Справа № 420/17819/25
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/17819/25

Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я. Дата і місце ухвалення: 10.10.2025р., 13.11.2025, м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо неврахування дійсної військової служби в лавах радянської армії з 05.08.1977р. по 18.07.1984р. та трудового стажу за період роботи з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. в комбінаті «Укрторгмонтажтехніка» (Одесский ремонтно-монтажный комбинат торгмонтажтехника) ОСОБА_1 при нарахуванні та виплаті пенсії з 16.04.2020р.;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок (індексацію) та призначити виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсійних виплат з моменту нарахування пенсії 16.04.2020р. по час прийняття рішення у справі із урахуванням дійсної військової служби в лавах радянської армії з 05.08.1977р. по 18.07.1984р. та трудового стажу за період роботи з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. в комбінаті «Укрторгмонтажтехніка» (Одесский ремонтно-монтажный комбинат торгмонтажтехника).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з квітня 2020 року він є пенсіонером, перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В лютому 2025 року ОСОБА_1 дізнався, що пенсію за віком йому обчислено при страховому стажі 37 років 2 місяці. До страхового стажу не зараховано період роботи згідно із записами трудової книжки від 12.03.1985р. серії НОМЕР_2 з 03.12.1990р. по 05.08.1991р., оскільки запис про звільнення внесений з порушенням Інструкції про порядок введення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1971р. №162, наявне виправлення. Також, до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_3 з 05.08.1977р. по 18.07.1984р., оскільки відсутній особистий підпис. Такі дії територіального органу ПФУ позивач вважає протиправними та зазначав, що надані ним документи підтверджують право на врахування вищевказаних періодів роботи та служби до страхового стажу та заробітку. Посилання відповідача на виправлення в заповненні трудової книжки позивач вважає безпідставними, оскільки відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, у зв`язку з чим недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника. На час подачі ОСОБА_1 заяви від 16.04.2020р. про виплату пенсії разом із військовим квитком у ГУ ПФУ в Одеській області були всі підстави врахувати дійсну військову службу позивача з 05.08.1977р. по 18.07.1984р. у його загальний стаж для нарахування належного розміру пенсії, чого відповідач протиправно не зробив .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. згідно записів трудової книжки від 12.03.1985р. НОМЕР_2 в Одеському ремонтно-монтажному комбінаті «Укрторгмонтажтехніка».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. згідно записів трудової книжки від 12.03.1985р. НОМЕР_2 в Одеському ремонтно-монтажному комбінаті «Укрторгмонтажтехніка».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ГУ ПФУ України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області призначити виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсійних виплат з моменту нарахування пенсії 16.04.2020р. по час прийняття рішення у справі із урахуванням трудового стажу за період роботи з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. в комбінаті «Укрторгмонтажтехніка» (в оригіналі: Одесский ремонтно-монтажный комбинат торгмонтажтехника).

Не погоджуючись з вказаним рішенням від 10.10.2025р. в частині задоволення позову ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 10.10.2025р. у відповідній частині з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що задовольняючи вимогу щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. в комбінаті «Укрторгмонтажтехніка» судом не враховано, що з приводу зазначеного питання ОСОБА_1 до Головного управління жодного разу не звертався, страховий стаж позивачу розраховуюся під час первинного призначення пенсії 16.04.2020р. А відтак, оскаржити розрахунок стажу позивач повинен у строки, визначені ст.122 КАС України. З питання зарахування до стажу певних періодів ОСОБА_1 звернувся до суду майже через 5 років, тобто така позовна вимога підлягала залишенню без розгляду. Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь якому разі її розмір був відомий позивачу, який її отримував щомісячно.

Також, апелянт посилається на те, що зобов`язуючи ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. в Одеському ремонтно- монтажному комбінаті «Укрторгмонтажтехніка» згідно записів трудової книжки від 12.03.1985р. серії НОМЕР_4 судом не зазначено з якої дати необхідно здійснити зарахування стажу та провести перерахунок пенсії.

Апелянт стверджує, що територіальним органом ПФУ правомірно не зараховано до страхового стажу позивача періоду його роботи з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. згідно записів трудової книжки від 12.03.1985р. серії НОМЕР_2 в Одеському ремонтно монтажному комбінаті «Укрторгмонтажтехніка», оскільки при звільненні наявне виправлення в даті, що являється порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974р. №162.

ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 10.10.2025р. в частині відмови в задоволенні позову та на додаткове рішення від 13.11.2025р., обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також на не повне з`ясування судом обставин справи.

В своїй скарзі позивач зазначає, що за заявою від 03.02.2025р. та наданими документами пенсію ОСОБА_1 з 01.02.2025р. перераховано з урахуванням до страхового стажу періоду проходження військової служби з 05.08.1977р. по 18.07.1984р. При цьому, відповідач відмовився перерахувати та виплатити позивачу пенсійні виплати з моменту нарахування пенсії 16.04.2020р. по 01.02.2025р. Також, відповідач відмовився перерахувати та виплатити позивачу пенсійні виплати з моменту нарахування пенсії 16.04.2020р. по теперішній час із врахуванням періоду роботи з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. в комбінаті «Укрторгмонтажтехніка» (в оригіналі: Одесский ремонтно-монтажний комбинат торгмонтажтехника).

У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 просить :

змінити додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року, доповнивши його резолютивну частину текстом наступного змісту; «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсійних виплат з моменту нарахування пенсії 16.04.2020р. по 01.02.2025р. (дати врахування відповідачем розміру пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу у період проходження військової служби з 05.08.1977р. по 18.07.1984р.) з урахуванням страхового стажу у період проходження військової служби з 05.08.1977р. по 18.07.1984р.)»;

змінити рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року, доповнивши його резолютивну частину текстом наступного змісту: «Зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсійних виплат з моменту нарахування пенсії 16.04.2020р. по 01.02.2025р. (дати врахування відповідачем розміру пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу у період проходження військової служби з 05.08.1977р. по 18.07.1984р.) з урахуванням страхового стажу у період проходження військової служби з 05.08.1977р. по 18.07.1984р.)».

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 16.04.2020р. ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком, призначену йому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пенсію позивачу розраховано із врахуванням страхового стажу 37 років 2 місяці.

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із запитом, чи враховується увесь заявлений ним трудовий стаж при нарахуванні пенсійних виплат.

Листом від 30.01.2025р. №2489-1199/Б-02/8-1500/25 ГУ ПФУ в Одеській області повідомило ОСОБА_1 , що йому з 17.04.2020р. призначено пенсію за віком відповідно до Закону, яку обчислено при страховому стажі 37 років 2 місяці (враховано по 28.02.2023р.). За результатами перевірки документів, що містяться в електронній пенсійній справі, встановлено, що до страхового стажу не зараховано:

- період роботи згідно із записами трудової книжки від 12.03.1985р. серії НОМЕР_4 з 03.12.1990р. по 05.08.1991р., оскільки запис про звільнення внесено з порушенням Інструкції про порядок введення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1971р. №162, наявне виправлення;

- період проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_3 з 05.08.1977р. по 18.07.1984р., оскільки відсутній особистий підпис.

Зазначено, що для перегляду страхового стажу ОСОБА_1 необхідно звернутися з паспортом громадянина України, реєстраційним номером облікової картки платника податків та уточнюючими довідками про період роботи з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. та періоду проходження військової служби 05.08.1977р. по 18.07.1984р. до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) або подати заяву на перерахунок пенсії дистанційно за допомогою кваліфікованого електронного підпису через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України.

23.04.2025р. ОСОБА_1 додатково надав до ГУ ПФУ в Одеській області копію довідки про проходження військової служби №Г003/58 від 31.01.2025р.; копію двох адвокатських запитів до ТОВ «ОДЕСЬКИЙ РЕМОНТНО-МОНТАЖНИЙ КОМБІНАТ»; копії відповідей міського та обласного архівів.

Листом від 07.05.2025р. №2489-1199/Б-02/8-1500/25 Головне управління повідомило ОСОБА_1 , що до його страхового стажу зараховані періоди трудової діяльності з 05.08.1977р. по 31.12.2003р. згідно наданих документів (трудовою книжкою, уточнюючою довідкою про проходження військової служби), та з 01.01.2004р. по 28.02.2025р. згідно даних персоніфікованого обліку. За перевіркою матеріалів електронної пенсійної справи встановлено, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. згідно записів трудової книжки від 12.03.1985р. серії НОМЕР_4 в Одеському ремонтно-монтажному комбінаті «Укрторгмонтажтехніка», оскільки при звільненні наявне виправлення в даті, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974р. №162. Для зарахування до страхового стажу вказаного періоду роботи необхідно надати уточнюючу довідку з архівної установи або правонаступника підприємства, що відповідає Порядку №637.

Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо неврахування до страхового стажу при нарахуванні та виплаті пенсії з 16.04.2020р. періоду проходження військової служби в лавах радянської армії з 05.08.1977р. по 18.07.1984р. та періоду роботи з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. в комбінаті «Укрторгмонтажтехніка» ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, дійшов висновку про протиправність дій ГУ ПФУ в Одеській області щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. в Одеському ремонтно-монтажному комбінаті «Укрторгмонтажтехніка» та, у зв`язку з цим, зобов`язав відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 вказаний період роботи та здійснити перерахунок пенсії позивача 16.04.2020р. з урахуванням відповідного стажу роботи.

Поряд з цим, суд першої інстанції не знайшов правих підстав для зобов`язання Головного управління зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду проходження ним військової служби з 05.08.1977р. по 18.07.1984р., зазначивши, що його пенсію з 01.02.2025р. перераховано з урахуванням до страхового стажу періоду проходження військової служби з 05.08.1977р. по 18.07.1984р.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004р.

За змістом частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-IV)

Згідно ч.2, ч.4 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію вказаної норми Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993р. №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1 та 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Сторонами у справі не заперечується, що разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надав органу ПФУ трудову книжку від 12.03.1985р. серії НОМЕР_4 , в якій міститься запис про роботу позивача у період з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. в Одеському ремонтно-монтажному комбінаті «Укрторгмонтажтехніка».

При призначенні з квітня 2020 року ОСОБА_1 пенсії за віком ГУ ПФУ в Одеській області не врахувало вказаний період роботи позивача до страхового стажу з підстав наявності виправлення в даті звільнення, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1971р. №162.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність таких дій ГУ ПФУ з огляду на наступне.

На час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974р. №162.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018р. у справі №687/975/17 виклав правову позицію, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації і вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також, у постанові від 06.03.2018р. по справі №754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» №301 від 27.04.1993р. відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки, в т.ч. допущення виправлень при її заповненні, не може мати негативні наслідки для особи, щодо якої внесені такі відомості.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо вказаних в ній періодів роботи відповідачем суду не надано.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно із частиною 1 статті 64 Закону №1058-ІV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених порушень законодавства про порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових операцій з коштами Пенсійного фонду та порядок їх використання; порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема, при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії, і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

Орган ПФУ, маючи низку повноважень, визначених частиною 1 статті 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», жодних дій, спрямованих на дотримання конституційного права позивача на пенсію, не вчинив, поклавши весь тягар відповідальності на позивача.

У разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу орган ПФУ мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо, а не відмовляти позивачу у належному зарахуванні стажу.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи ОСОБА_1 з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. в Одеському ремонтно-монтажному комбінаті «Укрторгмонтажтехніка» згідно записів трудової книжки від 12.03.1985р. НОМЕР_2 підлягає зарахуванні до його страхового стажу, який враховується при визначенні розміру пенсії.

В апеляційній скаргу ГУ ПФУ в Одеській області, обґрунтовуючи свою позицію про не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у відповідній частині, посилається на положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58, яка не була чинною станом на дату внесення до трудової книжки ОСОБА_1 записів про період його роботи в Одеському ремонтно-монтажному комбінаті «Укрторгмонтажтехніка».

Поряд з цим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що пенсія позивача із врахуванням до страхового стажу вказаного періоду роботи підлягає перерахунку з 16.04.2020р., тобто з дати її призначення.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011р. №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020р. №340/1019/19).

Колегія суддів наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020р. у справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону №1788-ХІ та статті 46 Закону №1058-ІV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31.03.2021р. у справі №240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020р. у справі №816/197/18, від 20.10.2020р. у справі №640/14865/16-а, від 25.02.2021р. у справі №822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №822/1928/18), та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що отримання позивачем листа відповідача від 30.01.2025р. у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого ОСОБА_1 повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України, як центральний орган виконавчої влади, був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що пенсія позивача з врахуванням до його страхового стажу періоду роботи з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. в Одеському ремонтно-монтажному комбінаті «Укрторгмонтажтехніка» підлягає перерахунку з 05.12.2024р. (в межах шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст.122 КАС України), а не з дати її призначення, як про це зазначив суд першої інстанції у додатковому рішенні від 13.11.2025р.

Що ж до вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до його страхового стажу періоду проходження ним військової служби з 05.08.1977р. по 18.07.1984р., то сторонами у справі не заперечується, що вказаний період відповідачем зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 за його зверненням з 01.02.2025р., до якого позивач додав копію довідки про проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 №Г003/58 від 31.01.2025р.

Зокрема, листом від 07.05.2025р. ГУ ПФУ в Одеській області повідомило ОСОБА_1 , що за його заявою від 03.02.2025р. та наданими документами, пенсію з 01.02.2025р. перераховано з урахуванням до страхового стажу періоду проходження військової служби з 05.08.1977р. по 18.07.1984р., при страховому стажі 44 роки 1 місяць (враховано по 28.02.2023р.).

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про порушення прав позивача у відповідній частині. При наданні ОСОБА_1 належного документального підтвердження періоду проходження військової служби з 05.08.1977р. по 18.07.1984р. ГУ ПФУ в Одеській області врахувало вказаний період до його страхового стажу та, як наслідок, здійснило перерахунок пенсії з дати підтвердження відповідного стажу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, не правильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. (ч.2 ст.317 КАС України)

Частиною 4 статті 317 КАС України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни додаткового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2025р., зазначивши в абзаці третьому його резолютивної частини, що пенсія ОСОБА_1 підлягає перерахунку з врахуванням до його страхового стажу періоду роботи з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. в Одеському ремонтно-монтажному комбінаті «Укрторгмонтажтехніка», згідно записів трудової книжки від 12.03.1985р. НОМЕР_2 , з 05 грудня 2024 року.

В іншій частині оскаржувані рішення суду першої інстанції від 10.10.2025р. та додаткове рішення від 13.11.2025р. підлягають залишенню без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. «а»-«г» п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Змінити додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року, шляхом викладення абзацу третього його резолютивної частини в наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 05 грудня 2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з врахуванням до його страхового стажу періоду роботи з 03.12.1990р. по 05.08.1991р. в Одеському ремонтно-монтажному комбінаті «Укрторгмонтажтехніка», згідно записів трудової книжки від 12.03.1985р. НОМЕР_2 .».

В іншій частині додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року, а також рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 грудня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук