Справа № 200/6483/25
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

28 листопада 2025 року Справа №200/6483/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку письмового провадження заяву позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення з позовом до суду та поновлення такого строку та заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення компенсації втрати частини доходів та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по день фактичного розрахунку 28 грудня 2022 року;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 353 682,80 грн;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28 вересня 2020 року по день фактичного розрахунку 28 грудня 2022 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01.09.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення компенсації втрати частини доходів, зобов`язання вчинити певні дії та відкрито провадження у справі № 200/6483/25. Призначено дану справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви у цій справі без розгляду.

В обґрунтування заяви зазначено, що відповідачем після надходження відповідного фінансування в добровільному порядку на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25.11.2021 у справі № 200/11109/21 - 28.12.2022 року здійснено нарахування та виплату позивачу індексацію грошового забезпечення у загальному розмірі 130298,08 грн., що підтверджується платіжною інструкцією.

Вказував, що з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як і в розглядуваному випадку, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Посилався на те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, а відтак, строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується місячним строком (частина п`ята статті 122 КАС України).

На думку відповідача, твердження позивача про те, що він дізнався про порушення свого права з моменту отримання відповіді від НОМЕР_2 прикордонного загону спростовуються інформацією з платіжного доручення від 27.12.2022 № 1860, яка свідчить про отримання 28.12.2022 ОСОБА_1 на особистий банківський рахунок коштів від військової частини НОМЕР_1 з вказанням призначення платежу саме на виконання рішення суду від 25.11.2021 у справі № 200/11109/21. Отримання позивачем листа від відповідача від 20.08.2025 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до адміністративного суду.

Від представниці позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про залишення позовної заяви у цій справі без розгляду, в яких він зазначав, що рішення у справі №200/11109/21 ухвалене 25.11.2021, набрало законної сили 28.12.2021. Своєчасно рішення відповідачем не було виконане, оскільки кошти надійшли на банківський рахунок позивача від в/ч НОМЕР_1 тільки 28.12.2022. Позивач був не обізнаний про те, які саме суми були нараховані і виплачені відповідачем в грудні 2022 року.

Вказував, що позивач 20.08.2025 одержав письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому відповідачем на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/11109/21, тому тримісячний строк звернення позивача до суду повинен обчислюватись з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому відповідачем, тобто з 20.08.2025 року.

Ухвалою суду від 28.11.2025 у задоволенні заяви відповідача про залишення позовної заяви у цій справі без розгляду відмовлено.

Проте суд, з огляду на те, що у вказаній ухвалі оцінку було надано лише щодо вимог про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, а позовні вимоги також стосуються вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення, вважає за необхідне зазначити про таке.

Представницею позивача до суду подано заяву про поновлення процесуального строку, в якій він просив суд визнати поважними причини пропуску строку позивачем звернення до адміністративного суду з даним позовом, поновити позивачу пропущенний строк звернення до адміністративного суду та не залишати позовну заяву без розгляду.

В обґрунтування поданої заяви, зокрема, зазначає, що позивач є військовослужбовцем, проходить військову службу з 2015 року по теперішній час, є учасником бойових дій, довгий час перебував у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.

Крім того, позивач вважав, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень, виконано свої обов`язки у повному обсязі. З огляду на обов`язок відповідача виконати рішення суду, нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення, а також законодавчо встановлений обов`язок відповідача нарахувати і виплатити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, у виплаченій позивачу сумі могли бути і суми компенсацій.

Тому позивач не міг точно знати сплачені йому суми компенсацій чи ні, з огляду і на той факт, що він не є фахівцем в даних розрахунках.

Від відповідача надійшли заперечення на вказану заяву, в яких він просив у задоволенні заяви про поновлення процесуального строку від 11.09.2025 у справі № 200/6483/25, відмовити повністю та залишити позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення компенсації втрати частини доходів та зобов`язання вчинити певні дії, без розгляду.

В обґрунтування зазначає, що спір у цій справі виник з відносин публічної служби, а тому з позовом позивач міг звернутися в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Днем, коли позивач дізнався (повинен був дізнатися) про нарахування йому індексації грошового забезпечення та невиплату середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, саме з 28.12.2022.

Доводи позивача про те, що про порушення своїх прав у зв`язку з невиплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні йому стало відомо лише з відповіді відповідача від 20.08.2025, підлягають відхиленню, оскільки вказана відповідь не змінює моменту, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого право на звернення до суду.

Розглянувши заяву відповідача про залишення позовної заяви у цій справі без розгляду, а також заяву представниці позивача про визнання поважними причини пропуску строку позивачем звернення до адміністративного суду з даним позовом, поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, суд дійшов таких висновків.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.11.2021 року у справі № 200/11109/21, яке набрало законної сили 28.12.2021 року, зокрема, зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 02.12.2015 по 01.03.2018 із застосуванням базового місяця січня 2008, з 01.03.2018 із урахуванням фіксованої індексації.

18.08.2025 представником в інтересах заявника направлено адвокатський запит до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) з проханням надати копії відомостей про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення з розшифровкою всіх виплат помісячно за період служби у в/ч НОМЕР_1 , а також повідомити про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25.11.2021 у справі № 200/11109/21, а саме дати, суми, види грошового забезпечення, виплачені на виконання даного рішення суду.

20.08.2025 НОМЕР_2 Прикордонним загоном ДПСУ надано відповідь на адвокатський запит, якою надано копії архівних відомостей про виплачене грошове забезпечення за 2019 - 2020 роки, та повідомлено, що рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/11109/21 виконане у повному обсязі.

Відповідно до копії платіжного доручення №1860 від 27.12.2022 в/ч НОМЕР_1 сплачено на банківський рахунок ОСОБА_1 130 298,08 грн. В призначенні платежу зазначено індекс. та компенс. ПДФО у 12.2022 зг ріш. суду № 200/11109/21 від 25.11.2021.

За приписами частини першої - другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 та від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 викладено правовий висновок, згідно з яким середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати та не може розцінюватись як «виплата всіх сум, що належать працівникові при звільненні».

Відповідно до правової позиції, сформованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, яка узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19, за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України і статей 1, 2 Закону України Про оплату праці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

11.02.2021 Верховний Суд у справі №240/532/20 дійшов висновку, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.09.2023 у справі №160/914/23.

Отже, враховуючи, що строк звернення до суду за вирішенням публічноправового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як і в розглядуваному випадку, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах статті 233 КЗпП України.

Таким чином, встановленим строком для звернення до адміністративного суду із заявленими позивачем позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є місячний строк.

З матеріалів справи встановлено, що позивач виключений зі списків особового складу відповідача з 26.08.2020 року, нарахування та виплату позивачу індексацію грошового забезпечення у загальному розмірі 130298,08 грн на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25.11.2021 у справі № 200/11109/21 здійснено відповідачем 28.12.2022 року.

При цьому до суду із цим позовом позивач звернувся через систему «Електронний суд» лише 22.08.2025 року.

Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду в частині вимог про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28 вересня 2020 року по день фактичного розрахунку 28 грудня 2022 року.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При цьому норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Усталеною також є і практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 зазначив, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21.05.2021 у справі №1.380.2019.006107, від 22.07.2021 року у справі №340/141/21, від 16.09.2021 у справі №240/10995/20 та від 12.09.2022 у справі №120/16601/21-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Суд враховує, що позивач проходить військову службу.

Згідно з довідкою відповідача від 09.09.2025 року № 3545 згідно наявних облікових даних старшина ОСОБА_1 (I|-011903) ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16 травня 2017 року по 26 серпня 2020 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Виключений зі списків особового складу наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26 серпня 2020 року № 472-OС та вибув для подальшого проходження служби до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 26 серпня 2020 року.

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) від 18.08.2025 року № 550 з 27.08.2025 року позивач проходить службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ).

Верховний Суд у постанові від 29.11.2024 у справі №120/359/24 сформував такі висновки щодо застосування положень статей 122, 123 КАС України у правовідносинах, пропуск процесуального строку у яких пов`язаний з призовом до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності Держави Україна: проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:

1) обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду;

2) виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори;

3) фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду;

4) повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку;

5) обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що позивач як у спірний період, так і на момент звернення до суду проходив військову службу під час введення воєнного стану в Україні, зважаючи на наявність у нього права на звернення до суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28 вересня 2020 року по день фактичного розрахунку 28 грудня 2022 року.

Керуючись Кодексом адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви відповідача про залишення позовної заяви у цій справі без розгляду, в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28 вересня 2020 року по день фактичного розрахунку 28 грудня 2022 року, відмовити.

Заяву представниці позивача від 11.09.2025 про поновлення строку звернення до суду - задовольнити частково.

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду та поновити строк звернення ОСОБА_1 до суду, у частині позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28 вересня 2020 року по день фактичного розрахунку 28 грудня 2022 року.

Ухвала складена та підписана 28 листопада 2025 року в порядку письмового провадження та набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч