Справа № 340/6914/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 340/6914/24
(суддя Момонт Г.М., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року у справі №340/6914/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28 жовтня 2024 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, згідно з яким, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.06.2024 року №73 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 стаж за період роботи з 07.02.1985 р. по 09.09.1985 р., з 15.10.1992 р. по 03.10.1994 р., з 24.10.1994 р. по 01.06.1995 р., з 05.06.1995 р. по 01.09.1995 р., 07.09.1995 р. по 18.12.1999 р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.06.2024 р. про призначення пенсії за віком;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію по віку відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20.05.2024 р.

Позов обґрунтовано тим, що позивач має право на призначення пенсії за віком, однак пенсійним органом відмовлено у зарахуванні періодів роботи з 07.02.1985 р. по 09.09.1985 р., з 15.10.1992 р. по 03.10.1994 р., з 24.10.1994 р. по 01.06.1995 р., з 05.06.1995 р. по 01.09.1995 р., 07.09.1995 р. по 18.12.1999 р. позивача до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, що призвело до протиправної відмови у призначенні пенсії.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії №73 від 19 червня 2024 року.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №7012 від 12 червня 2024 року про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи 07 лютого 1985 року по 09 вересня 1985 року, з 15 жовтня 1992 року по 03 жовтня 1994 року, з 24 жовтня 1994 року по 01 червня 1995 року, з 05 червня 1995 року по 01 вересня 1995 року, 07 вересня 1995 року по 18 грудня 1999 року, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. У задоволенні позову в іншій частині відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що усі записи трудової книжки містять інформацію про посаду, яку займав позивач, періоди та місце роботи, реквізити наказів, на підставі яких вони внесені, підпис уповноважених посадових осіб. Стосовно неврахування періоду з 07.02.1985 р. по 09.09.1985 р., суд зазначив, що архівною довідкою Відділу трудового архіву Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області від 27.06.2024 р. №450 підтверджено, що в документах Монастирищенського ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівного заводу ім. 60 річчя Жовтня, переданих на державне зберігання у відділ трудового архіву, ОСОБА_1 , значиться: прийнятий 07.02.1985 (наказ №44 від 06.02.1985), звільнений 09.09.1985 р. (наказ №308 від 21.10.1985 р.) (а.с.29). Щодо неврахування періоду з 15.10.1992 р. по 03.10.1994 р., суд зазначив, що запис №16 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 засвідчений відбитком печатки МП «Нормаль». Також судом встановлено, що тією ж печаткою МП «Нормаль» засвідчено записи №21 про прийняття з 07.09.1995 р. слюсарем 3 розряду до МП «Нормаль» на підставі наказу №28 від 06.09.1995 р. та №22 про звільнення з 18.12.1999 р. з роботи за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) на підставі наказу №46 від 18.12.1999 р., що вказує на те, що у період з 07.09.1995 р. по 18.12.1999 р. позивач працював у МП «Нормаль». Стосовно не зарахування відповідачем періодів з 24.10.1994 р. по 01.06.1995 р. та з 05.06.1995 р. по 01.09.1995 р. суд зазначив про те, що у записі №18 про звільнення з 01.06.1995 р. з роботи експедитора до Фірми «Іридан» у даті наказу №8 від 01.06.1995 р. міститься виправлення в частині цифри « 1», однак, дата наказу повністю співпадає з датою звільнення. Також судом встановлено, що запис №20 про звільнення з 01.09.1995 р. з роботи за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) на підставі наказу №23 від 30.08.1995 р. засвідчений не печаткою Приватного виробничо-комерційного підприємства «Артефакт», а кутовим штампом.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржило його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що органи Пенсійного фонду здійснюючи розгляд заяви позивача про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням наданої позивачем трудової книжки серії НОМЕР_1 , де містились неточні записи про періоди роботи з 07.02.1985 по 09.09.1985, з 15.10.1992 по 03.10.1994, з 24.10.1994 по 01.06.1995, з 05.06.1995 по 01.09.1995, 07.09.1995 по 18.12.1999, діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 12.06.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №7012 (а.с.65).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопольській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №73 від 19.06.2024 року, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.27).

У рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 23 роки 09 місяців 07 днів. За доданими до заяви документами до страхового стажу не враховано періоди роботи:

- з 07.02.1985 р. по 09.09.1985 р., оскільки в номері наказу про звільнення міститься виправлення та дата наказу « 21.10.1985» не відповідає даті звільнення « 09.09.1985»;

- з 15.10.1992 р. по 03.10.1994 р., оскільки запис про звільнення засвідчений відбитком печатки, який не відповідає назві підприємства, в яку заявник був прийнятий;

- з 24.10.1994 р. по 01.06.1995 р., оскільки в даті наказу про звільнення міститься виправлення;

- з 05.06.1995 р. по 01.09.1995 р., оскільки запис про звільнення не засвідчений відбитком печатки;

- з 07.09.1995 р. по 18.12.1999 р., оскільки запис про прийняття на роботу здійснено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме в розділі «Відомості про роботу» не зазначено повне найменування організації.

Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, згідно з якої суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що особа набула права на призначення пенсії за віком у разі досягнення віку 60 років та наявності у неї з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року страхового стажу не менше 31 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.06.2024 року №73, до страхового стажу не враховано періоди роботи:

- з 07.02.1985 р. по 09.09.1985 р., оскільки в номері наказу про звільнення міститься виправлення та дата наказу « 21.10.1985» не відповідає даті звільнення « 09.09.1985»;

- з 15.10.1992 р. по 03.10.1994 р., оскільки запис про звільнення засвідчений відбитком печатки, який не відповідає назві підприємства, в яку заявник був прийнятий;

- з 24.10.1994 р. по 01.06.1995 р., оскільки в даті наказу про звільнення міститься виправлення;

- з 05.06.1995 р. по 01.09.1995 р., оскільки запис про звільнення не засвідчений відбитком печатки;

- з 07.09.1995 р. по 18.12.1999 р., оскільки запис про прийняття на роботу здійснено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме в розділі «Відомості про роботу» не зазначено повне найменування організації.

Позивачем при зверненні до пенсійних органів з заявою про призначення пенсії за віком, зокрема, було подано трудову книжку серії НОМЕР_1 , в якій, зокрема, наявні записи наступного змісту:

- №4 про прийняття з 07.02.1985 р. учнем кочегара на гідро-випробуваннях трубних систем в цех №4 Монастирищенського ордена трудового червоного прапора машинобудівного заводу ім. 60-річчя Жовтня на підставі наказу №44 від 06.02.1985 р. та №6 про звільнення з 09.09.1985 р. з роботи за ст.38 КЗпП УРСР (за власним бажанням) на підставі наказу №308 від 21.10.1985 р. (а.с.68, зі зворотного боку);

- №16 про прийняття з 15.10.1992 р. слюсарем до МП «Нормаль» на підставі наказу №1 від 15.10.1992 р. та №17 про звільнення з 03.10.1994 р. з роботи за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) на підставі наказу №41 від 03.10.1994 р. (а.с.70);

- №18 про прийняття з 24.10.1994 р. експедитора до Фірми «Іридан» на підставі наказу №38 від 23.10.1994 р. та про звільнення з 01.06.1995 р. з роботи за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) на підставі наказу №8 від 01.06.1995 р. (а.с.70);

- №19 про прийняття з 05.06.1995 р. на посаду муляра-монтажника 3 розряду до Приватного виробничо-комерційного підприємства «Артефакт» підставі наказу №21 від 09.06.1995 р. та №20 про звільнення з 01.09.1995 р. з роботи за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) на підставі наказу №23 від 30.08.1995 р. (а.с.70, зі зворотного боку);

- №21 про прийняття з 07.09.1995 р. слюсарем 3 розряду до МП «Нормаль» на підставі наказу №28 від 06.09.1995 р. та №22 про звільнення з 18.12.1999 р. з роботи за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) на підставі наказу №46 від 18.12.1999 р. (а.с.70, зі зворотного боку). Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162) встановлювала порядок ведення трудових книжок у 1993 році.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Згідно з п. 2.3 Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведенні чи звільненні, а також про винагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За умовами п. 2.26 Інструкції №162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника проводиться з дотриманням наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 дата звільнення; в графі 3 причина звільнення; в графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Відповідно до п.п.2.4 п.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 (далі за текстом Інструкція №58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з підпунктами 2.6-2.10 пункту 2 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

У розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

З 27.04.1993 року діє постанова Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки» № 301 від 27.04.1993 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Враховуючи те, що записи трудової книжки позивача є логічним та відповідають послідовності записів трудової книжки, при цьому відповідачем не надано доказів того, що ці записи зроблені за відсутності законних підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 (адміністративне провадження №К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення повноти та чіткості даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Разом з цим, з трудової книжки позивача, вбачається, що вона містить чіткі і повні записи про спірні період роботи із зазначенням у самому записі про прийняття на роботу назви місяця роботи, а також із зазначенням дат і номерів наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи.

Вимог до печатки, якою завіряються записи трудової книжки, ані Інструкція №162, ані Інструкція №58, яка прийнята в подальшому не містять. Натомість, згідно з приписами цих Інструкцій трудова книжка заповнюється відповідальним працівником підприємства, а не особисто робітником (у цьому випадку позивачем), записи завіряються або такою особою, або керівником та скріплюються печаткою.

Слід зауважити й на тому, що за умовами частини 3 статті 44 Закону України № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Тобто, у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

За наведених обставин, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці та інших документах позивача, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058-IV.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виявлені недоліки оформлення трудової книжки позивача не можуть вважатися достатньою підставою для відмови останньому у зарахуванні спірних періодів роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.06.2024 року №73 та як наслідок необхідності його скасування.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року у справі №340/6914/24 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов