Справа № 142/738/25
Суддя: Нестерук В. В.
Дата ухвалення: 2025-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 142/738/25
Номер провадження 2-а/142/16/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 грудня 2025 року смт. Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Нестерука В.В.,

з участю

секретаря судового засідання Яворської О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами, передбаченими статтями 268-271, статтею 286 КАС України,

адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст. 210 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст. 210 КУпАП, в якій позивач просить суд скасувати постанову № 3/25/276 від 04.09.2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що підставою для звернення до суду стало те що 04.09.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 на нього незаконно була складена Постанова за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП № 3/25/276 від 04.09.2025 року. Розгляд справи здійснювався без його присутності. Він є офіцером у відставці, військове звання майор, не придатний до військової служби з виключенням з військового обліку (довідка ВЛК №130/1587 від 29.07.2022 р.) 29 серпня 2025 року він сформував новий електронний військово-обліковий документ через застосунок Резерв+. У вказаному документі міститься інформація про те, що ТЦК звернувся до Нацполіцїї для розшуку його та доставлення для складання протоколу. Прибувши 29.08.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для з`ясування причини вищевикладеної ситуації, на нього склали протокол про адміністративне правопорушення про те що він не пройшов повторний медичний огляд відповідно до розділу II Закону України №4235-ІХ. Однак, вказаний розділ закону встановлює, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Позивач вказує, що він не обмежено придатний, а не придатний до військової служби і виключений з військового обліку, а також відповідно чинного законодавства не є військовозобов`язаним та знятий з військового обліку. Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено перелік громадян, які підлягають виключенню з військового обліку, зокрема визнані ВЛК непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку. Громадянин, який виключений з військового обліку за станом здоров, не є військовозобов`язаним. Повторну ВЛК та медогляд взагалі можуть проходити виключно військовозобов`язані громадяни, які перебувають на військовому обліку. До випадків, що не передбачають повторної постановки на військовий облік відносяться: особи, визнані ВЛК непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку; особи, які досягли граничного віку перебування в запасі. Громадянина не можуть повторно відправити на ВЛК, оскільки він не перебуває на військовому обліку, так як виключений з нього, та не підлягає повторному взяттю на військовий облік. Правових дій, які могли б скасувати або призупини постанову ВЛК щодо непридатності його до військової служби з виключенням з військового обліку, а саме відкриття кримінального проводження чи відповідного рішення суду не було. Крім того, будь яких документів, що підтверджують скасування його ВЛК працівники ТЦ жодного разу не надали, хоча неодноразово звертався з цим проханням в усній і письмовій формі. У відповідях робили посилання на якесь рішення Центральної військової-лікарської комісії, а в останній письмовій відповіді зазначена скан копія цього рішення, но в додатках в черговий раз її не надали. Цим самим в чергове порушили його конституційні права для можливості звернення до суду щодо оскарження такого рішення зазначеною комісією. Вважає дії працівників ТЦК необгрунтованими та незаконними та такими, які грубо порушують його права. Незаконна повторна постановка його на військовий облік, незаконні дії під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та незаконна постанова про вчинення адмінітративного правопорушення, яке він не здійснював.

До позовної заяви додано заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 вересня 2025 року дану справу було передано для розгляду судді Нестеруку В.В.

Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року року в даній адміністративній справі було поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення № 3/25/276 від 04 вересня 2025 року за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, визнавши причину пропуску поважною, відкрито провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст. 210 КУпАП, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами, передбаченими статтями 268-271, статтею 286 КАС України, призначено судове засідання на 16 годину 00 хвилин 06 жовтня 2025 року, витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали адміністративної справи, що стали підставою для винесення постанови № 3/25/276 від 04 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

06 жовтня 2025 року дану цивільну справу було знято з розгляду до 15 години 00 хвилин 03 листопада 2025 року у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні.

07 жовтня 2025 року на адресу суду від відповідача по справі ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки вважає позовні вимоги ОСОБА_1 незаконними з наступних підстав. Зокрема у відзиві представник позивача зазначає, що 29 серпня 2025 року, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , було встановлено, що військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_1 , який за результатам медичного огляду військово-лікарською комісією був визнаний непридатним у мирний час, обмежено-придатним у воєнний час, не пройшов повторний медичний огляд військово-лікарською комісією у відповідності до вимог Розділу ІІ Закону України № 4235-ІХ. З метою притягнення до адміністративної відповідальності, 29 серпня 2025 року, штаб-сержантом 3 категорії відділення цивільно-військового співробітництва ІНФОРМАЦІЯ_4 , молодшим сержантом ОСОБА_3 , відносно ОСОБА_1 було складено протокол №3/25/276 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Вказує, що у протоколі ОСОБА_1 зазначив, що відмовляється від проходження ВЛК в зв`язку з рішенням ВЛК від 29.07.22 р., яким визнаний непридатним з виключенням з військового обліку. Вказує, що ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується його підписом у протоколі №3/25/276 від 29 серпня 2025 року. Крім цього, ОСОБА_1 отримав копію протоколу №3/25/276, а також йому було роз`яснено його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що також підтверджується його підписами у протоколі. Враховуюче вищевикладене, 04 вересня 2025 року, повно та всебічно дослідивши матеріали справи №3/25/276 від 29 серпня 2025 року, з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно надавши оцінку доказам, відповідно до постанови №3/25/276, начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 було прийнято рішення накласти на громадянина ОСОБА_1 штраф у розмірі 17 000, 00 грн. Також у відзиві представник відповідача вказує, що відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу, громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово- лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України. У відповідності до пп.4 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів. Процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово- лікарськими комісіями, визначено Наказом міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» Відповідно до пункту 1.2 розділу І Положення, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Згідно з пунктом 1.1 розділу ІІ медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду. Також представник позивача посилається на те, що Розділом ІІ Закону України № 4235-ІХ установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані непридатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом, зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду". Таким чином, вважає, що відмовившись від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією, військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_1 , допустив порушення пп.4 п.1 Правил військового обліку, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. Окрім того, у своєму відзиві представник відповідача вказує, що 31 жовтня 2023 року, враховуючи порушення вимог пунктів 22.5 та 22.6 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого Наказом міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, постанову військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 за довідкою від 29.07.2022 року №130/1586 з висновком «непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку» щодо майора запасу ОСОБА_1 , 1967 року народження, оформлену довідкою ВЛК скасовано, що підтверджується витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 31 жовтня 2023 року №531. Центральною військово-лікарською комісією було встановлено, що ОСОБА_1 підлягає повторному медичному огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_7 з оформленням постанови ВЛК свідоцтвом про хворобу згідно вимог Положення та подальшим затвердженням штатною ВЛК згідно адміністративно- територіальної зони відповідальності. Однак, не зважаючи на наявність протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 31 жовтня 2023 року №531, станом на день складання протоколу про адміністративне правопорушення №3/25/276, ОСОБА_1 не пройдено повторного медичного огляду військово-лікарською комісією, з метою визначення ступеню придатності до військової служби. А тому, представник відповідача вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, до відзиву на позовну заяву представником відповідача було долучено копію справи № 3/25/276 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

03 листопада 2025 року за клопотанням позивача в судовому засідання було оголошено перерву до 15 години 00 хвилин 03 грудня 2025 року.

04 листопада 2025 року на адресу суду від позивача по справі ОСОБА_1 надійшла заява, відповідно до якої він зазначає, що витяг з протоколу засідання ВЛК Центральної ВЛК ЗСУ від 31 жовтня 2023 року № 531 йому не надходив, згідно електронного військово-облікового документа з «Резерв+», який сформований ним 05 жовтня 2025 року, рішення ВЛК від 29.07.2022 року, яким він визнаний непридатним для військової служби з виключенням з військового обліку та його статус вказані без відповідних змін, вказує, що не повинен був проходити ВЛК, оскільки не являється обмежено придатним для військової служби, на підтвердження чого надав копію електронного військо-облікового документа, копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.

В судовому засіданні 03 грудня 2025 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач по справі ІНФОРМАЦІЯ_8 свого уповноваженого представника в судове засідання 03 грудня 2025 року не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через підсистему «Електронний суд», де має зареєстрований електронний кабінет, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На підставі викладеного, враховуючи, що представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності такого учасника справи на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що 29 серпня 2025 року штаб-сержантом 3 категорії відділення цивільно-військового співробітництва ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_3 було складено протокол № 3/25/276 про адміністративне правопорушення за те, що військовозобов`язаний громадянин ОСОБА_1 , який за результатами медичного огляду військо-лікарською комісією був визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, не пройшов повторний медичний огляд у відповідності до вимог Розділу ІІ Закону України № 4235-IX, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУаАП. При цьому у вказаному протоколі зазначено, що до протоколу додаються копія паспорта, копія послужної картки, копія витягу з «Обергі» про порушення (а.с. 65)

04 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову № 3/25/276 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якої на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , накладено штраф у сумі 17000,00 гривень. Зі змісту постанови слідує, що рішення про накладення на ОСОБА_1 стягнення було прийнято після дослідження протоколу про адміністративне правопорушення № 3/25/276 від 29 серпня 2025 року, повного і всебічного з`ясування всіх фактичних обставин справи, об`єктивної оцінки доказів. Зокрема, зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало невиконання ним вимог Розділу ІІ Закону України № 4235-IX, а саме, що 29 серпня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , було встановлено, що військовозов`язаний громадянин України ОСОБА_1 , з раніше встановленим ступенем придатності до військової служби «непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний» всупереч вимогам Розділу ІІ Закону України № 4235-IX не пройшов медичний огляд до 05 червня 2025 року (а.с.71)

З наданої суду ІНФОРМАЦІЯ_6 копії справи № 3/25/276 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП згідно опису документів, встановлено, в ній окрім протоколу № 3/25/276 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 № 3/25/276 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 04 вересня 2025 року, відповідно до якої на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , накладено штраф у сумі 17000,00 гривень, також знаходяться послужна картка ОСОБА_1 від 29 серпня 2025 року, в якій зазначено, що 29 липня 2022 року позаштатною постійно діючою ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 визнаний непридатним з виключенням з військового обліку (а.с.66)

Крім того, в наданій суду копії справи наявне тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , видане ОСОБА_1 , відповідно до якого 29 липня 2022 року ОСОБА_1 був взятий на військовий облік та 01 серпня 2022 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_11 на підставі ст.. 23а, 39 б, 13б, 53в графи ІІ розкладу хвороб відповідно до довідки ВЛК №130/1587 від 29 липня 2022 року, а в графі про придатність до проходження військової служби за станом здоров`я вказано що ОСОБА_1 непридатний до військової служи із виключенням з військового обліку (а.с.67)

Також в наданій суду копії справи міститься витяг з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 31 жовтня 2023 року № 531, відповідно до якого враховуючи порушення вимог пунктів 22.5 та 22.6 глави 22 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого Наказом міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, постанову військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 за довідкою від 29.07.2022 року №130/1587 з висновком «непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку» щодо майора запасу ОСОБА_1 , 1967 року народження, оформлену довідкою ВЛК скасовано, та зазначено, що він підлягає повторному медичному огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_7 з оформленням постанови ВЛК свідоцтвом про хворобу згідно вимог Положення та подальшим затвердженням штатною ВЛК згідно адміністративно-територіальної зони відповідальності (а.с.68)

Крім того, в наданій справі № 3/25/276 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП містяться копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 , супровідний лист ІНФОРМАЦІЯ_1 № 7061 від 18 вересня 2025 року про направлення ОСОБА_1 копії постанови від 04 вересня 2025 року № 3/25/276 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та квитанцію від 18 вересня 2025 року про направлення ОСОБА_1 рекомендованого листа (а.с.69-72)

Відповідно до наданого позивачем електронного військово-облікового документа з системи «Резерв+» сформованого 05 жовтня 2025 року, в останньому зазначено, що відповідно до постанови ВЛК від 29 липня 2022 року ОСОБА_1 , визнаний непридатним з виключенням з військового обліку (а.с.79)

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Дослідивши подані сторонами докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП не була доведена відповідачем «поза розумним сумнівом» та на виконання вимог законодавства відповідачем не було вжито заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для вирішення справи належним чином, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Статтею 210-1 КУпАП встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. А частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Диспозиція статті 210-1 КУпАП має бланкетний характер, тобто охоронюваних законом правил поведінки вона не встановлює, а спрямовує до інших актів законодавства, котрі визначають відповідні правила, на порушення яких існує заборона.

Отже, у кожному конкретному випадку повинно бути встановлено, які саме правила військового обліку, встановлені конкретними нормативно-правовими актами порушено особами, які є призовниками, військовозобов`язаними, резервістами порушено у період особливого стану.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що відповідач встановив порушення військовозобов`язаним ОСОБА_1 вимог вимог Розділу ІІ Закону України № 4235-IX

Водночас, Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 12 лютого 2025 року № 4235-IX, Пункт 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" (Відомості Верховної Ради України, 2024 р., № 22, ст. 196) викласти в такій редакції:

"2. Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду".

Закон України № 4235-IX набрав чинності 15 лютого 2025 року.

Аналіз положень Закону України № 4235-IX, порушення вимог якого інкримінується ОСОБА_1 , свідчить, що зазначений Закон встановив обов`язок пройти повторний медичний огляд до 05 червня 2025 року виключно для громадян, які до набрання ним чинності були визнані обмежено придатними до військової служби.

Таким чином, Законом № 4235-IX визначено суб`єктів, на яких поширюється дія Закону - громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю) та встановлено суб`єктам закону обов`язок самостійно пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.

Відповідно до частини тринадцятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Відповідно до вказаного Положення, військово-лікарська експертиза це , в тому числі, медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ. Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, які визначають ступеня придатності до військової служби. За результатами медичного обстеження ВЛК приймає остаточне рішення щодо ступеня придатності кандидата за станом здоров`я до військової служби.

До травня 2024 року, до змін у законодавстві, існували такі ступені придатності до військовоїслужби: придатний, тимчасово непридатний, непридатний та обмежено придатний.

04 травня 2024 року набрав чинності Закон України від 21.03.2024 № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» (далі Закон №3621). Цим документом з положень законодавства про військовий обов`язок і військову службу виключено такі визначення як «обмежено придатний до військової служби» та «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».

У відповідність до зазначеного Закону України був приведений наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», яким визначається процедура проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями.

При медичному огляді військовослужбовців та інших осіб (у тому числі призовників та військовозобов`язаних) ВЛК приймаються постанови такого загального змісту: «Придатний»: до військової служби; до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони; «Непридатний»: до військової служби; до військової служби з переоглядом через 6 12 місяців (постанова приймається під час дії воєнного стану); «Потребує»: звільнення від виконання службових обов`язків на певну кількість календарних днів; відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на певну кількість календарних днів; відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на певну кількість календарних днів; лікування у закладі охорони здоров`я (установу) на строк не менше певної кількості календарних днів; «Тимчасово непридатний»: до проходження зборів (постанова приймається щодо військовозобов`язаних, резервістів, яких призивають на збори); до військової служби (вказати дату повторного огляду); не потребує тривалого лікування (постанова приймається у випадках відсутності потреби у продовженні тривалого лікування), інші відповідні постанови.

Разом, з тим, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 статусу обмежено придатного до військової служби, зокрема чиннного рішення ВЛК яким йому встановлено відповідний ступінь придатності,так само такі докази були відсутні і на момент прийняття ІНФОРМАЦІЯ_11 оскаржуваної постанови.

Зокрема, матеріали сформованої ІНФОРМАЦІЯ_11 справи № 3/25/276 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, зокрема послужна картка та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного на момент винесення оскаржуваної постанови містили відомості про те, що ОСОБА_1 є непридатним для військової служби із зняттям з військового обліку з 29 липня 2022 року.

В той же час, необґрунтованими є посилання відповідачем у відзиві на позовну заяву на витяг з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 31 жовтня 2023 року № 531, відповідно до якого постанову військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 за довідкою від 29.07.2022 року №130/1587 з висновком «непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку» щодо майора запасу ОСОБА_1 , 1967 року народження, оформлену довідкою ВЛК було скасовано, оскільки вказаний витяг хоча і міститься в матеріалах справи № 3/25/276 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, проте не був предметом оцінки як доказ ні при складанні протоколу про адміністративне правопорушення 29 серпня 2025 року відносно Обертайла за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, ні при винесенні відповідачем оскаржуваної постанови.

Крім того, сам факт скасування постанови військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 , оформленої довідкою від 29.07.2022 року №130/1587 із висновком «непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку», не свідчить про набуття ОСОБА_1 такого нового статусу військовозобов`язаного, як статусу «обмежено придатного до військової служби».

Водночас як протокол про адміністративне правопорушення, так і оскаржувана постанова відповідача при викладенні суті інкримінованого порушення містять твердження, що ОСОБА_1 нібито мав раніше встановлений військово-лікарською комісією ступінь придатності до військової служби «непридатний у мирний час, обмежено придатний у воєнний час» та, всупереч вимогам Розділу ІІ Закону України № 4235-ІХ, не пройшов повторного медичного огляду до 05 червня 2025 року. Однак такі твердження зроблено за відсутності будь-яких належних доказів, що підтверджують наявність у позивача зазначеного ступеня придатності до військової служби.

Таким чином, за відсутності у ОСОБА_1 станом на 05 червня 2025 року встановленого законом статусу особи як «обмежено придатної до війської служби», покладений Законом № 4235-IX обов`язок щодо проходження повторного медичного огляду на ОСОБА_1 не поширювався.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.

Проте, відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача не врахував вимоги даної статті щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга №7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1)

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що розглядаючи справу про адміністративне правопорушення відносно позивача, відповідач не врахував всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та притягнув позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП за відсутності належних доказів щодо вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення.

При цьому, при вирішення спору між сторонами, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що він з 2019 року на підставі рішення суду є опікуном свого сина ОСОБА_4 , який є інвалідом І групи та потребує постійного догляду, щодо чинності постанови військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 за довідкою від 29.07.2022 року №130/1587 з висновком «непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку» щодо ОСОБА_1 , а також щодо обставин повторної постановки його на військовий облік, та його листуванню з відповідачем з питань, що не стосуються оскаржуваної постанови, оскільки зазначені обставини не мають правового значення для вирішення цього позову, не були предметом дослідження під час винесення оскаржуваної постанови та, відповідно, не впливають на висновки суду щодо необхідності її скасування.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зокрема, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

За встановлених обставин справи, суд констатує, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів належними та допустимими доказами правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статті 2 та 4 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова 3/25/276 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 04 вересня 2025 року, якою на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правпорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП накледно штраф в розмірі 17000,00 гривень, прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У постанові від 18 березня 2020 року № 543/775/17 Верховний Суд дійшов висновку, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати ст. 2-5 Закону № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають, а тому за подання позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення належить сплачувати судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 гривень.

Позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом згідно банківської квитанції від 25 вересня 2025 року було сплачено судовий збір в розмірі 605,60 грн, а тому він підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 8, 9, 10, 71-79, 194, 229, 268, 241-246, 270-272, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 122, 247, 251, 283, 286, 294, 317, 317-1 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, задовольнити.

Скасувати постанову № 3/25/276 від 04.09.2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , юридична адреса, АДРЕСА_2 , код. ЄДРПОУ - НОМЕР_3 .

Суддя: