Справа № 420/19505/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/19505/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Джабурія О.В.,

Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Білозор Олесі Олександрівни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТЕХ-ОДЕСА» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року, прийняте у складі суду судді Катаєвої Е.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТЕХ-ОДЕСА» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТЕХ-ОДЕСА» до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просив суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №9768/15-32-07-07-23 від 06.03.2025, податкову вимогу №0-1532 від 02.05.2025 та рішення про опис майна у податкову заставу №566/15-32-13-05 від 08.05.2025.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТЕХ-ОДЕСА» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №9768/15-32-07-07-23 від 06.03.2025, податкової вимоги №0-1532 від 02.05.2025 та рішення про опис майна у податкову заставу №566/15-32-13-05 від 08.05.2025.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Білозор Олеся Олександрівна звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТЕХ-ОДЕСА», в якій посилається на те, що при винесенні оскаржуваного рішення судом було порушено норми матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідно до абз. 6 ч. 2 ст. 12 Закону України «Про валюту і валютні операції» загальний строк дії заходів захисту не може перевищувати 18 місяців протягом 24 місяців, починаючи з дня першого запровадження відповідного заходу захисту. Апелянт вважає, що в силу зазначених вимог закону, максимальний строк дії заходів захисту у вигляді граничних строків розрахунків, введених цими постановами, становив 18 місяців з 09.07.2022р. до 09.01.2024р., а судом не було застосовано зазначені нормативні приписи до спірних правовідносин.

Апелянт наполягає, що за відсутності зупинення дії норм абз. 1 та абз. 6 ч. 2 ст. 12 Закону України «Про валюту і валютні операції» на період воєнного стану, ці норми залишаються чинними та передбачають чіткі часові ліміти застосування всіх заходів захисту, при цьому за умовами ч. 5 ст. 3 Закону України «Про валюту і валютні операції» у разі якщо норма цього Закону чи нормативно-правового акта Національного банку України, виданого на підставі цього Закону, або норми інших нормативно-правових актів Національного банку України допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків резидентів та нерезидентів у сфері здійснення валютних операцій або повноважень органів валютного нагляду, така норма трактується в інтересах резидентів та нерезидентів.

Представником відповідача надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач ТОВ «СПЕЦТЕХ-ОДЕСА» зареєстроване 08.06.2023 року, з видами діяльності 43.11 Знесення (основний), 41.10 Організація будівництва будівель, 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель, 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику, 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи, 43.39 Інші роботи із завершення будівництва, 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у., 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.

Під час здійснення господарської діяльності позивачем ТОВ «СПЕЦТЕХ-ОДЕСА» (покупець) укладено договір купівлі-продажу установки з піролізу відпрацьованих шин від 29.01.2024 №20240129 з нерезидентом Henan Doing environmental protection Technology Co., Ltd, Китай (продавець), згідно з п.1-3 розділу ІІІ якого загальна вартість обладнання становить 93 600 доларів США. Умови оплати: завдаток 30% (28 980 доларів США) має бути сплачено після підписання контракту. Решта 70% (67 620 доларів США) має бути сплачено до поставки із заводу продавця. Оплата здійснюється за допомогою Т/Т (банківського переказу).

ТОВ «СПЕЦТЕХ-ОДЕСА» сплачено на користь контрагента 93 600 доларів США, а саме: 07.02.2024 авансовим платежем у сумі 28980 дол. США та 03.05.2024 залишок 67620 дол. США, що підтверджується відомостями з банківських виписок АТ КБ «Приватбанк».

26.09.2024 року позивачем поставлено на територію України придбаний товар, що підтверджується митною декларацією №24UA1U3.

На підставі направлення ГУ ДПС від 28.01.2025 №1346/15-32-07-07-16 відповідно до п.п. 191.1.4 п. 191.1 ст. 191, п.п.20.1.4 п. 20.1 ст.20, п.п. 78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України та податкової інформації НБУ, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями, надісланої ДПС листом від 23.09.2024 №26563/7/99-00-07-04-02, на підставі наказу ГУ ДПС від 24.01.2025 №621-п, проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «СПЕЦТЕХ-ОДЕСА» з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні операцій за зовнішньоекономічним контрактом від 29.01.2024 №20240129 за період з 29.01.2024 по дату закінчення документальної позапланової виїзної перевірки, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатом перевірки складено акт від 17.02.2025 №6430/15-32-07-07-18, згідно якого встановлено порушення позивачем п.1,3 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» та п.142 постанови Правління НБУ від 24.02.2022 №18 із змінами і доповненнями, в частині дотримання законодавчо встановленого строку по імпортному договору купівлі-продажу від 29.01.2024 №20240129 з нерезидентом Henan Doing environmental protection Technology Co., Ltd, Китай, а саме несвоєчасне надходження імпортного товару у сумі 28 980,00 дол. США.

На підставі акту перевірки від 17.02.2025 №6430/15-32-07-07-18 ГУ ДПС складено податкове повідомлення-рішення від 06.03.2025№9768/15-32-07-07-23, яким ТОВ «СПЕЦТЕХ-ОДЕСА» нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 189 957,38 грн.

У зв`язку з несплатою податкового зобов`язання платником ГУ ДПС 02.05.2025 складено податкову вимогу №0-1532 та 08.05.2025 прийнято рішення про опис майна ТОВ «СПЕЦТЕХ-ОДЕСА» у податкову заставу №566/15-32-13-05.

Позивач вважаючи протиправними податкове повідомлення-рішення №9768/15-32-07-07-23 від 06.03.2025, податкову вимогу №0-1532 від 02.05.2025 та рішення про опис майна у податкову заставу №566/15-32-13-05 від 08.05.2025, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що до спірної валютної операції, вчиненої ТОВ «СПЕЦТЕХ-ОДЕСА» 07.02.2024 року, застосуванню підлягає граничний строк розрахунків, передбачений Постановою Правління НБУ №18 від 24.02.2022 року (в редакції постанови від 07.07.2022 року №142), тобто 180 днів, у зв`язку з чим оскаржувані рішення податкового органу є правомірними та скасуванню не підлягають.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та відповідальність за порушення ними валютного законодавства встановлено Законом України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VIII (далі Закон №2473-VIII).

Відповідно до пояснювальної записки проекту Закону метою Закону №2473-VIII є встановлення режиму валютного регулювання, який передбачає вільне проведення валютних операцій їх суб`єктами, що має на меті покращення простоти проведення таких операцій, покращення інвестиційного клімату та інвестиційної привабливості України, а також реалізацію зобов`язань, прийнятих Україною згідно Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.

Згідно з п.2 ч.1 ст.12 Закону №2473-VIII Національний банк України (далі НБУ) за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, має право запровадити заходи захисту, серед яких, встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Отже, встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів є відповідним заходом захисту, який має право запровадити Національний банк України.

Частина друга статті 12 Закону №2473-VIII визначає, що Правління НБУ має право запровадити заходи захисту на строк не більше шести місяців та подовжувати строк дії попередніх заходів захисту на строк не більше шести місяців.

Рішення Правління НБУ про запровадження нового заходу захисту, якщо з дня припинення дії попереднього подібного заходу захисту минуло менше шести місяців, або про подовження строку дії кожного попереднього заходу захисту не більш як на шість місяців потребує підтвердження Радою НБУ наявності ознак та (або) обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Загальний строк дії заходів захисту не може перевищувати 18 місяців протягом 24 місяців, починаючи з дня першого запровадження відповідного заходу захисту.

Правління НБУ має право достроково припинити дію будь-якого заходу захисту в разі, якщо підстави, через які було запроваджено такий захід захисту, втратили актуальність.

Відповідно до ч.5 ст.16 Закону №2473-VIII НБУ не пізніше ніж за 30 календарних днів до дня введення в дію цього Закону повинен у разі наявності ознак та (або) обставин, передбачених ч.1 ст.12 цього Закону, прийняти нормативно-правові акти, спрямовані на запровадження заходів захисту, визначених цим Законом, що наберуть чинності одночасно із введенням в дію цього Закону.

Частиною 9 статті 16 Закону №2473-VIII передбачено, що нормативно-правові акти НБУ, прийняті відповідно до пункту 5 цієї статті, якими запроваджуються заходи захисту, визначені ч.1 ст.12 цього Закону, та які набирають чинності одночасно з введенням в дію цього Закону, діють до визнання їх НБУ такими, що втратили чинність.

Статтею 13 Закону №2473-VIII визначені особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Відповідно до частини першої цієї статті НБУ має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів. НБУ має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України. Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів не застосовуються щодо розрахунків, пов`язаних з договорами про участь у розподілі пропускної спроможності, а також щодо грошового забезпечення (кредитних лімітів) з метою участі в аукціонах з розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів.

У разі встановлення НБУ граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених НБУ. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання (частина 2 статті 13 Закону).

Постановою Правління НБУ №5 від 02.01.2019 затверджено «Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» (далі Положення №5). Пунктом 5 постанови передбачено, що вона набирає чинності з дня введення в дію Закону про валюту.

Відповідно до п.21 Положення №5 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

Водночас, статтею 7 Закону України «Про Національний банк України» визначено інші функції НБУ.

Так відповідно до п.20 ст.7 цього Закону в редакції, чинній до 16 березня 2022 року, Національний банк України визначає особливості функціонування банківської системи України в разі введення воєнного стану чи особливого періоду, здійснює мобілізаційну підготовку системи Національного банку.

24.02.2022 року Правління НБУ відповідно до статті 7 Закону України «Про Національний банк України» з метою забезпечення надійності та стабільності функціонування банківської системи прийняло постанову №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану».

У пункті 21 цієї Постанови №18 визначено, що протягом дії воєнного стану інші нормативно-правові акти Національного банку України діють у частині, що не суперечать цій постанові.

04.04.2022 року Правління НБУ постановою №68 Постанову НБУ №18 доповнило пунктом 14-2, згідно з яким граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 90 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 5 квітня 2022 року.

07.06.2022 року Правління НБУ постановою №113 у пункті 14-2 Постанови №18 цифри « 90» замінено цифрами « 120», а постановою від 07.07.2022 року №142 у пункті 14-2 цифри « 120» замінено цифрами « 180».

Спірні правовідносини в контексті застосування правових норм щодо регулювання граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів були предметом розгляду Верховного Суду.

Так у постанові від 13.03.2025 у справі №560/19941/23 Верховний Суд зазначив, що із системного аналізу наведених норм слідує, що стаття 12 Закону №2473-VIII чітко визначає порядок запровадження заходів захисту, таких, зокрема, як встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту чи імпорту товарів. Цей порядок передбачає процедурні вимоги до конкретних заходів захисту: ведення на підставі рішення Правління НБУ, обмеження строку дії заходів до шести місяців із можливістю продовження, а також дотримання загального ліміту у 18 місяців протягом 24 місяців.

Водночас Постанова Правління НБУ №5 від 02.01.2019 не була прийнята відповідно до правил загального режиму валютного регулювання. Вона запроваджувала заходи захисту відповідно до Закону №2473-VIII, зокрема встановлюючи граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів у 365 календарних днів, проте мала спеціальний характер.

Постанова №5 від 02.01.2019 ухвалювалася для забезпечення стабільності банківської та фінансової систем у мирний час саме відповідно до статей 6, 7, 7-1,15, 28, 30, 33, 44, 45, 46, 48, 56, 71 Закону України «Про Національний банк України», статті 99 Конституції України, статей 2, 6, 9, 12, 13, 16 Закону України про валюту і є спеціальним актом для цілей реалізації вимог ч.5 ст.16 «Перехідні положення» Закону. Цією нормою передбачалось прийняття нормативно-правового акта, спрямованого на запровадження заходів захисту, що вводилися одночасно із введенням в дію Закону.

Верховний Суд зазначив, що за змістом ч.9 ст.16 Закону №2473-VIII нормативно-правові акти НБУ, які були прийняті на виконання п.5 ч.5 цієї статті, саме для реалізації заходів захисту, передбачених ч.1 ст.12 Закону, набирають чинності одночасно з уведенням Закону про валюту в дію, тобто з 7 лютого 2019 року, а їх дія триває до того моменту, коли НБУ офіційно визнає ці акти такими, що втратили чинність.

При цьому ч.9 ст.16 Закону №2473-VIII застосовується виключно до заходів захисту, введених до або одночасно з набранням чинності Закону, що робить її нормою вузького застосування, призначеною для регулювання конкретних правовідносин.

Верховний Суд вказував, що це положення є ключовим для розуміння спеціального характеру ч.9 ст.16 Закону №2473-VIII, які визначені як Прикінцеві та перехідні положення. Норма цієї частини виключає застосування стандартних строків дії заходів захисту, передбачених статтею 12 Закону (6 місяців із можливістю продовження до 18 місяців), запроваджених у лютому 2019 року, та надає виключне право визначати момент припинення дії вперше запроваджених заходів саме НБУ, таким чином визнавши саме останнього особою, що виступає спеціальним регулятором відповідних правовідносин.

Це підкреслює спеціальний характер ч.9 ст.16 Закону №2473-VIII, адже вона створює особливу правову основу для тих заходів захисту, які були необхідні саме на етапі переходу до нової системи валютного регулювання у зв`язку із набранням чинності у 2019 році нового законодавчого акта Закону України «Про валюту і валютні операції».

Перехідні положення, зафіксовані у статті 16 Закону, надають заходам (встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів), запровадженим у 2019 році, особливий правовий режим, який виходить за рамки стандартного регулювання валютних обмежень.

Верховний Суд зазначив, що саме тому ч.9 ст.16 Закону №2473-VIII чітко визначає, що дія таких заходів прив`язана до конкретного нормативно-правового акта, прийнятого до введення Закону в дію, і не поширюється на інші рішення Національного банку України, ухвалені пізніше або за інших обставин.

Вказане на думку Верховного Суду підтверджує, що законодавець виокремив заходи захисту, пов`язані з початковим етапом імплементації Закону про валюту, від інших рішень НБУ, які можуть прийматися пізніше на загальних підставах, передбачених статтею 12 Закону. Між тим, що Постанова №18 від 24.02.2022 року є спеціальним нормативно-правовим актом, ухваленим саме на виконання визначених статтею 7 Закону України «Про Національний банк України» функцій, які наділяють Національний банк України повноваженнями визначати особливості функціонування банківської системи в умовах воєнного стану.

Верховний Суд дійшов висновку, що постанова №18 та подальші внесені до неї постановами №68, №113 і №142 зміни не запроваджували нові заходи захисту, у спосіб передбачений статтею 12 Закону. Воєнні норми, запроваджені Постановою №18, установили спеціальні правила, які враховують умови воєнного стану. Пункт 14-2 Постанови №18 (який введений Постановою №68 від 04.04.2022 та змінений постановами №113 від 07.06.2022 і №142 від 07.07.2022), не скасував загальний строк розрахунків у 365 днів, визначений Постановою №5, а встановив конкретні, коротші строки (спочатку 90, потім 120, а згодом 180 календарних днів) саме для операцій, здійснених з 5 квітня 2022 року.

У зв`язку з цим Верховний Суд дійшов висновку, що Постанова №18 та її зміни не підпадають під процедурні обмеження Закону №2473-VIII, адже ґрунтуються на спеціальних повноваженнях Національного банку України, обумовлених саме введенням воєнного стану

Верховний Суд зазначив, що норми, які визначають загальний строк 365 днів щодо розрахунків за операціями з експорту та імпорту, і спеціальні для цього воєнні строки співіснують як такі, що застосовуються до різних періодів і контекстів: Постанова №5 регулює режим валютних операцій на період для адаптації змін у валютному законодавстві у мирний час, тоді як Постанова №18 із її змінами встановлює тимчасові обмеження, адаптовані до викликів воєнного стану, у вигляді строків 90, 120 та 180 днів залежно від періоду саме до операцій здійснених з 5 квітня 2022 року.

Таким чином, Верховний Суд сформував правовий висновок, згідно якого дія Постанови №18 в контексті визначення строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів припиниться лише після завершення воєнного стану, оскільки вона ґрунтується на особливих повноваженнях Національного банку України в таких умовах; заходи захисту, а саме встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту чи імпорту товарів тривалістю 365 днів, запроваджені Постановою №5, діятимуть до моменту, коли Національний банк України офіційно визнає цю постанову такою, що втратила чинність відповідно до ч.9 ст.16 Закону; лише після цього почнуть застосовуватися загальні правила ст.12 цього Закону щодо валютного регулювання.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин приписи абз. 6 ч. 2 ст. 12 Закону №2473-VIII, оскільки вказана норма не врегульовує спірні правовідносини у межах даної справи, які виникли в період дії воєнного стану, а обмеження строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів введені на підставі ч.9 ст.16 Закону №2473-VIII, а не статті 12 зазначеного Закону.

З наведених вище підстав, колегія суддів також не погоджується із посиланнями апелянта на положення частини п`ятої статті 3 Закону №2473-VIII, оскільки вказані вище норми співвідносяться між собою як загальна та спеціальна, між ними відсутня правова колізія, а отже відсутні підстави вважати, що аналізовані норми допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків резидентів у сфері здійснення валютних операцій.

Таким чином, оскільки до спірної валютної операції, вчиненої ТОВ «СПЕЦТЕХ-ОДЕСА» 07.02.2024 року, застосуванню підлягає граничний строк розрахунків, передбачений Постановою Правління НБУ №18 від 24.02.2022 року (в редакції постанови від 07.07.2022 року №142), тобто 180 днів, при цьому імпортна продукція надійшла на митну територію України 26.09.2024 року, суд дійшов вірного висновку порушенням позивачем встановлених законом строків проведення розрахунків за чинної Правління НБУ №18 від 24.02.2022 року та правомірність оскаржуваних у межах даної справи рішень контролюючого органу.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Білозор Олесі Олександрівни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТЕХ-ОДЕСА» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТЕХ-ОДЕСА» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька