Справа № 260/6742/25
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2025 року м. Ужгород№ 260/6742/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

за участю секретаря судового засідання Фозекош В.В.,

позивача: представник - Мелехова О.С.,

відповідача: представник - Голубка І.І.,

третьої особи: представник - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Закарпатській області від 08 вересня 2022 року №0165 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Азербайджанської Республіки Тагієву ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Закарпатській області від 12 вересня 2022 року №7002 про скасування посвідки на постійне місце проживання, оформлену громадянину Азербайджанської Республіки Тагієву ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 3) зобов`язати ГУ ДМС України в Закарпатській області поновити дію посвідки на постійне проживання від 28.10.2021 № НОМЕР_1 , виданої на ім`я громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 4) зобов`язати ГУ ДМС України в Закарпатській області направити в Адміністрацію державної прикордонної служби інформацію про поновлення дії посвідки на постійне проживання від 28.10.2021 № НОМЕР_1 , виданої на ім`я громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в червня 2025 року він дізнався про скасування ГУ ДМС України в Закарпатській області раніше наданого йому дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне місце проживання на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію». З таким рішенням відповідача позивач не погоджується, оскільки жодних дій, що загрожують національній безпеці України він не вчиняв, а достовірність наведених у поданні доводів відповідач належним чином не перевірив. Вказане підтверджується відповіддю Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, згідно з якою повідомлення чи запитів відносно позивача до органі Державної міграційної служби України не направлялись.

Ухвалою від 02 жовтня 2025 року Закарпатський окружний адміністративний суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

19 вересня 2025 року представник відповідача подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позов, в якому у задоволенні позову просить відмовити. Зокрема, вважає, що інформація, викладена у поданні Управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, є підставою для скасування іноземцю дозволу на імміграцію в Україну на підставі пунктів 3, 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

22 вересня 2025 року представник позивача подала через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується. Звертає увагу суду на те, що згідно з відповіддю УСР в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 11.07.2025, останнє не направляло повідомлення до ГУ ДМС у Закарпатській області відносно позивача. Окрім того, до такого не надходило запитів від ГУ ДМС у Закарпатській області щодо перевірки інформації про підтвердження належними доказами поведінки позивача. Звертає увагу суду на те, що долучене відповідачем до матеріалів справи подання від 16.08.2022 не підтверджено жодними доказами.

22 жовтня 2025 року 3-я особа направила до суду листа, в якому повідомила, що 16 серпня 2022 року працівниками УСР в м. Києві ДСР НП України було підготовлено подання про прийняття рішення про примусове повернення/видворення з України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 на підставах, визначених п. 3, 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», положень Конституції України, з викладенням у ньому інформації, яка була отримана в належному порядку під час здійснення діяльності в межах своїх повноважень.

27 жовтня 2025 року представник позивача подала через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідь на пояснення 3-ї особи. В такій звертає увагу суду на те, що 3-я особа не надала жодних пояснень щодо підстав подання від 16.08.2022 №3526/55/125/01-2022. Вважає, що відповідач повинен був перевірити обґрунтованість такого подання, за результатами чого прийняти вмотивоване рішення. Стверджує, що позивач разом зі своєю сім`єю виїхав з України 06 березня 2022 року у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України з метою убезпечення життя своєї дружини та малолітньої доньки. Позивач мав та має чітку проукраїнську позицію, займався волонтерською діяльністю, допомагав по можливості дітям за час перебування в Україні та Збройним Силам України, має нерухоме майно у власності на території України, працевлаштований та має доньку громадянку України.

25 вересня 2025 року представник позивача подала до суду клопотання про виклик свідків. Однак у судовому засіданні 27 жовтня 2025 року таке клопотання просила суд не розглядати за відсутності потреби підтверджувати вказані у клопотанні обставини, оскільки вважає, що нею було подано достатньо доказів на підтвердження проукраїнської позиції позивача, і такі не ставляться відповідачем під сумнів.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві та відповіді на відзив, та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у засіданні суду 24 листопада 2025 року проти позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.

Представник 3-ї особи в судове засідання 24 листопада 2025 року не з`явився, однак подав клопотання, в якому просив здійснювати розгляд справи без його участі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) є громадянином Азербайджанської Республіки, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 від 12.08.2022.

11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 отримав дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», як батько громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 був документований посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 . Вказана обставина сторонами не заперечується та не є предметом доказування.

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 з 14.07. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

16 серпня 2022 року Управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі Управління) звернулося до голови Державної міграційної служби України з поданням №3826/55/25/01-2022, в якому просило розглянути питання щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію, посвідки на постійне проживання та про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 . Таке подання аргументувало тим, що за результатами реалізації отриманої оперативної інформації встановлено, що ОСОБА_1 06 березня 2022 року покинув територію України з метою проведення конспіративних зустрічей з лідерами злочинних угрупувань, насамперед вихідцями з кавказьких республік російської федерації та проросійськи налаштованими особами, які можливо готуються до вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію суспільно політичної ситуації в Україні, шляхом підбурення до масових протестів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України.

Окрім того, у поданні зазначено, що ОСОБА_1 є членом азербайджанського кримінального середовища на території України, який організовує, координує та матеріально забезпечує функціонування злочинних груп, що вчиняють тяжкі та особливо тяжкі злочини на території нашої держави.

Також, у зазначеному поданні повідомлено відповідача, що у ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 має намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення кримінальних елементів, насамперед вихідців з російської федерації, проживаючих у регіоні з числа азербайджанського криміналітету та близьких їм осіб, планує створити масові акції протесту з метою виправдання проведення військової агресії з боку російської федерації проти України.

При цьому, в поданні зауважено, що громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 станом на 10.09.2022 не перебуває в статусі підозрюваного або обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

30 серпня 2022 року супровідним листом №8.1/1699-22 Департамент у справах іноземців та осіб без громадянства скерував на адресу ГУ ДМС в Закарпатській області для розгляду та прийняття відповідного рішення подання Управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 16.08.2022 №3826/55/25/01-2022 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 .

За результатами розгляду матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 в зв`язку з розглядом подання Управління від 16.08.2022 №3826/55/25/01-2022 посадова особа ГУ ДМС України в Закарпатській області (далі ГУ ДМС України в Закарпатській області)дійшла висновку про необхідність скасування рішення ГУ ДМС України в Закарпатській області від 11.10.2021 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , а також визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 терміном дії до 27.10.2031 року.

Як вбачається зі змісту висновку, затвердженого начальником ГУ ДМС України в Закарпатській області 08.09.2022, таке рішення ґрунтується на відомостях надісланого Управлінням подання від 16.08.2022 №3826/55/25/01-2022.

08 вересня 2022 року ГУ ДМС України в Закарпатській області на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» прийняло рішення №0165, яким скасувало дозвіл на імміграцію в Україну, виданий ОСОБА_1 11 жовтня 2021 року.

Окрім того, рішенням №7002 ГУ ДМС України в Закарпатській області на підставі пп. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321, скасовано видану ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 .

Про прийняття таких рішень ОСОБА_1 дізнався в 2025 році після скерування його представником адвокатських запитів до уповноважених органів.

Вважаючи рішення ГУ ДМС України в Закарпатській області протиправними, з метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За нормами ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлення порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773 (далі - Закон №3773-VI) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 4 Закону № 3773 іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Імміграція в розумінні ст. 1 Закону України «Про імміграцію» від 07 червня 2001 року №2491 (далі Закон №2491) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Статтею 12 Закону №2491 передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону №2491, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого (далі - Порядок №321) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 64 Порядку №321 встановлено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: 1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію»; 2) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; 3) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 65 Порядку №321, рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/ територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається їм рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття (п. 66 Порядку №321).

Отже, дозвіл на імміграцію іноземця та посвідка про постійне проживання можуть бути скасовані за наявності однієї з підстав, окреслених у ст. 12 Закону №2491.

Процедура провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, врегульовано Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктами 21-23 Порядку №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію.

Копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.

Спір у даній справі виник у зв`язку із скасуванням ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 12 Закону №2491 у зв`язку з надходженням до ГУ ДМС України в Закарпатській області подання Управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 16.08.2022 №3826/55/125/01-2022. Згідно з відомостями такого подання ОСОБА_1 є членом азербайджанського кримінального середовища на території України, який організовує, координує та матеріально забезпечує функціонування злочинних груп, що вчиняють тяжкі та особливо тяжкі злочини на території нашої держави. Окрім того, зазначено, що позивач покинув територію України з метою проведення конспіративних зустрічей з лідерами злочинних угрупувань, насамперед вихідцями з кавказьких республік російської федерації та проросійськи налаштованими особами, які можливо готуються до вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію суспільно політичної ситуації в Україні, шляхом підбурення до масових протестів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України.

Оцінюючи такі рішення відповідача з точки зору їх обґрунтованості, суд враховує наступне.

Подання про скасування дозволу на імміграцію не містить ознак управлінського рішення з регулюючим впливом на права чи законні інтереси інших суб`єктів права, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства на відміну від рішення органу Державної міграційної служби України. Отже, обґрунтованість такого подання має перевірятися органом Державної міграційної служби, який на підставі цього подання приймає рішення, яке у свою чергу повинно відповідати критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, на відповідність яких його і має перевірити адміністративний суд.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2020 року у справі № 480/296/19.

Так, висновок ГУ ДМС України в Закарпатській області та прийняті на його підставі оскаржені рішення базуються виключно на факті звернення Управління з поданням про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну та наведених в ньому обставинах. Поряд з цим, суд враховує також те, що таке подання не містить жодних доказів на підтвердження заявленого, зокрема: членства ОСОБА_1 в азербайджанському кримінальному середовищі та наміру вчинити дії, спрямовані на дестабілізацію суспільно-політичної ситуації в країні. В такому поданні наведені виключно загальні твердження про наміри позивача вчинити дії, що становлять загрозу національній безпеці та громадському порядку в Україні. Однак такі твердження не підкріплені посиланням на будь-які фактично встановлені обставини або докази. Більше того, таке подання містить суперечливі відомості. Зокрема, незважаючи на численні твердження про те, що ОСОБА_1 є членом азербайджанського кримінального середовища на території України, організовує, координує та матеріально забезпечує функціонування злочинних груп, що вчиняють тяжкі та особливо тяжкі злочини, в поданні зазначено, що станом на 16 серпня 2022 року позивач не перебуває в статусі підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд враховую, що Конституція України регламентує презумпцію невинуватості особи, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Суд вважає, що надходження до органу Державної міграційної служби України подання від органів Національної поліції України не є безумовною підставою для прийняття рішення про скасування раніше наданого дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання.

Хоча указана норма Порядку №1983 не містить імперативних приписів щодо запитування органом ДМС додаткової інформації чи запрошення іммігранта для надання ним пояснень, проте саме органи ДМС, володіючи дискрецією щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинні визначати потребу в отриманні додаткової інформації, документів тощо чи у наданні іммігрантом пояснень, ураховуючи фактичні обставини, як-от наприклад: довготривале проживання особи в Україні, наявність стійких соціальних зв`язків, сім`ї, роботи, тобто встановлення особи іммігранта. Це дасть змогу визначити чи є необхідність у застосуванні до особи обмеження у вигляді скасування дозволу на імміграцію. Більше того, дослідження такої інформації буде свідчити, що при прийнятті відповідного рішення орган ДМС діяв розсудливо, сумлінно та обґрунтовано.

Тільки на підставі результату всебічного аналізу інформації повинно бути прийняте відповідне рішення.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про виконання відповідачем свого обов`язку щодо всебічного вивчення подання, яке містить інформацію щодо можливих незаконних дій позивача. Так, незважаючи на те, що подання не місить посилань на будь-які докази, а відомості такого не узгоджуються між собою, відповідач не звернувся до Управління із запитом про надання додаткової інформації на доведення зазначених в ньому тверджень. Вказана обставина підтверджується листом Управління №80178-2025 від 11.07.2025.

Тобто, на час прийняття оскаржуваних рішень ГУ ДМС України в Закарпатській області не мало належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчинені злочинів, зазначених у поданні Управління.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.04.2018 у справі №820/2262/17, особа, якої стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному органі, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності.

Отже, орган ДМС при прийнятті рішення повинен виходити із конкретних обставин, ураховувати особу іммігранта, його спосіб життя та поведінку, а також оцінити чи є достатньою наявна у нього інформація для прийняття відповідного рішення з огляду на те, які негативні наслідки воно матиме для іммігранта.

Вказане узгоджується також з правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 30 жовтня 2025 року у справі №560/5955/23.

У ході розгляду даної справи відповідачем так і не було надано доказів винесення вироку суду, який набрав законної сили щодо позивача, де були б встановлені обставини, що мали б для суду преюдиційне значення. Суд вважає, що посилання відповідача лише на факт надходження подання від Управління не є підставою для висновку про наявність загроз національній безпеці України.

На противагу наведеним у поданні відомостям, представник позивача надала до суду нотаріально посвідчений переклад пояснень позивача, підписаних та засвідчених нотаріусом в місті Баку з паспортом громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 від 28.02.2025. Відповідно до змісту таких пояснень, у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України з метою убезпечення життя своєї дружини та малолітньої доньки, яка є громадянкою України, 06 березня 2022 року ОСОБА_1 разом з сім`єю виїхав з України до Туреччини для проходження медичних обстежень, пов`язаних з виявленням у його дружини злоякісних новоутворень в молочній залозі. Після цього позивач з сім`єю поїхали до Азербайджанської Республіки, де перебувають на даний час.

Окрім пояснень причин виїзду з території України позивач зазначає, що має проукраїнську позицію, займався волонтерською діяльністю, допомагав дітям в Україні та Збройним Силам України, має нерухоме майно у місті Ужгород за адресою реєстрації та фактичного проживання, був працевлаштований. На підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи долучено копії численних подяк та медичних документів.

Більше того, в листі №80178-2025 від 11.07.2025 Управління повідомило, що воно не володіє інформацією про притягнення громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, а відомості про вручення останньому повідомлення про підозру, обрання запобіжних заходів або вручення обвинувального акту відсутні.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідку на постійне проживання в Україні було прийнято без належної оцінки всіх обставин.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав (фактичних і юридичних) та переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Варто зазначити, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. Орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (п. 36 рішення Європейського суду з прав людини від 01 липня 2003 року у справі «Suominen v. Finland»).

Принцип правової визначеності є складовою частиною принципу верховенства права. Основу принципу правової визначеності утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Окрім того, принцип правової визначеності є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання).

Суд вважає, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Європейською Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Верховний Суду неодноразово висловлювався з приводу важливості принципу правової (справедливої) процедури, яка є невід`ємною частиною верховенства права. Вказаний принцип спрямований на забезпечення справедливого ставлення до особи під час прийняття актів суб`єктом владних повноважень. Правова (справедлива) процедура встановлює стандарти у процесі прийняття актів суб`єктами владних повноважень, які відображені в рішеннях Європейського суду з прав людини, у яких здійснюється застосування статті 6 Конвенції, яка передбачає дотримання процесуальних (процедурних) гарантій у судовому провадженні.

Зокрема, у постанові від 30 липня 2020 року у справі №824/875/19-а Верховний Суд наголосив, що вказані гарантії поширюються і на адміністративні процедури за участі суб`єкта владних повноважень. Згідно з цією статтею має бути забезпечене право особи: бути поінформованим; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника; ознайомитися з матеріалами справи; вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення; обґрунтувати органом влади прийняття несприятливих актів; визначити порядок їх оскарження, відшкодувати заподіяну шкоду.

Верховний Суд зазначив, що порушення встановленої законодавством процедури ухвалення рішення може бути підставою для скасування цього рішення, якщо допущене порушення вплинуло або могло вплинути на його правильність.

Подібне правозастосування зазначено також у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 821/697/18, від 02 грудня 2021 року у справі № 120/1859/19-а, від 10 червня 2022 року у справі № 640/13572/20.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржені рішення не відповідають критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, що свідчить про їх протиправність та наявність правових підстав для скасування.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання ГУ ДМС України в Закарпатській області поновити дію посвідки на постійне проживання від 28.10.2021 №900065556, виданої на ім`я ОСОБА_1 , та направити в Адміністрацію державної прикордонної служби інформацію про поновлення її дії, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 67 Порядку №321 ДМС, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дня прийняття рішення про відкликання або визнання недійсною посвідки інформує про це Адміністрацію Держприкордонслужби з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система «Аркан»), або шляхом надсилання листа.

Отже, норми Порядку №321 зобов`язують органи Державної міграційної служби України повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про рішення про припинення дії раніше наданої посвідки на постійне проживання в Україні для забезпечення здійснення таким органом належного контролю перетинання особами державного кордону.

Статтею 9 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI передбачено, що прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки, в тому числі, паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль», уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; 3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку; виконання ним вимог щодо строків перебування в Україні.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Отже, наявність в органах Державної прикордонної служби України інформації щодо скасування ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання в Україні безпосереднім чином впливає на його право на перетин державного кордону.

У постанові від 26 червня 2018 року у справі №809/1231/16 Верховний Суд зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

За вказаних обставин, беручи до уваги встановлення за результатами розгляду цієї адміністративної справи протиправності рішень відповідача про скасування раніше наданої посвідки на постійне проживання та дозволу на імміграцію в Україну, суд вважає, що заявлені в цій частині позовні вимоги є належним способом захисту та поновлення порушеного права позивача, а тому підлягають задоволенню.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Івана Коршинського, 12а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88017, код ЄДРПОУ - 37809328), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 08 вересня 2022 року №0165 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Азербайджанської Республіки Тагієву ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 12 вересня 2022 року №7002 про скасування посвідки на постійне місце проживання, оформленої громадянину Азербайджанської Республіки Тагієву ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

4. Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області поновити дію посвідки на постійне проживання від 28.10.2021 № НОМЕР_1 , виданої на ім`я громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

5. Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області направити в Адміністрацію державної прикордонної служби інформацію про поновлення дії посвідки на постійне проживання від 28.10.2021 № НОМЕР_1 , виданої на ім`я громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Івана Коршинського, 12а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88017, код ЄДРПОУ - 37809328) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 4844,80 (Чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 коп.) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 03 грудня 2025 року.

СуддяР.О. Ващилін