Справа № 120/16056/24
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 грудня 2025 року

м. Київ

справа №120/16056/24

адміністративне провадження № К/990/43122/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Васильєвої І.А.,

суддів: Хохуляка В.В., Юрченко В.П.,

перевіривши касаційну скаргу Вінницької митниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.05.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2025 у справі №120/16056/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАКС-ВІНН» до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.05.2025, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2025, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАКС-ВІНН» до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.09.2024 №UA50, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання» на суму 675837,98 грн, а також нараховано штрафні санкції на суму 148905,06 грн; №UA51, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем «Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» на суму 1316526,52 грн, а також нараховано штрафні санкції на суму 53464,60 грн; №UA52, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем «Мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності» на суму 106497,41 грн, а також нараховано штрафні санкції на суму 1480,88 грн. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

До Верховного Суду 21.10.2025 надійшла касаційна скарга Вінницької митниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.05.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2025 у справі №120/16056/24.

Ухвалою Верховного Суду від 10.11.2025 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку касаційного оскарження, належного викладення підстав касаційного оскарження, надання оригіналу платіжного документа.

На виконання вимог вказаної ухвали митницею надіслано заяву про усунення недоліків, уточнено підстави касаційного оскарження, надано платіжну інструкцію від 05.09.2025 №943, відповідно до якої сплачено 48448,00 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що судами попередніх інстанцій в даній справі надано невірну оцінку положенням міжнародного законодавства, а саме не вірно застосовано норму статті 33 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованим Законом України від 16.09.2014 №1678- VII, не враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 11.08.2022 по справі №460/8509/21.

Також митницею зауважено, що предметом спору у даній справі є не країна походження товару, а непідтверження у визначений Угодою спосіб преференційного походження товарів в рамках Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, натомість суди першої та апеляційної інстанції ототожнили такі поняття, як країна походження та преференційне походження товару. При цьому судами не враховано, що відсутність права на преференцію не ставиться в Угоді в залежність від наявності чи відсутності вини суб`єкта ЗЕД, який надає відповідний сертифікат або декларацію-інвойс митному органу при проведенні митного оформлення, будь-які застереження з цього приводу в Угоді не передбачені., а відтак, аргументи судів в бік задоволення позовних вимог з підстав, на думку суду, відсутності або недоведеності вини позивача, є помилковими.

Верховний Суд зауважує, що скаржником не доведено подібність правовідносин у справах, не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення.

Контролюючим органом не обґрунтовано, в чому висновки судів суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Як встановлено зі змісту оскаржуваних рішень, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що документально підтверджена інформація отримана від уповноважених органів іноземних держав повинна бути легалізована у спосіб передбачений чинним законодавством України (консульська легалізація та проставляння апостилю) (постанова Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №821/2067/17). Суди дійшли висновку, що надані відповідачем листи уповноважених органів Польщі та Федеративної Республіки Німеччини не можуть вважатися допустимими доказами у справі, оскільки не відповідають вимогам щодо форми та змісту доказів, передбаченим чинним законодавством. Скаржником не спростовано такі висновки судів, не наведено підстав щодо помилковості врахування такої правової позиції Верховного Суду, або необхідності відступу від такої практики Верховного Суду, або спростування подібності правовідносин.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм митного законодавства, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.

Посилання скаржника на порушення судами норм процесуального права не підміняють визначення підстав касаційного оскарження та також не можуть вважатися належним правовим обґрунтуванням касаційної скарги у розумінні частини 4 статті 328 цього Кодексу. Верховний Суд зауважує, що невстановлення судами обставин справи від яких, як вважає скаржник, залежить правильність вирішення спору, знаходиться у площині дослідження та оцінки судом доказів у справі, що може бути підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини 4 статті 328 та відповідним пунктом частини 2 статті 353 КАС України, однак скаржником не вказано дану підставу касаційного оскарження.

Скаржником не враховано роз`яснення Верховного Суду щодо того, як мають бути викладені підстави касаційного оскарження, наведені в ухвалах по даній справі. Касаційна скарга є подібною до попередньої та не усуває встановлених недоліків.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку, а отже не усунуто недоліки касаційної скарги.

Слід зауважити, що приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження, а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частини 1, 3 статті 341 КАС України).

Верховний Суд зауважує, що Вінницькою митницею на усунення недоліків касаційної скарги не заявлено обґрунтованого клопотання про поновлення строку касаційного оскарження.

Касаційну скаргу подано вдруге 21.10.2025, попередню касаційну скаргу повернуто ухвалою Верховного Суду від 02.10.2025.

Відповідно до положень частини 1 статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 2 статті 329 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 5 статті 333 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження і не дає права скаржнику у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною 1 статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Недотримання особою вимог процесуальних норм щодо форми та змісту касаційної скарги за загальним правилом не є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. Це правило ще в більшій мірі стосується суб`єкта владних повноважень, щодо якого презюмується, що в його розпорядженні є достатньо засобів, зокрема організаційного характеру, для виконання покладених завдань.

Невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду касаційної інстанції не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення раніше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених статтею 329 КАС України.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання касаційної скарги.

Контролюючим органом не обґрунтовано належними доводами поважність причин пропуску касаційного оскарження, зволікання з повторним поданням касаційної скарги, не наведено поважних підстав для поновлення пропущеного процесуального строку.

З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не наведено поважних підстав для поновлення пропущеного строку касаційного оскарження.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 329, 330, 332, 333, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску Вінницькою митницею строку касаційного оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.05.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2025 у справі №120/16056/24.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Вінницької митниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.05.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2025 у справі №120/16056/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіІ.А. Васильєва В.В. Хохуляк В.П. Юрченко