Справа № 500/4112/25
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4112/25

03 грудня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , старшого водія-машиніста заправника 2 автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів БМЗ В/Ч НОМЕР_1 на підставі рапорту поданого 16.06.2025 року, як військовослужбовця який проходить військову службу під час воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.05.2025 року ОСОБА_1 , старший водій-машиніст заправника 2 автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів БМЗ В/Ч НОМЕР_1 подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проте станом на 16.06.2025 року даний рапорт розглянуто не було. Зазначає, що дружина позивача ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у зв`язку із мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 , та вони мають на утримані неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що усі документи, що містять підтверджуючі підстави для звільнення, були долучені до рапорту. Вказує, що 16.06.2025 року позивач вдруге подав рапорт про звільнення з вищезазначених підстав, однак станом на сьогодні він не розглянутий, та позивача не повідомлено про причини нерозгляду. Наведені обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 11.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Зокрема вказує, що 09.07.2025 вказаний рапорт було розглянуто, а відповідь №11843 від 09.07.2025 за результатами розгляду рапорту позивача була направлена на поштову адресу ОСОБА_1 .

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги, просить позов задовольнити повністю. Зазначає, що позивачем отримано лист відповідача від 09.07.2025, в якому, на думку позивача, відповідач фактично визнає, що право на звільнення відповідно до пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ має один із подружжя якщо двоє проходять військову службу. Також, на думку представника позивача, з листа слідує, що позивачем надано до рапорту достатні докази, які дають право на звільнення його з військової служби, а саме що дружина позивача (військовослужбовець) та ОСОБА_1 мають неповнолітню дитину. Проте, позивач вважає, що відповідачем неправомірно вказано, що під час воєнного стану право на звільнення з вказаних підстав виникає тільки у дружини та відмовив у задоволені рапорту про звільнення.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 15.07.2015.

Позивач 09.05.2025 та повторно 16.06.2025 звернувся з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовій обов`язок і військову службу", а саме: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Як зазначає позивач, станом на день звернення до суду з даним позовом, відповіді на вказані рапорти не надходило.

Однак, разом з відзивом на позовну заяву, відповідачем долучено рішення про відмову у звільненні з військової служби, що оформлене листом від 09.07.2025 за №11843, з якого, на думку відповідача слідує, що під час дії воєнного стану, лише дружини з подружжя військовослужбовців, які виховують дитину віком до 18 років, військовослужбовці чоловіки не мають права на звільнення з вказаної підстави.

Таким чином, вирішуючи даний спір по суті, судом надається правова оцінка рішенню відповідача про відмову у звільненні з військової служби, що оформлене листом від 09.07.2025 за №11843, з приводу чого суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою i громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизні, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в України військової служби здійснює та визначає Закон України «Про військовий обов`язок i військову службу».

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232- XII (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За змістом частини першої статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 7 Положення, військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з п. 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, звільнення з військової служби) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

У свою чергу механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції № 170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Згідно з п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 року № 40 рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Як зазначалось вище, позивач 09.05.2025 та повторно 16.06.2025 звернувся з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовій обов`язок і військову службу", а саме: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

В подальшому, рішенням відповідача, що оформлене листом від 09.07.2025 за №11843, позивачу відмовлено у звільненні з військової служби.

Як встановлено судом, у відповідності до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) 06.09.2014 укладено шлюб. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .

ОСОБА_1 , згідно Наказу Президента України №692022 "Про загальну мобілізацію", перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 29.12.2024 по теперішній час.

Також, ОСОБА_2 перебуває на військовій службі по мобілізації, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_2 №2495/7/92 від 02.05.2025.

Суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-ІХ стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладена в новій редакції (дата набуття чинності 18.05.2024).

Наразі, перелік сімейних обставин та інших поважних причин визначений в частині 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до пункту 3 частини дванадцятої ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції, чинній з 18.05.2024 та на момент виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, під час дії воєнного стану: дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Отже, на думку суду, з 18.05.2024 та на момент виникнення спірних правовідносин, під час дії воєнного стану право на звільнення має виключно дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Таким чином, на момент звернення позивача із рапортами та прийняття відповідачем рішення про відмову у звільненні з військової служби норма пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" діяла в редакції Закону № 3633-IX від 11.04.2024, яка не передбачала підстав для звільнення зі служби для позивача.

У Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

Якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018).

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 03 грудня 2025 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_6 ),

відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ).

Головуючий суддя Дерех Н.В.