоні безумовного обов`язкового відселення станом на 01.01.1993 становить 01 рік 10 місяців 23 дні, що не дає право на зниження пенсійного віку.

Позивач не погоджується з таким рішенням ГУ ПФУ у Львівській області, оскільки має статус особи, потерпілої від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, що підтверджується відповідним посвідченням, та видача вказаного посвідчення підтверджує той факт, що станом на 01.01.1993 позивач прожила або відпрацювала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 залучено до участі у справі №240/12612/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як другого відповідача.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач ГУ ПФУ у Житомирській області позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні, оскільки згідно із документами, що були надані позивачем для призначення пенсії, встановлено, що період проживання у зоні безумовного обов`язкового відселення станом на 01.01.1993 складає лише 01 рік 10 місяців 23 дні, а в зоні гарантованого добровільного відселення відсутній взагалі. При цьому, до періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період навчання позивача з 01.09.1986 по 22.06.1989 в Житомирському СПТУ №19 та її період трудової діяльності з 01.07.1989 по 13.06.1991 на Житомирській панчішній фабриці, оскільки м.Житомир не відноситься до зон радіоактивного забруднення. Оскільки наданими особою документами не підтверджено постійне проживання/ роботу у зоні безумовного обов`язкового відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) упродовж не менше 2 років станом на 01.01.1993 та у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993, тому підстави для застосування до особи положень статті 55 Закону № 796-ХП щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні. Також наголошує, що згідно наданого посвідчення, особа є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, посвідчення потерпілої 2 категорії - відсутнє.

Отже, оскільки станом на 01.01.1993 документами не підтверджено, що позивачка проживала або відпрацювала у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки, тому право на призначення пенсії за віком згідно із статтею 55 Закону №796-ХІІ у неї відсутнє.

Відповідач ГУ ПФУ у Львівській області відзиву на позовну заяву не подав.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у письмовому провадженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 15.10.1990, виданого Житомирською облдержадміністрацією, а тому 17.04.2025 звернулася до ГУ ПФУ у Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто ГУ ПФУ у Львівській області та за результатами її розгляду прийнято рішення від 24.04.2025 № 95, яким відмовлено у призначенні пенсії, оскільки документами не підтверджено факт постійного проживання (роботи) станом на 01.01.1993, передбаченого п. 2 ст. 55 Закону №796-ХІІ.

Листом від 29.04.2025 № 0600-0217-8/39840 ГУ ПФУ Житомирській області повідомило позивача про прийняття зазначеного рішення та надіслало його копію.

Вважаючи оскаржуване рішення ГУ ПФУ у Львівській області протиправним та таким, що порушує гарантовані чинним законодавством України права, соціальні гарантії та інтереси позивача, остання звернулася з даним позовом до суду.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Частинами першою, другою статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993. Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23).

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом № 796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986. Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01.01.1993, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986по 01.01.1993 (подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22).

Підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2023 № 55-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.01.2024 за № 1/41346), які набрали чинності 15.02.2024, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

У постановах від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, від11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22, від 02.10.2024 у справі № 500/551/23, від 11.11.2024 у справі № 460/19947/23 Верховний Суд зазначив про те, щовиникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості.При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII, та вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23).

Так, до заяви про призначення пенсії позивач надала довідку виконавчого комітету Повчанського старостинського округу Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 10.03.2025 №176 про реєстрацію та постійне проживання у с.Рудня-Повчанська Лугинського району Житомирської області з 26.04.1986 по 03.11.1988 та з 14.06.1991 по 29.05.2000, яке згідно постанови КМ України №106 від 23.07.91 відноситься до зони безумовного (гарантованого) відселення; в період з 01.03.2002 по даний час позивач зареєстрована і постійно проживає в АДРЕСА_1 , яке згідно постанови КМ України №106 від 23.07.91 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Водночас, матеріалами справи, а саме трудовою книжкою серія НОМЕР_2 від 06.07.1989, підтверджено, що позивач з 01.09.1986 по 30.06.1989 навчалася в Житомирському СПТУ №19, а з 01.07.1989 по 13.06.1991 працювала в`язальницею трикотажних виробів 4 розряду на Житомирській панчішній фабриці "Комсомолка"; м.Житомир не відноситься до зон радіоактивного забруднення.

Тобто, вказаними доказами спростовується період постійного проживання позивачки з 01.09.1986 по 30.06.1989 та з 01.07.1989 по 13.06.1991 в с.Рудня-Повчанська Лугинського району Житомирської області, оскільки позивач навчалася і працювала в м.Житомирі.

При цьому слід наголосити, що с.Рудня-Повчанська Лугинського району Житомирської області згідно постанови КМ України №106 від 23.07.91 відноситься до зони безумовного (гарантованого) відселення (2 категорія), а позивач має посвідчення потерпілої 3 категорії, при цьому, період її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення взагалі не підтверджено.

Таким чином, позивач не подала належних та допустимих доказів, які підтверджують, що у період з 26.04.1986 по 01.01.1993 проживала/працювала саме в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, тому зазначений період не може бути врахований судом як період, що підтверджує факт постійної роботи чи постійного проживання в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення, та який дає право на зниження пенсійного віку на 6 років на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Суд наголошує, що вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Верховний Суд у постанові від 17 червня 2020 року справі №572/456/17, виходячи з того, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіоактивного забруднення, наголосив, що під час розгляду справи щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ потрібно перевірити, чи постійно проживав або постійно працював позивач у зоні гарантованого добровільного відселення.

Виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення, зокрема, у зв`язку із постійним проживанням в такій місцевості, з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини.

Відтак,суд приходить до висновку, що ГУ ПФУ у Львівській області правомірно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII у зв`язку з відсутністю підстав для зменшення пенсійного віку, оскільки позивач не надала доказів постійного проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду належними та допустимими доказами правомірність спірного рішення.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Зважаючи на відмову у задоволенні позову, питання про розподіл понесених позивачем судових витрат у цій адміністративній справі судом не вирішується.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська обл., Львівський р-н, 79016, РНОКПП/), Головного управління Пенсійного фонду України Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

04.12.25