Справа № 320/6144/25
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 320/6144/25

адміністративне провадження № К/990/38160/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 травня 2025 року (головуючий суддя Ковбасюк О.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року (головуючий суддя Кузьменко В.В., судді - Ганечко О.М., Василенко Я.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України в особі її відокремленого підрозділу - Енергетичної митниці про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В:

5 лютого 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної митної служби України в особі її відокремленого підрозділу - Енергетичної митниці (далі - Енергетична митниця), в якому просив: зупинити реалізацію арештованого майна, а саме: 1/4 частини трикімнатної квартири, реєстраційний номер 232060, місцезнаходження: АДРЕСА_1 у Броварському Відділі державної виконавчої служби, у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_1 до якого входять виконавчі провадження НОМЕР_2, НОМЕР_3; визнати протиправними та скасувати постанови у справі про порушення митних правил №059/90301/18 від 15 лютого 2019 року та закрити провадження у зазначеній справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Крім того, у позовній заяві позивач просив визнати поважними підстави пропуску строку для звернення до суду із позовом про скасування постанов у справі про порушення митних правил №059/90301/18 від 15 лютого 2019 року та поновити строк на звернення до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року адміністративну справу за вказаним позовом ОСОБА_1 передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 25 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

21 квітня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні клопотання про поновлення строку для звернення до суду із адміністративним позовом та залишити позов без розгляду.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 25 березня 2025 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача Осадчої Крістіни Олегівни про поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду з адміністративним позовом до Державної митної служби України в особі її відокремленого підрозділу - Енергетичної митниці про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення. Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної митної служби України в особі її відокремленого підрозділу - Енергетичної митниці про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення на підставі частин третьої, четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) залишено без розгляду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені в клопотанні про поновлення строку звернення до суду причини не можуть бути визнані поважними, оскільки їх виникнення спричинено виключно допущеною позивачем бездіяльністю щодо невчинення дій щодо оскарження ним постанов у справі про порушення митних правил №059/90301/18 від 15 лютого 2019 року.

В обґрунтування ухвали судом першої інстанції зазначено, що позивач, вказуючи, зокрема, на те, що з оскаржуваними постановами ОСОБА_1 ознайомився 1 листопада 2024 року та зміг звернутися до суду з позовом лише після отримання відповідних копій документів із матеріалів кримінального провадження, розпочатого за його заявою на підставі виявлених ним обставин щодо наявності виконавчих проваджень. Суд вказав, що із даним позовом позивач звернувся до суду після спливу майже шести років після винесення оскаржуваних постанов від 15 лютого 2019 року. При цьому судом зазначено, що позивач уже звертався із аналогічним позовом до Броварського міськрайонного суду Київської області, однак ухвалою суду від 3 грудня 2024 року його позов було залишено без розгляду саме у зв`язку з недоведеністю позивачем поважності причин пропуску звернення до суду. У даному позові позивач фактично посилається на ті ж самі обставини щодо причин пропуску строку, що були наведені ним у попередньому позові, залишеному без розгляду Броварським міськрайонним судом Київської області. Будь-яких інших обставин на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем у даному адміністративному позові не наведено, доказів на їх підтвердження до суду не подано.

Суд апеляційної інстанції не встановив наявність підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі на підставі частини другої статті 328 КАС України з метою перевірки доводів касаційної скарги про неправильне застосування судами норм процесуального права.

Зокрема у касаційній скарзі позивач зазначає, що ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 року йому відмовлено у поновленні строку на звернення до адміністративного суду. В оскаржуваній ухвалі, суд виходив з того, що ОСОБА_1 порушені строки на звернення до суду, та що доступ до правосуддя не є абсолютним.

Постановою суду апеляційної інстанції також вказано, що відсутні поважні причини для поновлення строку на звернення до суду, але на думку позивача, суд як першої інстанції так і апеляційної інстанції не звернув увагу на добросовісні дії позивача, який не зловживає своїми правами, а лише хоче захистити їх.

Скаржник зазначає, що фактично не був директором ТОВ «Енергонезалежність», не знав про існування оскаржуваних постанов у справах про порушенням митних правил та взагалі про діяльність товариства та про подання декларацій і не сплати відповідних платежів, що підтверджується проведеною експертизою, в межах кримінальної справи.

На початку 2024 року ОСОБА_1 накладено арешт на картковий рахунок. В подальшому останній дізнався про існування виконавчого провадження № НОМЕР_2 Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області по стягненню з нього штрафу у розмірі 16459476,51 грн та з реєстру стало відомо про ще три виконавчих провадження.

Дізнавшись про підстави накладання таких штрафів ОСОБА_1 звернувся з заявою до Броварського РУП ГУНП в Київській області про вчинення кримінального правопорушення за частиною другою статті 190 КК України. В ході проведення досудового розслідування були витребувані документи, що стали підставою для накладання штрафів.

Тобто позивачу не було відомо про розгляд адміністративних справ за статтею 485 Митного кодексу України (далі - МК України), останній не отримував жодних повідомлень, не був присутній та обізнаний про складання протоколів про порушення митних правил та винесення 4 постанов в справі про порушення митних правил відносно нього. Також йому не було відомо про діяльність товариства, де директором юридично він був близько п`яти місяців.

Суди не врахували наступних обставин. Позивачем подано висновок експерта про проведення почеркознавчої експертизи, за яким встановлено, що підпис не є підписом позивача, тобто це ще одна підстава якою було обґрунтовано вважати поважним пропущений строк, оскільки в межах кримінального провадження ведуться слідчі дії, та висновок експерта отримано навіть після звернення до суду з відповідним позовом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/1 зробила висновок з приводу пропуску строку та його поважності. Під оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Але суди попередніх інстанцій не звернули увагу на таку позицію Верховного Суду.

Також Верховний Суд зазначив, що відповідно до критеріїв оцінки причин пропуску строків слід віднести: добросовісність заявника: яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку (пасивність чи активний захист); які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо; тривалість пропуску строку, який пропущений з моменту коли дізнався про порушення; характер порушеного права та наслідки (істотність) цього порушення (зокрема для третіх осіб); істотність перешкоди для вчасного звернення до суду; можливість відновлення складу учасників.

При застосуванні процесуальних норм слід уникати, як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Верховний Суд 29 вересня 2022 року у постанові у справі № 500/1912/22 також зауважив, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, стаття 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та стаття 6 зазначеної Конвенції.

На думку позивача, суди врахували усі обставини у справі, але не звернули увагу та висновок експерта, на наявність кримінального провадження та доказів поданих разом з позовною заявою про відсутність відомостей, що ОСОБА_1 отримував будь які документи від відповідача. Разом з тим, відповідач подав відзив в якому також відсутні будь які відомості та підписи саме позивача у справах про порушення митних правил.

Справа № 320/6144/25 надійшла до Верховного Суду 24 листопада 2025 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ухвали Верховного Суду від 29 вересня 2025 року касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист встановленим законом шляхом.

Вимоги до позовної заяви та перелік документів, що додаються до неї, визначені статтями 160 та 161 КАС України.

Згідно із частиною шостою статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

За приписами частин першої - третьої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, положеннями статті 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

При цьому, процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У частині першій статті 123 КАС України закріплено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Зазначена норма кореспондується й з приписами частини першої статті 169 КАС України, згідно з якою суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно частини четвертої статті 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При цьому дії судді першої інстанції, які мають вчинятись за наслідком отриманням позовної заяви визначені статтею 171 КАС України.

За приписами частини тринадцятої статті 171 КАС України вказано, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Необхідно звернути увагу, що положення частини тринадцятої статті 171 КАС України кореспондується із приписами вже наведеної частини третьої статті 123 КАС України, яка, при її буквальному аналізі, вказує про обов`язок суду оцінити доводи позивача про пропуск ним строку на звернення із позовом до суду, якщо такий факт був виявлений судом після відкриття провадження у справи.

З цього слідує, що суд першої інстанції, застосовуючи частину третю статті 123 КАС України має залишити позовну заяву без руху, надавши строк позивачу для надання заяви із вказівкою в ній підстав для поновлення пропущеного строку звернення із цим позовом до суду.

Така практика висловлена Верховним Судом у постанова від 12 березня 2021 року у справі №620/244/19.

Як вбачається з матеріалів справи у позовній заяві позивачем було заявлено клопотання, в якому останній просив визнати підстави пропуску строку для звернення до суду із позовом поважними та поновити строк. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що позивач не погоджується з оскаржуваними постановами у справі про порушення митних правил №059/90301/18 від 15 лютого 2019 року, зазначає, що не отримував їх, не був присутній та обізнаний про складання протоколів про порушення митних правил та винесення чотирьох постанов в справі про порушення митних правил відносно нього. Разом з тим, щоб дізнатися усі обставини та отримати копії необхідних документів для звернення до суду позивач ознайомився з матеріалами кримінального провадження №0000281 від 27 січня 2024 року, які станом на дату ознайомлення (1 листопада 2024 року) містили усі документи необхідні для звернення до суду.

Як вбачається з ухвали Подільського районного суду міста Києва від 25 березня 2025 року про відкриття провадження у справі питання поновлення строку звернення до суду не вирішилося.

21 квітня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні клопотання про поновлення строку для звернення до суду із адміністративним позовом та залишити позов без розгляду.

В заперечення поданого клопотання митний орган, зокрема, зазначив, що позивач вже звертався з аналогічним позовом до Броварського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою вказаного суду від 11 листопада 2024 року, постановленою у справі №361/11183/24, було визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із вказаним позовом та такий позов було залишено без руху. Ухвалою від 3 грудня 2024 року адміністративний позов повернуто ОСОБА_1 без розгляду із зазначених підстав.

Оцінивши під час розгляду справи подані стороною відповідача докази та доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку, суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду та залишив позовну заяву без розгляду на підставі частини третьої, четвертої статті 123 КАС України.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, дійшов висновку, що доказів, які б підтверджували факт поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем надано не було, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Верховний Суд у справі №640/5645/19 (постанова від 23 вересня 2020 року) щодо застосування положень частин третьої та четвертої статті 123 КАС України, дійшов висновку, що правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, необхідно застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі.

Матеріалами справи встановлено, що суд першої інстанції не надав можливості позивачу скористатися правом повторно подати заяву/клопотання, у якій би пропонувалося вказати інші причини поважності пропуску строку звернення до суду у відповідь на заявлені відповідачем додаткові обставини.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, застосовуючи частини третю та четверту статті 123 КАС України, неправомірно залишив позовну заяву без розгляду, так як в силу частини першої зазначеної статті суд не залишив позовну заяву без руху із зазначенням недоліків, які необхідно усунути, чим не надав позивачу можливості повідомити про інші причини поважності пропуску строку на звернення до суду (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 2 липня 2024 року у справі №480/9116/23).

Суд апеляційної інстанції на вказані особливості залишення без розгляду позовних заяв з підстав пропуску строку звернення до суду уваги не звернув і процесуальних порушень суду першої інстанції не виправив.

Судом першої інстанції залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 з порушенням норм процесуального права, яка перешкоджає подальшому провадженню у цій адміністративній справі.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 353 КАС України, підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За наведених обставин, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду цієї адміністративної справи.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді Н.Є.Блажівська

І.Л.Желтобрюх