Справа № 591/9754/25
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 р.Справа № 591/9754/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Зеря Ю.О., вул. Академічна, 13, м. Суми, Сумська, 40030, по справі №591/9754/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Зарічного районного суду м.Суми з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №5405231 у вигляді штрафу у сумі 20400 грн за частиною четвертою статті 126 КУпАП.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 29.10.2025 позов задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5405231 від 05.08.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 20400,00 грн за частиною четвертою статті 126 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, , вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 605,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт стверджує, що загальний строк позбавлення позивача права керування транспортними засобами становить до 06.11.2025 року, оскільки відповідно до положень частини 3 статті 30 КУпАП, до строку адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік (постанова Зарічного районного суду м. Суми від 08.11.2023 року справа №591/6457/23 (дата набрання законної сили: 21.11.2023), призначеного за нове адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП було приєднано невідбуту частину адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами (постанова Білопільського районного суду Сумської області від 24.10.2023 року справа №573/1927/23 (дата набрання законної сили: 06.11.2023 року). Станом на 21.11.2023 року, а саме на день набрання законної сили постанови Зарічного районного суду м. Суми від 08.11.2023 року справа № 591/6457/23, позивач вже відбув 15 днів адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами відповідно до постанови Білопільського районного суду Сумської області від 24.10.2023 року справа №573/1927/23 (дата набрання законної сили: 06.11.2023 року). Отже, станом на 05.08.2025 року на момент зупинки транспортного засобу Subaru Forester, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивача, останній був позбавлений права керування транспортними засобами до 06.11.2025 року.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності спірного рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 308 КАС України та керуючись ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що постановою серії ЕНА №5405231 від 05.08.2025 у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статтею 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 20 400 грн.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, 05.08.2025 о 20 год. 44 хв. в м. Суми вул. Холодноярської бригади, 6, водій керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги пункту 2.1 а) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною четвертою статтею 126 КУпАП.

Правопорушення та провадження по справі про адміністративне правопорушення було зафіксовано на службовий відеореєстратор Xiaomi моделі Yi Car DVR (відеозапис video_2025-08-06_13_07-25.mp4) та на цифрові нагрудні відеокамери Motorola Solutions моделі Video Badge VB-400 VB-440-64-KF-N №471524, № 471933, № 471948 та № 471141, вказані відеозаписи наявні у матеріалах справи.

Постановою судді Білопільського районного суду Сумської області від 24.10.2023 у справі №573/1927/23 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Постанова судді набрала законної сили 06.11.2023.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 08.11.2023 у справі №591/6457/23 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Дана постанова судді набрала законної сили 21.11.2023.

Тобто як вбачається із вказаних вище судових рішень, позивача за кожною окремою постановою судді було позбавлено права керування транспортними засобами на строк один рік, водночас на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови представник відповідача вказує, що при її винесенні поліцейським було з`ясовано, що відповідно до Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» позивача позбавлено права керування транспортним засобами строком на 23 місяці відповідно до постанови Білопільського районного суду Сумської області від 24.10.2023 та постанови Зарічного районного суду м. Суми від 08.11.2023.

Не погодившись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною 5 ст. 14 Закону України Про дорожній рух встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року 1306.

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно пп "а" п 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. В свою чергу, належним доказом правопорушення є зокрема фото або відеофіксація вчиненого правопорушення.

В ході судового розгляду встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05.08.2025 о 21-27 год інспектором 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області рядовим поліції Миронинком В.Ю. розглянута справа про адміністративне правопорушення та винесена оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5405231, за якою до позивача ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 20400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії постанови серії ЕНА №5405231 від 05.08.2025 о 20 год. 44 хв. в м. Суми вул. Холодноярської бригади, 6, водій керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги пункту 2.1 а) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною четвертою статтею 126 КУпАП, внаслідок чого на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн.

Судовим розглядом встановлено, що постановою судді Білопільського районного суду Сумської області від 24.10.2023 у справі №573/1927/23 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Постанова судді набрала законної сили 06.11.2023.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 08.11.2023 у справі №591/6457/23 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Дана постанова судді набрала законної сили 21.11.2023.

Відповідач, стверджуючи про правомірність винесення спірної постанови, зазначає, що із вказаних вище судових рішень, позивача за кожною окремою постановою судді було позбавлено права керування транспортними засобами на строк один рік, водночас при її винесенні поліцейським було з`ясовано, що відповідно до Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» позивача позбавлено права керування транспортним засобами строком на 23 місяці відповідно до постанови Білопільського районного суду Сумської області від 24.10.2023 та постанови Зарічного районного суду м. Суми від 08.11.2023.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до частини першої статті 317-1 КУпАП, виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

Відповідно до частини другої вказаної статті особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Отже особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після настання двох умов - набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

Відповідно до положень статті 221 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, належить виключно до компетенції суддів районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, як і повноваження щодо накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобами.

Відповідно до положень частин другої, третьої статті 30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.

Суд першої інстанції правильно вказав, що повноваження щодо визначення строку позбавлення права керування транспортними засобами особи, визнаної винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП належать виключно судді того суду, на розгляді у якому перебувають відповідні адміністративні матеріали, при цьому орган Національної поліції лише вносить до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомості про позбавлення особи права керування транспортним засобом на строк, визначений такою постановою та відомості про вилучення посвідчення водія.

Повноважень щодо складання строків накладення адміністративних стягнень у вигляді позбавлення особи права керування транспортними засобами вказані вище нормативно-правові акти органам Національної поліції не надають, оскільки це є виключною компетенцією суду під час розгляду справи.

З матеріалів справи встановлено, що строк позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами за винесеною пізніше у часті постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 08.11.2023 у справі №591/6457/23 сплив 21.11.2024, оскільки у даній постанові відсутнє посилання на застосування положень частини третьої статті 30 КУпАП.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що визнаючи винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП у справі №591/6457/23 та приймаючи постанову від 08.11.2023, суд надав оцінку доказам в їх сукупності та, зокрема, врахував обставини, що «згідно довідки ст. інспектора відділу АП УПП в Сумській області Лєонової Д. від 28.07.2023 ОСОБА_1 не притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП протягом року. Також матеріали містять відомості про те, що ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 20.07.2006, яке було вилучено та знаходиться в УПП в Сумській області».

Таким чином, доводи апелянта, що загальний строк позбавлення позивача права керування транспортними засобами становить 23 місяці, тобто до 06.11.2025, оскільки до строку адміністративного стягнення у виді позбавлення позивача права керування транспортними засобами, призначеного за постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 08.11.2023 за нове адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП, приєднано невідбуту частину адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобами, призначеного за постановою судді Білопільського районного суду Сумської області від 24.10.2023, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки постанова судді Зарічного районного суду м. Суми не містить посилання на частину третю статті 30 КУпАП, а відповідачем не доведено наявності у нього повноважень самостійного складання строків накладених адміністративних стягнень.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 станом на 05.08.2025 строк позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами за винесеною пізніше у часті постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 08.11.2023 у справі № 591/6457/23 сплив 21.11.2024, а тому відповідачем притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП помилково, отже постанова серії ЕНА №5405231 від 05.08.2025 підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270-272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29.10.2025 по справі №591/9754/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич