Справа № 160/25956/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний Суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної служби у Дніпропетровській області, а саме:
Також ухвалою суду від 24.09.2025 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної служби у Дніпропетровській області, а саме:
- наказ/направлення про проведення перевірки;
- акт про проведення перевірки;
- розрахунок штрафних санкцій згідно спірних рішень;
- відомості/інформацію щодо набуття позивачем у власність зазначеного об`єкту нерухомості/ відомості щодо укладення правочинів щодо його набуття, до червня 2023 року;
- всі наявні докази щодо суду спору.
09.10.2025 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву.
13.10.2025 року позивачем до суду надано відповідь на відзив.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 20.11.2025 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 оскаржує низку податкових повідомлень-рішень, винесених Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, якими їй визначено податок на нерухоме майно за 20192024 податкові роки.
Позивач зазначає про те, що не набувала у власність зазначене нерухоме майно та не укладала жодних правочинів щодо нього.
Внаслідок цього позивач протягом 20192024 років помилково обліковувалася податковим органом як власник нежитлових будівель, що й слугувало єдиною підставою для нарахування їй податку на майно.
З метою захисту своїх прав ОСОБА_1 звернулася до суду з окремим позовом про скасування рішення державного реєстратора, на підставі якого було здійснено згадану реєстрацію права власності.
Рішенням Самарівського районного суду Дніпропетровської області від 04.07.2025 року у справі №183/9384/23 позов задоволено визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора від 24.09.2018 про державну реєстрацію права власності за позивачем.

Даним судовим рішенням прямо встановлено відсутність у позивача правової підстави для набуття права власності на нежитлові будівлі.

Як наслідок, право власності ОСОБА_1 не припинялося в класичному розумінні, а саме було скасоване, оскільки ніколи не виникало.

Позивач вважає, що такі ППР після анулювання запису втратили правову основу та грунтуються на недостовірних даних, що суперечать встановленим судом фактів, які мають преюдиційне значення відповідно до ч.4 ст.78 КАС України.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що згідно з інформацією, що наявна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно саме позивач є власником об`єкту нерухомості АДРЕСА_1 , з 24.09.2018 за яким були винесені оскаржувані ППР.

Запис про припинення права власності внесено - 03.09.2025 року, але при цьому розмір частки не змінено.

У ході формування оскаржуваних ППР, відповідачем було використано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, у якій міститься докладна інформація, щодо перебування у власності позивача об`єкту нерухомого майна.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно даних інформаційно-комунікаційних систем податкового органу та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_4 є власником такого об`єкту нежитлової нерухомості:- нежитлової будівлі, реєстраційний номер об`єкту оподаткування 232, загальною площею 2973,7 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності з 24.09.2018 року.

Kеруючись пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПКУ, контролюючим органом, в автоматичному режимі, ОСОБА_4 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та сформовано наступні ППР:№ 0-0423 від 12.02.2020 року на суму 24818,50 грн. за 2019 рік; №0-0408 від 05.04.2021 року на суму 25748,77 грн. за 2020 рік; №1-0408 від 30.06.2022 року на суму 35684,40 грн. за 2021 рік; №0-0408 від 25.04.2023 року на суму 193290,50 грн. за 2022 рік; №0-0408-UA0093577 року від 24.04.2024 року на суму 199237,90 грн. за 2023 рік; №1-0408-UA0093577 від 23.06.2025 року на суму 211132,70 гривень.

Згідно з інформацією, що наявна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно саме позивач є власником об`єкту нерухомості АДРЕСА_1 , з 24.09.2018 року за яким були винесені вказані вище ППР.

Запис про припинення права власності внесено - 03.09.2025 року, але при цьому розмір частки не змінено.

Протягом періоду з 2018 по 2022 роки діяла ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 0,2 % від мінімальної заробітної плати станом на 01 січня поточного року відповідно до прийнятого рішення Попасненської сільської ради від 26.06.2018 року № 162-15/YII «Про встановлення ставок та пільг на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки код згідно з КОАТУУ ».

Протягом періоду з 2022 року по теперішній час діє ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 1 % від мінімальної заробітної плати станом на 01 січня поточного року відповідно до прийнятого рішення Губиниської селищної ради від 14.07.2021 року № 12-8/VIII «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Губиниської селищної ради з 2022 року».

Встановлено, що розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021- 2023 роки проводився в автоматизованому режимі за даними інформаційно комунікаційної системи ДПС України.

Згідно матеріалів справи, зазначені ППР направлено контролюючим органом засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на податкову адресу платника: АДРЕСА_2 .

Згідно з інформацією, що наявна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно саме позивач є власником об`єкту нерухомості АДРЕСА_1 , з 24.09.2018 року за яким були винесені оскаржувані ППР.

Запис про припинення права власності внесено - 03.09.2025, але при цьому розмір частки не змінено.

Позивач вказує про те, що ніколи не набувала у власність зазначеного об`єкту нерухомості та не укладала правочинів щодо його набуття, до червня 2023 року їй взагалі не було відомо, що за нею рахується та зареєстровано таке майно та як наслідок, 31.08.2023 року вона звернулася до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяни Василівни від 24.09.2018, за індексним номером 43178639, яким було проведено державну реєстрацію за нею права власності на вказані вище нежитлові будівлі.

Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.07.2025 у справі № 183/9384/23, яке набрало законної сили, позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора від 24.09.2018 за індексним номером 43178639. При цьому, судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 19.10.1990 №14919 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який нібито діяв в інтересах позивача ОСОБА_1 , насправді не укладався, а державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяною Василівною було внесено недостовірні відомості в державні реєстрі, що посвідчують право власності на нерухоме майно. Так, згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 03.09.2025 речове право позивача на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 232 припинено на підставі рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.07.2025 у справі № 183/9384/23.

З огляду на викладене, скасування судом запису про право власності усунуло єдину юридичну підставу, яка дозволяла контролюючому органу вважати зазначені нежитлові будівлі об`єктом оподаткування, тому оскільки податкові повідомлення-рішення мають похідний характер від незаконного запису у Державному реєстрі речових прав, їх існування після скасування цього запису є безпідставним, у зв`язку із чим позивач звернулась до суду із цим позовом про скасування вказаних вище ППР.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно з статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Податковим Кодексом України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПКУ) на органи державної податкової служби (контролюючі органи) покладено функції здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, проведення перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов`язкових платежів), які віднесені до їх компетенції.

Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями (далі ПКУ) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Згідно ст.265 ПКУ, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Основним документом, який регулює відносини по сплаті податку на нерухоме майно, є Податковий кодекс України. Зокрема, у ст.266 ПК України деталізовано порядок та усі інші юридичні моменти нарахування та сплати цього податку.

Платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають у власності об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості(пп.266.1.1 п.266.1 ст. 266 ПКУ).

Підпунктом 266.2.1 п.266.2 ст. 266 ПКУ визначено, що об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Відповідно до положень пп.266.3.1 та пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПКУ, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно вимог пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, відповідно пп. 266.7.1. п. 266.3 ст. 266 ПКУ здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Кодексу).

Сума податку розрахована відповідно до вищезазначених рішень з урахуванням пп.266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПКУ.

При обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки контролюючим органом, база оподаткування визначається з урахуванням вимог пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПКУ, а ставка податку відповідно до рішень територіальних громад, встановлених до бази оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості згідно Кодексу.

На підставі пп.266.3.2. п.266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При розрахунку бази оподаткування на підставі частини 266.3. статті 266 ПКУ, що складається з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Згідно з інформацією, що наявна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно саме позивач є власником об`єкту нерухомості АДРЕСА_1 , з 24.09.2018 року за яким були винесені оскаржувані ППР.

Запис про припинення права власності внесено - 03.09.2025, але при цьому розмір частки не змінено.

Податковим органом було використано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, у якій міститься докладна інформація, щодо перебування у власності Позивача об`єкту нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Позивачем не надано доказів реєстрації переходу права власності або іншого речового права на об`єкт нерухомого майна позивача за спірний період нарахування.

З урахуванням зазначених обставин суд приходить до висновку, що нерухоме майно належить позивачу, а доказів передачі його і умов такої передачі іншим особам відсутні.

Щодо правових висновків, викладені у судового рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.07.2025 у справі №183/9384/23 (набрало законної сили 04.08.2025 року), слід вказати, що останні не можуть бути і не могли бути використані у ході формування оскаржуваних документів, оскільки на час формування останніх данні рішення не існували.

Вказаний принцип ретроспективної дії доказової бази застосовується до рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.07.2025 у справі № 183/9384/23 оскільки запис державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 24.09.2018, за індексним номером 43178639 визнано протиправним у 2025 році, у той час як формування оскаржуваних документів відбувалось за податкові періоди у 2019-2024 роках, тобто про вказану подію не було і не могло бути відомо контролюючому органу.

Окрім того, слід вказати про те, що згідно положень пункту 286.5 статті 286 ПКУ платники плати за землю мають право письмово або в електронній формі засобами електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених п. 42.4 ст. 42 ПКУ) звернутися до контролюючого органу за своїм місцем реєстрації у контролюючих органах або за місцем знаходження земельних ділянок, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), для проведення звірки даних щодо:- розміру площ та кількості земельних ділянок, земельних часток (паїв), що перебувають у власності та/або користуванні платника податку;- права на користування пільгою зі сплати податку з урахуванням положень пунктів 281.4 і 281.5 статті 281 цього Кодексу;- - розміру ставки земельного податку; нарахованої суми плати за землю.

Станом на 30.09.2025 року відсутня заява ОСОБА_4 для здійснення звірки по об`єкту нерухомості який перебуває у її власності. Таким чином, визначення позивача як платника податків за вказаними об`єктами нерухомості є законним та обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, нараховуючи позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 2024 роки та не застосовуючи пільгу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку про залишення позовних вимог позивача без задоволення.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про залишення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень, без задоволення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.

Судові витрати покласти на позивача згідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень залишити без задоволення.

Судові витрати покласти на позивача згідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17-А, м. Дніпро, 49005; код ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 20.11.2025 року.

Суддя В.В. Ільков