Справа № 712/13124/25
Суддя: Петренко О. В.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження2-а/711/93/25
РІШЕННЯ
02 грудня 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судових засідань Овезової Ю.В., Дмитренка О.Ю.,
представника позивача адвоката Демиденка В.А.,
представника відповідача Котуха М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5413453 від 06.08.2025 на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
Позивач вважає вказану постанову прийнятою з порушенням чинного законодавства та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на таке.
Відповідно до змісту постанови серії ЕНА №5413453 від 06.08.2025, ОСОБА_1 порушила вимоги п.8.7.3 ґ ПДР України, а саме: порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал світлофора, що забороняє рух, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП.
Позивач у позові зазначає, що після зупинки транспортного засобу, яким вона керувала, працівники поліції показували відеофіксацію порушення ПДР на малому екрані, що ніби то транспортний засіб під керуванням позивача проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора, але чи то був транспортний засіб саме під керуванням позивача, чи ні на вказаному відеозаписі вона чітко розібратися не могла, а також чи був на вказаному відеозапису заборонений сигнал світлофора, також позивач не бачила.
Також позивач у мотивувальній частині позову зазначає про те, що згідно ПДР України, жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про зміну сигналів. Однак є важливий нюанс: п.8.11 ПДР України дозволяє рух на жовтий сигнал за певних умов: «Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому п.8.10 цих Правил, не застосовуючи екстреного гальмування, дозволяється продовжувати рух на умовах, що буде забезпечено безпеку дорожнього руху».
Також відповідно до п.12.9 г ПДР України, водієві забороняється: гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді). Різке гальмування може призвести до небезпечної ситуації для водії, що рухаються по заду і спричинити ланцюгові аварії.
У зв`язку з цим позивач робить висновок, що проїзд на жовтий сигнал світлофора дозволено, якщо: водій не може безпечно зупинитися перед стоп-лінією або світлофором без екстреного гальмування; продовження руху не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху.
Позивач у позові зазначає, що згідно постанови серії ЕНА №5413452 від 06.08.2025 не вказано, що вона проїхала місце для зупинки чи світлофорний об`єкт, чи перехрестя тощо. Тому позивач робить висновок, якщо в оскаржуваній постанові не вказано, яке саме конкретне місце проїхав водій, то така постанова не відповідає вимогам закону через відсутність змісту порушення і відповідно є незаконною.
Крім того зазначає про те, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення чи бездіяльності покладається на відповідача.
У цьому контексті позивач звертає увагу суду на те, що працівники поліції, під час оформлення постанови серії ЕНА №5413452 від 06.08.2025, не надали чітких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.
У зв`язку з цим позивач вважає, що вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, не підтверджено належними доказами, а тому провадження підлягає закриттю за ч.1 ст.247 КУпАП.
Підсумовуючи викладене, позивач просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5413451 від 06 серпня 2025 року, а провадження за вчинення адміністративного проступку, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, закрити за ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визнано справу незначної складності, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 12 год 00 хв 10 листопада 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.24).
Заперечення проти позовних вимог обгрунтовані тим, що ч.2 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
На відеозаписі з нагрудної бодікамери (відеозапис «clip-0»), що був покладений в основу доказів, видно як позивача ознайомлюють з відеодоказом правопорушення, яке зафіксовано на відеозаписі «VID_20250806_202701».
Будь-яких пояснень, спростувань та доказів щодо невчинення правопорушення від позивача ні до початку розгляду справи поліцейським, ні під час розгляду, не надходило.
Тому, на основі зафіксованого правопорушення та відсутності альтернативних доказів у позивача, поліцейський правомірно виніс оскаржувану постанову.
Натомість, як зазначає представник відповідача в мотивувальній частині відзиву, позивач у позові вже описує інші причини для спростування вчиненого правопорушення, а саме: під час перегляду відеозапису правопорушення не видно було чи то був автомобіль позивача чи ні; також на відеозаписі не можливо було чітко розібратися чи був в той час заборонений «жовтий» сигнал світлофора; позивач посилається на положення п.8.10, 8.11 ПДР України; вказує, що наближаючись до перехрестя не могла зупинити автомобіль у місці, визначеному п.8.10 ПДР України та екстрене гальмування могло б створити аварійну ситуацію на дорозі.
У зв`язку з цим представник відповідача констатує, що означені твердження позивача слід сприймати критично, оскільки вони суперечать твердженням, які були нею зроблені на місці вчинення правопорушення, та наразі є способом захисту, направленим на уникнення від адміністративної відповідальності.
Також представник відповідача у відзиві на позов звертає увагу суду на те, що «зелений миготливий» сигнал світлофора працює 3 сек (відповідно до ДСТУ 4092:2022), що також видно із відеозапису службового автомобіля «VID_20250806_202701». Тобто, у водія завжди є 3 сек для того щоб зреагувати на майбутнє зміну сигналів світлофору, врахувати дорожню обстановку і вибрати необхідну швидкість, щоб вчасно зупинитися відповідно до вимог п.8.10 ПДР України.
Ураховуючи те, що «жовтий» сигнал світлофора горів уже 2 секунди до моменту під`їзду позивачем до пішохідного переходу, то в сукупності у позивача було 5 секунд щоб врахувати дорожню обстановку, вибрати необхідну швидкість, зменшивши її, та вчасно зупинитися відповідно до вимог п.8.10 ПДР України.
Однак, на думку представника відповідача, позивач вищезазначених вимог ПДР України не виконала та доказів про неможливість зупинитися, у визначеному ПДР місці, при проїзді перехрещення проїзних частин, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та при подачі позовної заяви до суду не надала, отже зазначені відомості є неналежним обгрунтуванням позовної заяви та в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.2 ст.122 КУпАП.
Крім того представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивач, під час ознайомлення з доказами правопорушення та під час розгляду справи, не повідомила поліцейському про такі свої аргументи, які вона наводить у позовній заяві, щоб поліцейський міг врахувати їх під час розгляду справи та надати позивачеві спростовуючі додаткові докази або закрити справу за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Інші підстави позову, на думку представника відповідача, не впливають на суть самого порушення та його наслідки.
Крім того, у відзиві на позов представник відповідача акцентує увагу на правових висновках Верховного Суду, відповідно до яких окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.
Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.11.2025 відкладено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення до 10 год 30 хв 19 листопада 2025 року (а.с.57-58).
Відповідь на відзив обгрунтована тим, що заперечення проти позовних вимог, що містяться у відзиві на позовну заяву, спростовуються тією обставиною, що поліцейським УПП в Черкаській області чітко не сформульована фабула правопорушення, що інкримінується позивачу. Водночас, зазначене у фабулі оскаржуваної постанови, також не можна вважати опискою або технічною помилкою, оскільки технічна помилка, допущена відповідачем, є такою, коли вона не призвела до порушення прав позивача та не спростувала факту вчинення ним порушення, а також не вплинула на розмір застосованого штрафу.
Також представник позивача звертає увагу суду на те, що зі змісту оскаржуваної постанови, зокрема п.7, слід зробити висновок, що вона не містить вказівки про долучення до її матеріалів відеозапису події, на якій зафіксовано саме вчинення адміністративного правопорушення позивачем. Пункт 7 постанови серії ЕНА №541345 від 06.08.2025 містить лише зазначення нагрудної бодікамери, на яку зафіксоване спілкування з позивачем та розгляд справи, однак цей запис не містить доказів вчинення правопорушення.
Водночас відповідач до відзиву на позов долучив диск з відеозаписом «VID_20250806_202701», що зроблений на автомобільний відеореєстратор, який не внесений в оскаржувану постанову, а відповідно і не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ у справі.
Підсумовуючи викладене, представник позивача у відповіді на відзив зазначає про те, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, не підтверджено належними доказами, а тому провадження в справі підлягає закриттю за ч.1 ст.247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.11.2025 відкладено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення до 16 год 20 хв 02 грудня 2025 року (а.с.67).
У судовому засіданні представник позивача адвокат Демиденко В.А. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві від 18.08.2025 у взаємозв`язку з відповіддю на відзив від 12.11.2025. Просив суд задовольнити позовні вимоги повністю, скасувавши постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5413451 від 06 серпня 2025 року, а провадження відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного проступку, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, закрити за ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Додатково пояснив, що відеозапис «VID_20250806_202701» не є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки відомості про означений запис відсутні у відповідному розділі оскаржуваної постанови.
Представник відповідача Котух М.В. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Суд, заслухавши вступні слова представника позивача адвоката Демиденка В.А. та представника відповідача за довіреністю Котуха М.В., безпосередньо дослідивши усі матеріали справи, оцінивши досліджені докази, дійшов такого висновку.
Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5413453 від 06.08.2025 суд встановив, що поліцейським 2 взводу 1 роти Управління патрульної поліції в Черкаській області капралом поліції Котком Денисом Євгенійовичем було визнано позивача ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за те, що далі мовою оригіналу: «06.08.2025 о 20:29:01 год керувала транспортним засобом марки Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 в м. Черкаси по вул. Соснівська/Дахнівська, чим порушила п.8.7.3 ґ ПДР України порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наст» (а.с.5,42).
Крім того, у судовому засіданні, що відбулося 19.11.2025, суд у порядку, передбаченому ст.220 КАС України, здійснив демонстрацію відеозапису з нагрудної камери поліцейського, а також із автомобільного відеореєстратора поліцейського «VID_20250806_202701», що долучені представником відповідача до відзиву на адміністративний позов, і безпосередньо їх дослідив.
Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами як на підтвердження своїх позовних вимог, так і заперечень проти них, дійшов таких висновків.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.
За змістом ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі;.
Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, частина перша статті 173-8, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), частини перша і третя статті 175-3 (у частині порушень, пов`язаних із незабезпеченням безперешкодного доступу громадян до об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, у випадках та порядку, встановлених законодавством), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч.1,2,3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).
Як встановлено судом під час розгляду справи по суті, згідно оскаржуваної постанови від 06.08.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 06.08.2025 о 20.29 год керувала транспортним засобом марки Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 в м. Черкаси по вул. Соснівська/Дахнівська, чим порушила п.8.7.3 ґ ПДР України порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наст (а.с.5,42).
Відповідно до підпункту «ґ» п.8.7.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), сигнали світлофора мають такі значення, зокрема жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.
Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу як положень підпункту «ґ» п. 8.7.3 ПДР, так і диспозиції ч.2 ст.122 КУпАП, суд встановив, що відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, настає в тому числі і у випадку проїзду водієм перехрестя на заборонний сигнал світлофора, в тому числі і на жовтий, або жест регулювальника.
Проте як встановлено судом зі змісту оскаржуваної постанови остання не містить змісту самого адміністративного правопорушення, за вчинення якого поліцейським 2 взводу 1 роти Управління патрульної поліції в Черкаській області капралом поліції ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАп, позивача ОСОБА_1 з накладенням на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
Такий висновок суду грунтується на тому, що розділ 5 «Час та місце скоєння, суть обставини правопорушення» постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5413453 від 06.08.2025, містить лише дату, час (06.08.2025 о 20:29:01 год) та місце (м. Черкаси, вул. Соснівська/Дахнівська), однак не містять ані суті, ані обставин правопорушення.
У судовому засіданні, що відбулося 19.11.2025, представник відповідача пояснив суду, що працівником УПП в Черкаській області визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності позивача саме за проїзд перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, що узгоджується зі змістом відзиву на адміністративний позов (стр.3). Водночас не зміг пояснити не зазначення в оскаржуваній постанові працівником УПП в Черкаській області ані суті, ані обставин правопорушення, тобто змісту самого правопорушення (фабули адміністративного правопорушення), за скоєння якого позивач притягнута до адміністративної відповідальності.
Відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», практика Європейського суду з прав людини є джерелом права.
У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Карелін проти росії» («Karelin v. russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) серед іншого Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 204/8036/16-а, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Частиною 2 ст.283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити, зокрема: опис обставин, установлених під час розгляду справи.
З огляду на викладене, беручи до уваги, що суд не наділений повноваженнями на формулювання (викладення, уточнення) в судовому рішенні ані суті, ані обставин відповідного правопорушення, тобто фабули адміністративного правопорушення, що не сформульована посадовою особою суб`єкта владних повноважень під час винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення, тому суд дійшов висновку, що у діях позивача відсутній склад інкримінованого їй адміністративного правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.
Водночас, під час демонстрації в судовому засіданні відеозапису з нагрудної бодікамери поліцейського №468611, запис з якої міститься у файлі «clip-0» (а.с.41), відомості про який містяться у розділі 7 «До постанови додаються» постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, який долучений як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, до відзиву на позовну заяву, судом встановлено, що поліцейський 2 взводу 1 роти Управління патрульної поліції в Черкаській області капрал поліції Коток Д.Є. вербально (усно) повідомляє особі, яка притягується до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, суть і обставини правопорушення.
Проте суд зазначає, що вербальне (усне) повідомлення посадовою особою, яка виносить постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, особі, відносно якої така постанова виноситься, суті і обставин правопорушення (фабули адміністративного правопорушення) не є підставою для звільнення посадової особи від обов`язку відобразити (зазначити) у відповідній постанові як суті, так і обставин правопорушення, з метою виконання ч.2 ст.283 КУпАП.
Також, дослідивши наданий відповідачем відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейського №468611, що міститься у файлі «clip-0» (а.с.41), судом встановлено, що вказаним відеозаписом не зафіксовано факт порушення позивачем вимог підпункту «ґ» п.8.7.3 ПДР України, зокрема, з нього не можливо встановити, де саме був автомобіль позивача, коли відбулася зміна сигналу світлофору на жовтий: до перехрестя чи на його межі. Такий висновок суду грунтується на тому, що відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейського розпочинається із зупинки транспортного засобу марки Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , та продовжується під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Водночас позивач протягом всього часу відеозапису не констатує про визнання нею факту вчинення адміністративного правопорушення.
Що стосується відеозапису «VID_20250806_202701», що долучений представником відповідача до відзиву на позовну заяву (а.с.41), який був досліджений у судовому засіданні 19.11.2025 шляхом його демонстрації в порядку, ст.220 КАС України, і яким відповідач підтверджує факт вчинення позивачем інкримінованого їй адміністративного правопорушення, то суд зазначає про таке.
Частиною 1 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина 1 статті 74 КАС України).
З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про фіксацію правопорушення на відеореєстратор, яким обладнаний автомобіль патрульної поліції, і, на який, як стверджує представник відповідача, було зафіксовано факт порушення водієм автомобіля Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 06.08.2025 ОСОБА_1 підпункту «ґ» п.8.7.3 ПДР України.
Такий висновок суду грунтується на тому, що розділ 7 «До постанови додаються» постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5413453 від 06.08.2025 містить лише посилання на такий засіб доказування як відео з нагрудних бодікамер 468611 (а.с.5, 41). Будь-які інші засоби доказування відсутні в означеному розділі оскаржуваної постанови.
Частиною 3 ст.283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про, зокрема, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).
Отже, з аналізу означених правових норм суд зробив висновок, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові в справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, згідно процесуального законодавства (ст.73,74 КАС України), такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Крім того суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - поліцейським) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про скасування постанови поліцейського 2 взводу 1 роти Управління патрульної поліції в Черкаській області капрала поліції Котка Д.Є. від 06.08.2025 серії ЕНА №5413453 по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП про накладення штрафу в розмірі 510 грн, є обгрунтованою і вмотивованою, а відповідно такою, що підлягає задоволенню.
Крім того суд вважає за доцільне проаналізувати дотримання стороною позивача строку звернення до суду з позовною заявою про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.
Так, матеріалами адміністративної справи підтверджується той юридичний факт, що оскаржувана позивачем постанова, винесена поліцейським 2 взводу 1 роти Управління патрульної поліції в Черкаській області капралом поліції Котком Д.Є. саме 06 серпня 2025 року.
Частиною 2 ст.286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).
Частиною 6 ст.120 КАС України передбачено, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Оскільки представник позивача адвокат Демиденко В.А. подав в інтересах позивача ОСОБА_1 позовну заяву про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5413453 через підсистему «Електронний суд» 18.08.2025, тобто до спливу десяти днів з дня винесення означеної постанови з урахуванням положень ч.6 ст.120 КАС України, то суд дійшов висновку, що стороною позивача дотримано положення ч.2 ст.286 КАС України, а відповідно відсутні процесуальні підстави для залишення позову без розгляду у порядку, передбаченому ч.3 ст.123 КАС України.
Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Ураховуючи зазначені вище норми процесуального права, суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.
Що стосується розподілу судових витрат, то суд зазначає про таке.
Пунктом 2 ч.5 ст.246 КАС України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема розподіл судових витрат.
Оскільки ані в позовній заяві, ані в будь-якій іншій заяві по суті справи, позивач та/або її представник не виявили волі на не стягнення судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, тому суд, керуючись ст.139, 265 КАС України, дійшов висновку про необхідність здійснення розподілу судових витрат.
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.04.2020 року по справі №543/775/17 (провадження № 11-1287апп18) вказала, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, тому у справах про оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення ставка судового збору за подання позовної заяви складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, станом на день подачі позивачем позову, складає 605 грн 60 коп (3028 х 0,2).
Водночас, оскільки позивач подала позов через підсистему «Електронний суд», то згідно положень ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, тому розмір судового збору, що підлягав сплаті позивачем за подачу конкретної позовної заяви, складає 484,48 грн (605,60 х 0,8).
Водночас, позивачем за подачу позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн (а.с.6).
У зв`язку з викладеним, керуючись ч.1 ст.139 КАС України у взаємозв`язку з ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень слід стягнути витрати позивача понесені на сплату судового збору в розмірі 484 гривень 48 копійок
Що стосується надлишково сплаченого позивачем розміру судового збору, що складає 121 грн 12 коп, то суд зазначає про таке.
Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Оскільки у заявах по суті справи представник позивача адвокат Демиденко В.А. або у будь-якому іншому документі, що адресований суду, не просив суд повернути позивачу ОСОБА_3 надлишково сплачений судовий збір, тому суд у судовому рішенні, яким завершується розгляду справи, не вирішує питання про повернення позивачу надлишково сплаченої суми судового збору. Водночас це не позбавляє позивача подати відповідне клопотання після ухвалення судового рішення.
Керуючись ч.2 ст. 122, ст. 222, 247, 251, 254, 280, 283 КУпАП, ст. 9, 72, 73, 74, 77, 79, 80, 120, 132, 139, 157, 241-246, 268, 271, 272, 286, 293, 297 КАС України, суд
позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення задовольнити.
Скасувати постанову поліцейського 2 взводу 1 роти Управління патрульної поліції в Черкаській області капрала поліції Котка Дениса Євгенійовича від 06 серпня 2025 року серії ЕНА №5413453 по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 510 грн.
Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 (сорок вісім).
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 02 грудня 2025 року.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Головуючий: О. В. Петренко