Справа № 520/26169/25
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 р. Справа № 520/26169/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі №520/26169/25

за позовом ОСОБА_1

до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, в якій просив:

- визнати бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 23.02.2018 року по 29.10.2020 року протиправною;

- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 23.02.2018 року по 29.10.2020 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 позовну заяву повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначив, що предмет спору, який розглядається, взагалі не стосується прийняття позивача на службу, переміщення по службі, призначення або звільнення з посади, чи звільнення зі служби. Так, розглядуваний спір виник через тривалий час вже після того, як позивач був звільнений зі служби і стосується виключно нарахування та виплати йому компенсаційної виплати у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Тобто розглядуваний спір є трудовим спором. Строки звернення до суду, на думку апелянта, за вирішенням трудових спорів визначені у ст. 233 КЗпГІ України. Зазначає, що позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 11.02.2021 у справі № 240/532/20, щодо пов`язання виплати середнього заробітку з проходженням публічної служби, на яку посилається суд, суперечить позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 26.02.2020 року по справі №821/1083/17 та Великої Палати Верховного Суду в постанові від 08,02.2022 року по справі №755/12623/19.

Згідно з ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). Статтею 294 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема: 3) повернення заяви позивачеві (заявникові). Таким чином, оскаржувана ухвала входить до переліку ухвал суду першої інстанції, визначеного ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на які підлягають розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, з приводу яких позивач звернувся до суду, виникли з 29 жовтня 2020 року, водночас з цим позовом позивач звернувся шляхом подачі його через систему "Електронний суд" 02.10.2025, тобто з істотним пропуском місячного строку, передбаченого статтею 122 КАС України, а тому наявні підстави, передбачені п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України для повернення позовної заяви позивачеві.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За змістом статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) установлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з частиною першою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З доданих до позову документів судовим розглядом встановлено, що позивач проходив дійсну військову службу в Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на посаді доцента кафедри факультету зенітних ракетних військ та був виключений зі списку особового складу університету з 23.02.2018.

ХНУПС не виплатив індексацію грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 року по 23.02.2018 року при розрахунку при звільнені.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2020 по справі №520/8384/2020 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба з приводу ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 01.01.2016 р. - 23.02.2018 р. Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 р. - 23.02.2018 р.

На виконання зазначеного рішення відповідач нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року 29.10.2020 року, про що позивачу повідомлено листом ХНУПС від 11.09.2025 року №176/176/100/753/2668/пс та надано копії роздавальної відомості №1397; банківської виписки від 29.10.2020; довідки розрахунку від 09.09.2025 №176/176/100/753/2644/пс.

Позиція позивача в апеляційній скарзі зводиться до того, що обрахунок строку звернення до суду з вимогами щодо виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні слід здійснювати в межах строку визначеного ст. 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним, тобто з моменту повідомлення позивача листом ХНУПС від 11.09.2025.

Колегія суддів відмічає, що суд першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 09.10.2025 звернув увагу, що отримання позивачем листа від відповідача не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до адміністративного суду.

Позовна заява у цій справі сформована в системі "Електронний суд" 01.10.2025.

Суд першої інстанції встановив, що позивач міг звернутися до суду з вимогами щодо нарахування та виплату середнього заробітку за несвоєчасну виплату при звільненні протягом місяця з моменту виплати грошових коштів на виконання зазначеного судового рішення і звернення позивача до відповідача з запитами не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися чи дізнався про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти активні дії щодо реалізації свого права.

Перевіряючи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами щодо нарахування та виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні належних сум, колегія суддів зазначає таке.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20 за схожих фактичних обставин сформував висновок, який полягає у тому, що встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору. Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців. Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо яких виник спір. Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як і в розглядуваному випадку, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Ухвалюючи згадану постанову, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду одночасно відступив від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в його постановах, а також погодився з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в інших його постановах, зокрема, від 4 грудня 2019 року (справа №815/2681/17) та від 22 січня 2020 року (справа № 620/1982/19).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 620/1982/19, у цій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Водночас, як наголосив Верховний Суд, при вирішенні питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Так, днем, коли особа дізналася про порушення свого права, - є встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Верховний Суд у постанові від 30 січня 2025 року у справі № 320/26833/23 зазначив, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, а отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується місячним строком (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Таким чином, правовідносини, з приводу яких позивач звернувся до суду, виникли з 29 жовтня 2020 року, водночас з цим позовом позивач звернувся шляхом подачі його через систему "Електронний суд" 01.10.2025, тобто з істотним пропуском місячного строку, передбаченого статтею 122 КАС України.

Так, колегія суддів уважає слушним висновок суду першої інстанції, що отримання позивачем листа від відповідача не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початку перебігу процесуального строку, який розпочинається саме з наступного дня, що настає за днем остаточного розрахунку.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 та від 12 квітня 2023 року у справі №380/14933/22.

Неповна інформація про платіж та незазначення документів, на підставі яких здійснювалося перерахування коштів позивачу 29.10.2020 мало стати підставою для звернення до відповідача за роз`ясненням безпосередньо після отримання такого платежу позивачем, а не зі спливом більше ніж чотирьох років 01.09.2025.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач пропустив встановлений строк звернення до суду в наведеними позовними вимогами, водночас зауважує, що обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів, позивачем не наведено.

Стосовно доводів апелянта про запровадження карантинних заходів на території України та перебування на військовій службі у Центральному науково-дослідному інституті озброєння та військової техніки Збройних Сил України з 02 березня 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARSCoV-2» від 11.03.2020 № 211, встановлено карантин з 12 березня 2020 року на всій території України.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року №540-IX (далі - Закон № 540-IX).

Відповідно до пункту 9 розділу І Закону № 540-IX у Кодексі адміністративного судочинства України розділ VI "Прикінцеві положення" доповнити пунктом 3 такого змісту: "3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину".

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що в заяві про поновлення строку звернення до суду представник позивача посилався на редакцію пункту 3 Прикінцевих положень КАС України, яка діяла до 17.07.2020 року.

Разом з тим, 17.07.2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)" від 18 червня 2020 року № 731-IX, яким пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Тобто, з 17.07.2020 року процесуальні строки, встановлені нормами КАС України, продовжувалися на строк дії карантину не автоматично, як це було до 17.07.2020 року, а за заявою учасників справи з обґрунтуванням такого пропуску строку, що зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Отже, саме посилання на введення карантинних заходів без підтвердження належними доказами, яким чином вони вплинули на неможливість своєчасного звернення до суду не може бути враховане.

При цьому, посилаючись на запровадження карантину в Україні як на підставу несвоєчасного звернення до суду з даним позовом позивач не навів жодних пояснень та не надав доказів, на підтвердження того, що у позивача існували обставини неможливості своєчасного звернення до суду, зумовлені впровадженними карантинними обмеженнями.

В заяві представник позивача також зазначив, що позивач проходиться військову службу з 02 березня 2022 року, що також вплинуло на неможливість своєчасного звернення до суду з даним позовом. На підтвердження вказаного надано довідку від 23.09.2025 №241, в якій зазначено, що полковник ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Центральному науково - дослідному інституті озброєння та військової техніки ЗСУ з 02 березня 2022 року.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання позивача щодо проходження військової служби з 02 березня 2022 року як на належну підставу пропуску строку звернення до суду з даним позовом, оскільки відлік місячного строку звернення до суду з даним позовом розпочався з 29 жовтня 2020 року і сплинув 29 листопада 2020 року, тобто до введення на території України воєнного стану з 22.02.2022 та початку проходження позивачем військової служби з 02 березня 2022 року.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що розглядуваний спір є трудовим спором справи і відповідно підлягає застосуванню саме тримісячний строк визначений статтею 233 КЗпП України, а не місячний строк, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України та суперечить позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 26.02.2020 року по справі №821/1083/17 та Великої Палати Верховного Суду в постанові від 08,02.2022 року по справі №755/12623/19, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки за останніми правовими позиція, які викладено Верховним Судом у постановах від 30 січня 2025 року у справі №320/26833/23 та від 24 листопада 2024 року у справі №620/9315/23 строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як і в розглядуваному випадку, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

З огляду на те, що доводами апеляційної скарги не спростовується пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом без поважних причин, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для повернення позовної заяви позивача.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 по справі №520/26169/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк