Справа № 480/8882/25
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
01 грудня 2025 року Справа № 480/8882/25
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Опімах Л.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 до 01.03.2023 в неповному обсязі, а саме з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 01.03.2023 в загальній сумі 272252,15 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. N 44;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
Ухвалою від 24 листопада 2025 року Сумський окружний адміністративний суд вказану позовну заяву залишив без руху, оскільки суд визнав неповажними причини пропуску строку звернення до суду в частині вимог за період з 19 липня 2022 року до 01 березня 2023 року, у зв`язку з чим позивачу був наданий строк для усунення недоліків позовної заяви та запропоновано надати суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав пропуску строку звернення до суду та надати докази поважності причин його пропуску протягом десяти днів з дня вручення йому копії ухвали.
На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху 26.11.2025 представник позивача надав суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій, однак, не зазначив підстави пропуску строку звернення до суду та не надав доказів поважності причин його пропуску.
Вивчивши зміст поданої заяви, зміст позовної заяви та дослідивши додані до неї документи, суддя вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу в частині позовних вимог про нарахування та виплату різниці індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 до 01.03.2023 як таку, недоліки якої не усунено, з огляду на таке.
Відповідно до частини 1, 5 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Суд враховує, що положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України, зокрема, частиною другою цієї статті, відповідно до якої із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Так, залишаючи позовну заяву без руху, суд виходив з того, що позивач знав про порушення своїх прав з дня отримання грошового забезпечення ним як військовослужбовцем, який проходить військову службу. Отже, він пропустив строк звернення до суду. Крім того, позивач був виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення наказом від 01.03.2023 № 64. Відповідно, з 01.03.2023 позивач остаточно знав про порушення його прав та інтересів.
У поданій заяві на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху представник позивача зазначив, що оскільки спірні правовідносини щодо нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовця виникли в період чинності редакції частини другої статті 233 КЗпП України, яка передбачала право на звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком, то строк звернення позивача до суду необхідно поновити. Крім того, позивач не одержував письмового повідомлення про розмір індексації грошового забезпечення, який йому було нараховано та виплачено. Лише після отримання відповіді на адвокатський запит позивачу фактично стало відомо про порушення його прав. Позивач не мав об`єктивної можливості дізнатися про порушення свого права на момент отримання виплати, оскільки військовослужбовець не отримує повного розрахункового листа або відомостей про структуру нарахувань, інформація про наявність/відсутність індексації або додаткових виплат не є відкритою та зрозумілою без спеціальних розрахунків і роз`яснень фінансових органів, лише після звернення (запиту, отримання відповіді, ознайомлення з довідками чи документами) позивач міг дізнатися, що право порушене. Отже, порушення строку не відбулося, а в разі застосування формального підходу строк необхідно поновити. При цьому, суд звертає увагу, що подана заява про поновлення процесуального строку за змістом практично повністю повторює подану разом з позовною заявою заяву про поновлення строку та зводиться до цитування норм закону та посилання на практику Верховного Суду, та не містить вказівки на конкретні обставини, які перешкоджали позивачу звернутися до суду в межах встановленого строку.
Відповідно, таке обгрунтування суд не вважає обґрунтованим. Зокрема, представник позивача зазначає, що в даному випадку мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності статті 233 КЗпП України у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", то в такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, регулюються згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року застосовуються норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин").
Саме на такий порядок регулювання строку звернення до суду у справах про перерахунок грошового забезпечення військовослужбовців вказав суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху. Представник позивача в заяві про поновлення строку звернення до суду навів такий порядок обрахунку строку, не обгрунтувавши, чому необхідно поновити позивачу строк звернення до суду з вимогою про нарахування індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 до 01.03.2023. Крім того, зазначаючи, що позивач не одержував письмового повідомлення про розмір індексації грошового забезпечення, який йому було нараховано та виплачено, у заяві представник позивача не вказує, яке саме письмове повідомлення повинен був надати позивачу відповідач, чому із запитом про його надання він не звернувся одразу після отримання грошового забезпечення щомісяця протягом служби чи після звільнення зі служби або з яких підстав відповідач відмовив у наданні такого документа, оскільки з дня отримання грошового забезпечення позивач як військовослужбовець, який проходить військову службу, вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. У зв`язку з цим доводи представника позивача щодо виникнення підстав для звернення до суду з цим позовом з дня отримання відповіді на адвокатський запит про відповідні суми грошового забезпечення не можуть вважатись обґрунтованими та розцінюватись як належна та поважна підстава для поновлення строку звернення до суду, оскільки день отримання такої відповіді не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у спірних правовідносинах.
Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Суд наголошує, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".
Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
У поданій заяві представник позивача не навів обгрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з вимогами про нарахування індексації грошового забезпечення з 19.07.2022 до 01.03.2023.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Суд зазначає, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, зокрема і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Також, з огляду на характер спірних правовідносин, суд враховує, що в Рішенні від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України зазначив, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
Єдиний виняток з цього правила, що закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, становлять випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта в часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).
Отже, для звернення до суду з вимогами про перерахунок грошового забезпечення за період з 19.07.2022 до 01.03.2023 застосовується строк, передбачений статтею 233 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року № 2352-IX.
Приймаючи рішення щодо наявності або відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду суд враховує, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Позивач не зазначила обставини, які є такими, які можна вважати об`єктивно непереборними та такими, що не залежать від волевиявлення особи.
Таким чином, всупереч вимогам статті 122 КАС України, статті 233 КЗпП України позивач звернувся до суду з позовною заявою, здавши її на пошту, 18.11.2025 (дата реєстрації позовної заяви в суді 21.11.2025), тобто після спливу встановленого строку звернення до суду. У свою чергу, пояснення, на які позивач вказує як на поважну причину пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд визнає необгрунтовними. Будь-якого іншого обґрунтування поважності причин пропуску строку позивач не зазначив.
За змістом ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Оскільки суд не встановив підстав для поновлення строку звернення до суду, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу в частині вимог про перерахунок грошового забезпечення за період з 19.07.2022 до 01.03.2023.
На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 293, 295 КАС України,
У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про перерахунок грошового забезпечення за період з 19.07.2022 до 01.03.2023 повернути позивачу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складення ухвали.

Суддя Л.М. Опімах