Справа № 308/18078/25
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2025-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Вереш А.В., представника позивача Кудренко В.О., відповідача ОСОБА_1 , його захисника Шевченко В.С., перекладача Ромашкін Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, справу за адміністративним позовом військової частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) до громадянина Естонської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача громадянина Естонської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Позов мотивує тим, що відповідач - громадянин Естонської Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , о 10 год. 20 хв. 04 грудня 2025 року був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Вартовий шлагбауму» в межах прикордонної смуги (Чопської територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області), на напрямку 363 прикордонного знаку, на відстані 300 метрів до державного кордону України, під час спроби незаконного перетинання державного кордону України в Угорщину, в пішому порядку, поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Своїми діями відповідач порушив вимоги статей 9 та 12 Закону України «Про державний кордон України», відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 2041 КУпАП «Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України».

Відповідно до вимог статей 260, 263 КУпАП відповідача було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.

Відповідач має при собі лише внутрішню ідентифікаційну картку громадянина Естонії, яка, відповідно до законодавства України та міжнародних норм, не є документом, що дає право на перетин державного кордону та законне перебування в Україні. Паспортний документ, що дає право на виїзд за кордон та в`їзд в Україну, у нього відсутній.

Відповідач пояснив, що його закордонний паспорт нібито викрали у м. Полтава. Однак він не звертався ані до органів Національної поліції, ані до Державної міграційної служби України із письмовою заявою про втрату документа, що є прямим порушенням вимог абзацу першого частини двадцять другої статті 4 Закону, яка встановлює триденний термін для такого повідомлення; іноземець офіційно не працевлаштований, не має зареєстрованого місця проживання та інших законних підстав для перебування на території України; до Посольства Естонської Республіки в Україні за отриманням свідоцтва на повернення він не звертався; за статусом біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не звертався.

Позивач вказує на те, що зазначені обставини свідчать про свідоме ігнорування міграційного законодавства України, неспроможність або небажання самостійно врегулювати своє правове становище та отримати необхідні документи для повернення та підтверджують обґрунтовану підозру в намірі уникнути відповідальності та процедури примусового видворення. Затримання є необхідним для забезпечення виконання рішення про примусове видворення від 05 грудня 2025 року.

05 грудня 2025 в.о. начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, на підставі ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», прийнято рішення про примусове видворення за межі території України громадянина Естонської Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Приймаючи до уваги вищевикладене, дотримуючись вимог частини 2 статті 19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, керуючись вимогами статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 12, 20, 55, 59, 60, 122, 160, 161, 168, 245, 289, 370 КАС України, позивач просить: прийняти позовну заяву до розгляду у відповідності до ч. 15 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України; затримати громадянина Естонської Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення видворення за межі території України, строком на 6 (шість) місяців до 04 червня 2026 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилався на обставини зазначені в позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували.

Відповідач пояснив що має бажання повернутися до своєї країни, однак через втрату документів йому самому це важко здійснити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що відповідач - громадянин Естонської Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , о 10 год. 20 хв. 04 грудня 2025 року був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Вартовий шлагбауму» в межах прикордонної смуги (Чопської територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області), на напрямку 363 прикордонного знаку, на відстані 300 метрів до державного кордону України, під час спроби незаконного перетинання державного кордону України в Угорщину, в пішому порядку, поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Своїми діями відповідач порушив вимоги статей 9 та 12 Закону України «Про державний кордон України», відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 2041 КУпАП «Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України».

Відповідно до вимог статей 260, 263 КУпАП відповідача було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.

Про затримання відповідача у встановленому законодавством порядку було проінформовано чергового Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (реєстраційний номер повідомлення №001-070002981) та Посольство Естонської Республіки в Україні.

Як встановлено з матеріалів справи відповідач має при собі лише внутрішню ідентифікаційну картку громадянина Естонії яка, відповідно до законодавства України та міжнародних норм, не є документом, що дає право на перетин державного кордону та законне перебування в Україні. Паспортний документ, що дає право на виїзд за кордон та в`їзд в Україну, у нього відсутній.

Згідно пояснень відповідача його закордонний паспорт викрали у м. Полтава, і він звертався до правоохоронних органів. Водночас підтверджуючих документів про вказані обставини в судовому засіданні надано не було. Відомостей про звернення відповідача до органів Національної поліції або до Державної міграційної служби України із письмовою заявою про втрату документа надано не було також.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін наданими у судовому засіданні, а також наявними у справі письмовими доказами: протоколом про адміністративне затримання від 04.12.2025; протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучених документів від 04.12.2025; внутрішньою ідентифікаційною карткою громадянина Естонії; рішенням про примусове видворення від 05.12.2025.

Встановлено, що у відповідача відсутні будь-які документи, що посвідчують особу, (окрім внутрішньої ідентифікаційної картки громадянина Естонії) або підтверджують законність його перебування на територію України або дають право на виїзд за межі території України, передбачених п.п. 16-19 та 20 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до вимог ч. 4 та ч.13 статті 4 Закону України ,,Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування (з метою навчання) та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні та на період навчання.

Судом встановлено, що відповідач вчинив дії які підпадають під кваліфікацію порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що виразилось у спробі незаконного перетинання державного кордону України в Угорщину, в пішому порядку, поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Згідно з вимогами п. 14 ч.1 ст.1 Закону України ,,Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

У відповідності до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Пунктом 7 ч.1ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Відтак, чинним законодавством передбачено, що у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, до нього може бути застосовано судом такий захід, як затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно п. 2 Розділу ІІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012, № 353/271/150, зареєстрованої в Мін`юсті 21.05.2012 за № 806/21119:

За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або за наявності ризику його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, що вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, органи ДМС, орган охорони державного кордону або орган СБУ подають до адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням ПТПІ позовну заяву відповідно до частини першої статті 289 КАСУ.

Вимоги щодо взяття на поруки та внесення застави не можуть бути заявлені стосовно іноземців, до яких раніше застосовувалися такі заходи, а також стосовно яких є достатні дані про їх причетність до готування та (або) вчинення терористичної діяльності.

У разі якщо особа, стосовно якої подається позов, є батьком, матір`ю, супроводжуючою особою або опікуном для неповнолітніх осіб, які слідували спільно з нею, відомості про таких дітей зазначаються у позовній заяві.

Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - пункт тимчасового перебування), є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Судом встановлено, що керуючись пунктом 15-2 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», у відповідності до вимог частини першої статті 30, з урахуванням частини третьої статті 29 та частини восьмої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 05 грудня 2025 В.о. начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, на підставі ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», прийнято рішення про примусове видворення за межі території України громадянина Естонської Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке на день звернення із вказаним позовом відповідач не виконав. Відомостей про оскарження у встановленому законодавством порядку не надано.

Окрім того, судом встановлено, що на момент затримання відповідача у нього були відсутні документи, які б надавали йому право законно перебувати на території України. Суд враховує й те, що відповідач, перебуваючи на території України, не скористався можливістю легалізувати своє перебування. Так, матеріалами справи не підтверджується, що відповідачем подавалися відповідні заяви до органів Державної міграційної служби для отримання посвідки на тимчасове проживання або дозволу на імміграцію в Україну, або вчинялися інші дії з метою легалізації свого перебування. Відомостей про звернення з заявою про надання статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту в матеріалах справи відсутні.

Ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не лише покладає на державу зобов`язання законодавчо визначити підстави позбавлення волі, а також містить вимоги щодо якості закону, на основі якого таке позбавлення волі може здійснюватись. Так, у справі Амюр проти Франції (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі Дугуз проти Греції Європейський суд постановив, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що затримання іноземців та осіб без громадянства можливе лише за наявності підстав вважати, що такі особи не мають документа, що дає право на виїзд з України, ухилятимуться від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджатимуть проведенню процедури видворення або якщо існує ризик втечі таких осіб.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Згідно п.1 розділу VI Інструкції: якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Матеріали справи містять повідомлення про затримання відповідача у встановленому законодавством порядку було проінформовано чергового Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (реєстраційний номер повідомлення №001-070002981) та Посольство Естонської Республіки в Україні.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню, оскільки у відповідача відсутні документи, які б посвідчували законність його перебування на території України, належний паспортний документ на підставі якого він може вибути з території України у нього також відсутній, він порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, здійснивши спробу незаконного перетину державного кордону України.

В ході судового розгляду з`ясовано, що відповідач не належить до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, доказів протилежно не представлено.

Враховуючи встановлені судом обставини про те, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався незаконно перетнути державний кордон України, беручи до уваги відсутність у відповідача документів, що дають право на перетин державного кордону України, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 12, 257, 241, 244, 246, 289 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов військової частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) до громадянина Естонської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України задовольнити.

Затримати громадянина Естонської Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк який не може перевищувати шість місяців, а саме до 01 травня 2026 року, починаючи з часу фактичного затримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.