Справа № 640/22393/21
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 грудня 2025 року

м. Київ

справа №640/22393/21

провадження № К/990/46242/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Мацедонської В. Е., Радишевської О. Р.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

у с т а н о в и в :

10 листопада 2025 року зазначену касаційну скаргу сформовано за допомогою підсистеми «Електронний суд» та зареєстровано судом касаційної інстанції 11 листопада 2025 року.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Радишевська О. Р. 01 грудня 2025 року перебувала у відпустці на підставі наказу від 26 листопада 2025 року № 4377/0/6-25, у зв`язку із чим вирішення питання про відкриття касаційного провадження відбувається після виходу судді з відпустки.

Верховний Суд на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» проаналізував ухвалені у цій справі судові рішення й установив, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив:

- визнати протиправними дії заступника начальника Центрального міжрегіонального управління - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сувала Михайла Степановича щодо виготовлення постанови від 03 серпня 2021 року № 35 про витребування матеріалів виконавчого провадження без дотримання вимог першого речення частини четвертої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 4 розділу IX Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5;

- визнати протиправною бездіяльність заступника начальника Центрального міжрегіонального управління - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сувала Михайла Степановича, яка полягає у невиконанні приписів абзацу четвертого пункту 3 розділу XII Інструкції з організації примусового виконання ріп затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, та не зазначення у мотивувальній частині постанови від 03 серпня 2021 року № 35 про витребування матеріалів виконавчого провадження таких обов`язкових реквізитів: - обставини, що зумовили проведення перевірки законності виконавче провадження № НОМЕР_1; - обґрунтування необхідності витребування оригіналів матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1;

- визнати протиправною бездіяльність заступника начальника Центрального міжрегіонального управління - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сувала Михайла Степановича, яка полягає у невиконанні ним приписів абзацу п`ятий пункту 3 розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, та зазначення у резолютивній частині постанови від 03 серпня 2021 року № 35 про витребування матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 таких обов`язкових реквізитів: - найменування органу державної виконавчої служби, у якому перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1; - строки здійснення перевірки виконавчого провадження № НОМЕР_1 з моменту його надходження до органу державної виконавчої служби, який його витребував;

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальник Центрального міжрегіонального управління - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) Сувала Михайла Степановича від 03 серпня 2021 року № 35 про витребування матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1;

- зобов`язати заступника начальника Центрального міжрегіонального управління начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сувала Михайла Степановича виготовити за допомогою автоматизованої системи виконавчої провадження вмотивовану постанову про проведення перевірки виконавчого провадження № НОМЕР_1 та витребування його матеріалів.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 25 липня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовив.

Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 26 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу.

Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року залишив без руху та надав десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, а саме: надати докази, що підтверджували б поважність пропуску строку для подачі апеляційної скарги та сплатити судовий збір у розмірі 2179 грн 20 коп.

08 вересня 2025 року до суду від апелянта надійшла заява щодо залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначено про те, що в апеляційній скарзі було наголошено на тому, що сплата судового збору не підлягає, оскільки його справляння не передбачено Податковим кодексом України (пункт 4.2 статті 4 та підпункт 9.4 статті 9 ПК України), однак, суд ніяким чином на підпункт (7) пункту 108 апеляційної скарги ОСОБА_1 не відреагував. Крім того, КАС України не містить приписів, що надають судді доповідачу повноваження залишити без руху апеляційну скаргу, яку подано з порушенням строку, установленого частиною шостою статті 287 КАС України.

Також, у справі № 640/22393/21 відповідачем, зокрема, є Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Київ), який не є органом державної виконавчої служби, а є територіальним органом Міністерства юстиції України, що виключає кваліфікацію цієї справи виключно як справу, визначену статтею 287 КАС України.

Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 08 жовтня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.

Не погодившись із вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її у касаційному порядку.

Перевіряючи доводи касаційної скарги на предмет обґрунтованості, Верховний Суд зазначає таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Частиною другою статті 328 КАС України встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пункті 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Статтею 287 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною шостою статті 287 КАС України визначено, що апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Таким чином, строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 25 липня 2025 року сплинув 04 серпня 2025 року.

Водночас, позивач звернувся до суду лише 26 серпня 2025 року, тобто з пропуском 10-денного строку звернення до суду, визначеного статтею 287 КАС України, апелянтом так і не було надано доказів, що підтверджували б поважність пропуску строку для подачі апеляційної скарги та вказували на об`єктивні причини неможливості звернутись з апеляційною скаргою вчасно. Водночас, лише зазначення у апеляційній скарзі про поновлення строку на апеляційне оскарження, не є достатньою та належною підставою для задоволення такого клопотання, позаяк, поважність причин пропуску строку заявником не наведено та не доведено, при цьому, що судом першої інстанції в резолютивній частині рішення було роз`яснено, що апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Як вбачається з програми «Діловодство спеціалізованого суду», оскаржуване рішення суду першої інстанції було отримано апелянтом через «Електронний суд» - доставлено 25 липня 2025 року о 20:16 год.

Отже, звернення до суду з пропуском установленого строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені належними і допустимими доказами.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про застосування до спірних правовідносин спеціального десятиденного строку звернення до суду, встановленого частиною шостою статті 287 КАС України.

Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження позивачу з підстав пропуску строку звернення до суду, вірно застосував положення частини шостої статті 287, пункту 4 частини першої статті 299 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Тобто наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку звернення до суду.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною другою статті 333 КАС України встановлено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 640/22393/21 за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді В. Е. Мацедонська

О. Р. Радишевська