Справа № 464/5389/25
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 464/5389/25 пров. № А/857/39482/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.,

за участі секретаря судового засідання Квасниці М.М.,

представник позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 19 вересня 2025 року у справі № 464/5389/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

суддя в 1-й інстанції Дулебко Н.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 19 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулась у Сихівський районний суд міста Львова із позовом до Департаменту патрульної поліції (далі також відповідач) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕГА №1823357 від 16.07.2025, відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що вказаною постановою позивачка визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. Згідно з оскаржуваною постановою, 16.07.2025 о 20:40 год., перебуваючи в п`яному вигляді на дитячому майданчику, здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонувала на спецлінію 102 та повідомила неправдивий виклик про порушення Правил дорожнього руху, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП. Позивачка не погоджується з оскаржуваною постановою, оскільки не здійснювала завідомо неправдивого виклику спеціальних служб. Зазначила, що 16.07.2025 приблизно о 20:40 год., вийшовши з будинку №36 А на вул. Зубрівська у м. Львові, виявила порушення водієм транспортного засобу вимог Правил дорожнього руху, який здійснив зупинку у недозволеному місці, що унеможливлювало її вільне пересування як особи, яка потребує інклюзивних умов через другу групу інвалідності та необхідність пересування виключно за допомогою допоміжних засобів. У зв`язку з цим, позивачка здійснила виклик поліції для відповідного реагування на правопорушення. Повідомлення неправдивої інформації не відбулося, мета виклику полягала у необхідності реагування працівниками поліції на адміністративне правопорушення. Будь-якої мети свідомо повідомляти неправдиву інформацію або завідомо неправдиво викликати спеціальну службу у позивачки не було. Окрім цього, в оскаржуваній постанові не вказано, що працівниками поліції здійснювалася перевірка інформації щодо виявленого позивачкою порушення, не зібрано та не досліджено докази, якими можливо було б підтвердити відсутність порушення водієм вимог Правил дорожнього руху. Так, працівник поліції допустив формальний підхід до розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки не збирав і не досліджував доказів справи всупереч ст. 279 КУпАП, перед початком розгляду справи не роз`яснив позивачці її права, не повідомив про початок розгляду справи, не надав їй матеріалів такої для ознайомлення. Крім цього, працівником поліції, що виносив оскаржувану постанову, не встановлено будь-яких обставин, про які повідомляла позивачка, викликаючи поліцію, зокрема, чи був факт порушення Правил дорожнього руху, чи хтось з мешканців будинку або інших осіб був свідком такого. Вважає, що працівник поліції, який виносив оскаржувану постанову, неналежно здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення. Також зазначила, що діями відповідача позивачці завдано моральну шкоду, яка проявилась у душевному стражданні з приводу позбавленні її права на свободу пересування, безпеку та психологічне приниження, порушення відчуття справедливості та гідності, в тому числі у зв`язку з протиправним накладенням адміністративного стягнення. Дії поліції викликали у неї невпевненість та недовіру до правоохоронних органів. ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи та через це такі дії поліції додатково її обурили. У зв`язку з цим, просила суд стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 19 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Постанову серії ЕГА №1823357 від 16.07.2025 про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, скасовано, а провадження у справі закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, м. Київ, вул. Ф.Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача, фактично виходив лише з його суб`єктивних припущень про можливе правопорушення з боку третіх осіб, оскільки жодних належних та допустимих доказів порушення ПДР надано не було.

Вказує, що до суду І інстанції було додано фото та відеоматеріали, де чітко видно транспортний засіб, а саме SCODA, днз НОМЕР_2 , який був припаркований у дворі будинку та який, за переконанням позивача, стояв з порушенням. Однак, дані твердження не знайшли свого підтвердження в інспекторів, які прибули на виклик. Автомобіль був припаркований без порушення ПДР України. На місці паркування були відсутні будь які дорожні знакі або дорожня розмітка, яка б забороняла паркування, а позивач діяла виключно на підставі власного суб`єктивного тлумачення норм ПДР та сприйняття ситуації.

Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення не надано належної оцінки наявним у справі доказам в загальній сукупності, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду міста Львова від 19 вересня 2025 року та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на правомірність висновків суду, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Частиною 4 ст.229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується із матеріалів справи, що постановою серії ЕГА №1823357 від 16.07.2025 ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 16.07.2025 о 20:40 год. за адресою: м. Львів, вул. Зубрівська 36 А, перебуваючи в п`яному вигляді на дитячому майданчику, здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонувала на лінію «102» та повідомила про порушення Правил дорожнього руху, хоча цього факту насправді не було, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач звернулась із позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідальність за ст. 183 КУпАП настає в разі завідомо неправдивого виклику поліції, а відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 вчинено саме умисні дії щодо неправдивого виклику поліції, які були спрямовані на зрив роботи цієї служби, суд дійшов висновку про відсутність в діях вказаної особи умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, а відтак і складу такого правопорушення. Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення необхідно скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 183 КУпАП передбачена відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Відповідно до приписів статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Аналіз викладеного у спірній постанові порушення вказує на те, що позивачу інкримінується передбачений статтею 183 КУпАП завідомо неправдивий виклик поліції за допомогою телефонної лінії « 102».

Суб`єктивна сторона такого правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).

Отже, склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зі змісту норми статті 283 КУпАП також слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 скористалась правом виклику поліції, що було зумовлено необхідністю виявлення та припинення порушення водієм траспортного засобу Правил дорожнього руху, який на думку позивачки, здійснив зупинку транспортного у недозволеному місці. Повідомлення неправдивої інформації щодо побаченого ОСОБА_1 під час розгляду справи не встановлено, метою виклику було саме реагування поліції на виявлене заявницею (позивачкою у справі), а не свідоме повідомлення неправдивої інформації для виклику поліції, спрямоване на зрив роботи цієї служби.

Як видно з відеозапису, долученого до відзиву відповідачем у справі, в ході розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності поліцейський повідомив останній про притягнення до відповідальності за неправдивий виклик поліції та перебування у нетверезому стані на дитячому майданчику, що позивачка категорично заперечила.

Колегія суддів зазначає, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб. Дії правопорушника спрямовані на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як пожежна охорона, поліція, швидка медична допомога, аварійні бригади. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Слід зазначити, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Дослідивши відеозаписи, що містяться в матеріалах електронної справи, колегією суддів встановлено, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що уповноваженими посадовими особами перед винесенням відносно позивача постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності було перевірено та надано оцінку обставинам, які зумовили позивача зателефонувати на лінію « 102».

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів робить висновок про передчасність та необгрунтованість висновків працівників патрульної поліції при складенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ЕГА №1823357 від 16.07.2025, якою позивача визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн.

У даному випадку, відповідачем не надано доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, які підтверджують вчинення позивачем порушення, та свідчать про наявність в її діях складу правопорушення, правомірність прийняття оскаржуваної постанови, суду не надано.

Колегія суддів робить висновок, що відповідачем не додано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, зокрема які б підтверджували наявність у діях позивача прямого умислу, а саме, що він, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлював, що вона є неправдивою, та бажав даремного виїзду на місце виклику працівників.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Як видно зі змісту позовної заяви, вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 50 000 гривень позивачка обґрунтувала серед іншого тим, що діями працівників поліції їй спричинено моральні страждання через протиправне накладення адміністративного стягнення, остання відчула порушення відчуття справедливості та гідності, психологічне приниження. Це викликало у неї невпевненість, недовіру до правоохоронних органів. ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи та через це такі дії поліції її додатково обурили.

Враховуючи всі оставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заявлена сума до відшкодування моральної шкоди є неспівмірною із завданими збитками та обставинами справи, а тому вірним є висновок суду про необхідність стягнути на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

Відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання колегії суддів, належних, достатніх доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, відповідачем не надано, з огляду на що, в силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Відповідачем не зазначено чітко та не доведено, а судом не встановлено, які саме дії позивача утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Матеріалами справи не підтверджено факту наявності у позивача прямого умислу на вчинення завідомо неправдивого виклику поліції, оскільки такий виклик був зумовлений порушення водієм транспортного засобу вимог Правил дорожнього руху, який здійснив зупинку у недозволеному місці, що унеможливлювало вільне пересування позивача як особи, яка потребує інклюзивних умов через другу групу інвалідності та необхідність пересування виключно за допомогою допоміжних засобів.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки докази того, що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП у матеріалах справи відсутні, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 19 вересня 2025 року у справі № 464/5389/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. В. Глушко
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 02.12.25