Справа № 160/13329/25
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
08 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
В обґрунтування позову позивач зазначила, що він звернувся до відповідача 1 зарахувати підземний стаж за Списком № 1 долучивши відповідні документи на підтвердження наявного пільгового стажу. Проте листом від 27.03.2025 року відповідач повідомив, що страховий стаж позивача становить 51 рік 09 місяців 29 днів, в тому числі роботи за Списком № 1 - 14 років, що менше 15 років , тому відсутні підстави для перерахунку пенсії на підставі статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з чим позивач не погоджується, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою від 12 травня 2025 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
30.06.2025 року Головне управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало до суду відзив на позовну заяву, в якому останнім зазначено, що відповідно до статті 8 Закону України від 02.09.2008 № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці», мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно ст. 40 Закону № 1058, з якої обчислюється пенсія, але не менше як три розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. За матеріалами електронної пенсійної справи загальний страховий стаж позивача становить 51 рік 9 місяців 29 днів ( робота по Списку № 1- 14 повних років).
Отже, ОСОБА_1 у відповідності до означеного вище Порядку із заявою про проведення перерахунку пенсії не звернувся, а відтак, рішення у розумінні Порядку № 22-1 не приймалося.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зауважує, що лист-заява позивача від 07.03.2025 не розглядалася за принципом екстериторіальності, вона була подана в рамках Закону України «Про звернення громадян».
Верховний Суд в постанові 18.07.2019 року у справі № 826/2426/16 зазначив, що листи- це службова кореспонденція, не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.
30.09.2025 року позивач подав відповідь на відзив вказав, що позивач не погоджується з посиланнями відповідача у відзиві на позовну заяву повністю на підставі викладених у позові тверджень та доданих доказів.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій подало відзив на позовну заяву, де вказало , що відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи позивача пільговий стаж роботи на професіях відповідно до Постанови № 202 складає 14 років 11 місяців 09 днів.
Таким чином, загальний стаж підземної роботи ОСОБА_1 становить менше 15 років, що не дає права на визначення розміру пенсії згідно з абзацом 3 частини 1 статті 28 Закону № 1058 та статті 8 Закону № 345. Пенсію призначено та обчислено відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідач у справі діяв відповідно до вимог чинного законодавства у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, безпідставними та такими, які суперечать положенням чинного законодавства та не підлягають задоволенню.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
З 28.09.2018 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах, призначеної відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058).
07.03.2025 ОСОБА_1 , проживаючи в м. Дніпро, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із листом заявою, в якій просив сприяти в зарахуванні до його стажу наявного страхового підземного стажу згідно із Списком № 1, а саме: 15 років 6 місяців та зробити перерахунок пенсії у відповідності до Закону України № 345-VI від 02 вересня 2008 р. «Про підвищення престижності шахтарської праці», та надати письмове роз`яснення щодо порядку нарахування йому пенсійних виплат.
Не погодившись з відмовою про обчислення розміру пенсії та пільгового стажу роботи з урахуванням ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідачів, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ), Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) та Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" (далі - Закон №345-VІ).
Відповідно до пункту 2 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом №1788-XII.
Пунктом 16 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058-ІV передбачено, що положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Статтею 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» визначено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей
Згідно із ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Статтею 10 Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» встановлено, що дія частини першої статті 7 і статті 8цього Закону поширюється також на пенсіонерів, пенсія яким була призначена до набрання чинності цим Законом.
Фінансування додаткових витрат на виплату підвищеного розміру пенсії відповідно до статті 8 цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, суд зробив висновок, що основною умовою для виплати мінімального розміру пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах 15 років для чоловіків за Списком №1, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш, як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Тобто статтею 8 цього Закону наявність права на мінімальну пенсію, не поставлено в залежність від часу роботи на підземних роботах.
Виплата такої пенсії відповідно до даної статі передбачає та встановлює лише сам факт відношення до Списку №1.
Мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Відповідно до Довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №666 арх. від 24.06.2018 р., №5 від 10.01.2023 р., №1175 від 09 грудня 2024 р., ОСОБА_1 працював повний робочий день на підземних роботах:
Період з 16.02.2009 р. по 19.05.2009 р.(3 місяці 3 дні) позивач виконував гірничі роботи з видобутку вугілля підземним способом на «ДП «ВК «Краснолиманська» за посадою учень гірничомонтажника з оплатою згідно тарифної ставки підземного робочого, що передбачена Списком №1 розділ 1 підрозділ ІакодКП 1.1а;
Період з 22.06.2009 по 26.04.2010 р. ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» (10 місяців 05 днів) виконувались на виробництві гірничі роботи з метою добування вугілля підземним способом за посадою: гірничомонтажник підземний дільниці ДТ-1, передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 код КП 1.1а Постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 р., згідно із п.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
Період з 27.04.2010 по 02.07.2010 р. ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» (2 місяці 06 днів) виконувались на виробництві гірничі роботи з метою добування вугілля підземним способом за посадою: учень машиніста електровозу підземний дільниці ДТ-1 з оплатою за тарифною ставкою учня машиніста електровозу підземного, передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 код КП 1.1а Постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року, згідно із п.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
Період з 03.07.2010 по 20.08.2019 р. ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» (09 років 01 місяць 18 днів) виконувались на виробництві гірничі роботи з метою добування вугілля підземним способом за посадою: гірничомонтажник підземний дільниці ШТ-10, передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 Постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року, згідно із п.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
Період з 21.08.2019 по 11.11.2024 р. ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» (05 років 02 місяці 21 день) виконувались на виробництві гірничі роботи з метою добування вугілля підземним способом за посадою: машиніст електровозу підземний дільниці ШТ, передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 Постанови Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 року, згідно із п.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Загальний підтверджений стаж роботи позивача за даними довідками складає 15 років 07 місяців 22 дні.
Доводів на спростування пільгового стажу позивача у кількості 15 років 07 місяців 22 дні відповідачі суду не надали.
На переконання суду, відповідач 2 безпідставно при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 позивачу не застосував положення ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», за наявності у останнього стажу на підземних роботах повний робочий день не менше 15 років.
З матеріалів справи слідує, що 07.03.2025 через вебпортал Пенсіного фонду України позивач подав звернення щодо проведення перерахунку пенсії відповідно до положень Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці.
Відповідно до ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на вищезазначене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, та з урахуванням положень ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмові у здійсненні з 07.03.2025 року перерахунку та виплати пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити таке.
У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Згідно із ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.
Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Суд зауважує, що ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Отже ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Для відновлення порушеного права, та з урахуванням того, що позивач перебуває на обліку та отримує пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду в Донецькій області, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 07.03.2025 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд зробив висновок про часткове задоволення позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 08.05.2025 року.
Керуючись ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмові у здійсненні з 07.03.2025 року перерахунку та виплати пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 07.03.2025 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти вимог позивача відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук