Справа № 400/1347/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/1347/24

Перша інстанція: суддя Птичкіна В.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаШляхтицького О.І.,

суддів: Федусика А.Г., Семенюка Г. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 у справі № 400/1347/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області, Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, стягнення 132 590 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:

«Визнати протиправними дії та умисну бездіяльність суб`єкта владних повноважень органу ГУ ДФС у Миколаївській області та ГУ ДПС в Миколаївській області (правонаступника), щодо відмови інваліду війни 2 групи ОСОБА_1 , як пенсіонеру податкової міліції (ПС 2789 ДФС України) в виконанні Постанови КМУ № 446 від 27.04.2011 року з внесеними змінами у відповідності до Постанови КМУ № 294 … від 26.04.2017 року, якою встановлено порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей в 2020- 2023 році, а також порушення встановленого порядку виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки затвердженим ПКМУ №785 від 17.06.2004 року … за 2018 2022 роки.

Прийняти рішення про стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень органу ГУ ДФС у Миколаївській області та ГУ ДПС в Миколаївській області (правонаступника), коштів на ім`я ОСОБА_2 інваліда війни -2 групи, пенсіонера податкової міліції (ПС 2789 ДФС України), коштів в сумі 132 590,0 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями дією або бездіяльністю, а саме відмови виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки (далі грошова компенсація) за поданою Заявою в сумі визначеній Наказом Мінсоцполітики та Міністерства у справах ветеранів війни та у відповідності до встановленого порядку виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки затвердженим ПКМУ №785 від 17.06.2004 року … за 2018 2022 роки на загальну суму-132 590,0 грн., що підлягає стягненню:

- 20 685,0 (591,0 л/д) грн. без податку на додану вартість за 2018 рік.

- 22 200,0 (634,3 л/д) грн. без податку на додану вартість за 2019 рік.

- 27 930,0 (798,0 л/д) грн. без податку на додану вартість за 2020 рік.

- 29 960,0 (856,0 л/д) грн. без податку на додану вартість за 2021 рік.

- 31 815,0 (909,0 л/д) грн. без податку на додану вартість за 2022 рік …»На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачі протиправно відмовили йому у вирішенні питання забезпечення санаторно-курортними путівками за спірний період та не виплатили йому компенсацію замість санаторно-курортної путівки.

Головне управління ДФС у Миколаївській області процесуальним правом на надання відзиву на позовну заяву у суді першої інстанції не скористалось.

Головне управління ДПС у Миколаївській області подало до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує і просить відмовити в позові. В обґрунтування відзиву зазначено, що не уповноважене на здійснення виплат грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки особам з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 № 785 (далі Порядок № 785).

Рух справи.

Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 05.03.2024 повернув позовну заяву на підставі пункту 1 частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 30.04.2024 скасував ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 17.06.2024 суд відкрив провадження в адміністративній справі та постановив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 10.07.2025 у справі № 400/1347/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області, Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Миколаївській області, яка полягає у незабезпеченні у 2020, 2021, 2022 роках ОСОБА_1 санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.04.2011 № 446 «Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей».

У задоволенні інших позовних вимог до Головного управління ДФС у Миколаївській області відмовив.

У задоволенні позовних вимог до Головного управління ДПС у Миколаївській області відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ГУ ДФС в Миколаївській області грошової компенсації за неотримані путівки на санітарно-курортне лікування у санаторно-курортних закладах належних позивачу як особі з інвалідністю 2 групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни;

- інші доводи відтворюють зміст позовної заяви.

Представник ГУ ДПС в Миколаївській області надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення. Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач має статус особи з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується копією посвідчення серії Є від 31.01.2018 № 015440 (арк. 36).

Позивачу призначена пенсія по інвалідності як особі з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 (арк. 36).

01.11.2018 позивач звернувся до ГУ ДФС в Миколаївській області (далі відповідач 1) із заявою щодо забезпечення його санаторно-курортною путівкою на 2018 рік відповідно до «Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб і членів їх сімей», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 446 (далі Порядок № 446).

Листом від 14.11.2018 № 5113/8/14-29-04-01-01 відповідач 1 вказану заяву для вирішення питання по суті направив до ДФС України, про що позивача повідомлено листом № К/1808/14-29-04-16 від 16.11.2018.

ДФС України розглянула заяву позивача та листом від 30.11.2018 № 18880/К/99-99-04-04-02-14 повідомила йому, що згідно з Порядком № 446 пільгові путівки надаються за рахунок та у межах коштів, передбачених кошторисом на утримання ДФС. ДФС України щорічно замовляються кошти для закупівлі санаторно-курортних путівок. Проте, кошти на придбання путівок у 2014-2018 роках не виділялися, закупівля та видача путівок не проводилася.

29.05.2019 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою щодо забезпечення його санаторно-курортною путівкою на 2019 рік.

Листами від 15.07.2019 № 5810/К/99-99-04-04-02-14 та від 13.08.2019 № 6807/К/99-99-04-04-02-14 ДФС України повідомила позивач, що ДФС України щороку плануються видатки на закупівлю санаторно-курортних путівок та відповідна потреба у коштах включається до напрямів бюджетного запиту ДФС. Кошти на придбання путівок у 2014-2019 роках не виділялися, купівля та видача путівок не проводилися, черга не змінювалась. Тобто у 2018 та 2019 роках видатки на пільгове забезпечення санаторно-курортним лікуванням не здійснювалося, у зв`язку з чим ДФС України не має можливості та правових підстав, з огляду на вимоги пункту 10 Порядку № 446, забезпечити позивача санаторно-курортною путівкою.

Зазначені обставини установлені рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 у справі № 400/3204/19, яке набрало законної сили 28.10.2020, а тому не підлягають доказуванню.

13.02.2020 позивач звернувся до Державної податкової служби України та до відповідача 2 із заявою (арк. 57) про позачергове забезпечення санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів на 2020 рік.

На зазначену заяву позивача відповідь надав відповідач 1 листом від 21.02.2020 № 73/К/14-97-04-02 (арк. 57 зв.), в якому зазначив, що позивачу належить подати довідку про отримання пенсії.

27.02.2020 позивач звернувся до Державної податкової служби України та до відповідача 2 з заявою (арк. 56) про позачергове забезпечення санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів на 2020 рік.

На зазначену заяву позивача відповідь надав відповідач 1 листом від 04.03.2020 № 82/14-97-04 (арк. 56), в якому вказав, що відповідна заява направлена для розгляду по суті до ДФС України.

Відповіді ДФС України на зазначену заяву позивача матеріали справи не містять.

02.04.2021 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою, в якій просив про позачергове забезпечення санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів на 2021 рік (арк. 19).

13.04.2021 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою, в якій просив про позачергове забезпечення санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів на 2021 рік (арк. 19 зв.).

13.04.2021 позивач звернувся до відповідача 1 із запитом на публічну інформацію (арк. 20), в якому запитав таку інформацію: про встановлений порядок отримання ним санаторно-курортної путівки на 2021 рік і отримання ним компенсації замість путівки за 2018-2020 роки; про кількість санаторно-курортних путівок на 2021 рік, виданих відповідачем-1 особам, які мають статус ветеранів війни, осіб з інвалідністю внаслідок війни та учасників бойових дій; про сплачену відповідачем 1 грошову компенсацію вартості за невикористану санаторно-курортну путівку за 2018-2020 роки особам, які мають статус ветеранів війни, осіб з інвалідністю внаслідок війни та учасників бойових дій; про розгляд його заяви про забезпечення санаторно-курортною путівкою на 2021 рік.

Листом від 09.04.2021 № З/ЗПІ/14-97-08-14 (арк. 21) відповідач 1 повідомив позивачу на його запит на публічну інформацію, що забезпечення санаторно-курортними путівками пенсіонерів податкової міліції (осіб з інвалідністю, учасників бойових дій, ветеранів) проводиться відповідно до Порядку № 446.

Згідно з Порядком № 446, вказав відповідач 1, закупівля та забезпечення путівками здійснюється в межах коштів, передбачених відповідному державному органу на зазначені цілі в державному бюджеті на відповідний рік. Державною фіскальною службою України щороку плануються видатки на закупівлю санаторно-курортних путівок та відповідна потреба у коштах включається до напрямів бюджетного запиту ДФС.

Відповідач 1 повідомив, що кошти на придбання путівок у 2018-2021 роках не виділялись, закупівля та грошова компенсація вартості за невикористані путівки не проводилась та не планується.

Листом від 16.04.2021 № 74/К/14-97-07-06 (арк. 21 зв.) відповідач 1 на заяву позивача від 13.04.2021, посилаючись на пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 446 «Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей», повідомив, що направив заяву позивача до Державної фіскальної служби України для вирішення по суті, оскільки забезпечення ветеранів війни, ветеранів податкової міліції та деяких інших осіб і членів їхніх сімей путівками для санаторно-курортного лікування здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на відповідний рік на функціонування Державної фіскальної служби.

07.02.2022 позивач звернувся із заявою до ДФС України про позачергове забезпечення санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів на 2022 рік. Заява адресована також відповідачу 1 (арк. 51-52).

Відповідь на зазначену заяву позивача матеріали справи не містять.

18.02.2022 позивач звернувся до Державної податкової служби України та відповідача 2 із заявою про позачергове забезпечення санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів на 2022 рік (арк. 52 зв.).

Відповідь на зазначену заяву позивача матеріали справи не містять.

15.11.2023 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою (арк. 50) про позачергове забезпечення санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів на 2023 рік та виплату компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки. До заяви позивач додав копію посвідчення серії НОМЕР_2 , копію посвідчення серії НОМЕР_1 .

Листом від 19.12.2023 № 38/6р (арк. 48) відповідач 1 на заяву позивача від 15.11.2023 повідомив позивачу, що вирішення питань щодо забезпечення санаторно-курортними путівками колишніх співробітників податкової міліції відноситься до компетенції комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Миколаївській області. Додатково зазначено, що до заяви про надання путівки, крім копії посвідчення особи з інвалідністю 2 групи, має додаватися медична довідка лікувальної установи за формою 070/о та довідка з Пенсійного фонду України про отримання пенсії.

За наведеного суд установив, що санаторно-курортні путівки позивачу в 2018-2022 роках не виділялися та компенсація за невикористані путівки не виплачувалася.

Вважаючи вищевказану відмову відповідача протиправною позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у листі ГУ ДФС в Миколаївській області від 19.12.2023 № 38/6р (відповідь на заву позивача від 15.11.2023), на який позивач посилається як на документ, з якого він дізнався про порушення своїх прав в частині неотримання компенсації замість санаторно-курортних путівок, підтверджується, що питання щодо забезпечення санаторно-курортними путівками колишніх співробітників податкової міліції відноситься до компетенції комісії з реорганізації ГУ ДФС у Миколаївській області.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в частині, що пред`явлені до ГУ ДПС у Миколаївській області.

Водночас, суд першої інстанції вказав, що відсутність бюджетних коштів не може бути причиною невиконання відповідачем суб`єктом владних повноважень своїх зобов`язань.

Відтак, суд виснував, що ГУ ДФС у Миколаївській області допустив протиправну бездіяльність, що полягає у незабезпеченні позивача у 2020, 2021, 2022 роках (відповідно до Порядку № 446) санаторно-курортними путівками.

Також суд вказав, що на 2023 рік, про що вказано вище, дію пункту 3 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було зупинено.

Водночас, як зазначив суд, у ГУ ДФС у Миколаївській області відсутній обов`язок щодо виплати позивачу грошової компенсації, а відтак підстави для стягнення з відповідача будь-якої суми (або грошової компенсації, або на відшкодування шкоди, що була заподіяна невиплатою такою компенсації) відсутні.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спірне питання в контексті розгляду даної справи, в межах доводів апеляційної скарги стосується права позивача на стягнення з ГУ ДФС в Миколаївській області грошової компенсації за неотримані путівки на санітарно-курортне лікування у санаторно-курортних закладах належних позивачу як особі з інвалідністю 2 групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Вирішуючи спірне питання колегія суддів виходить з таких міркувань.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 13 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються пільги, зокрема, безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.

За бажанням осіб з інвалідністю замість путівки на санаторно-курортне лікування вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: особи з інвалідністю внаслідок війни I-II груп - у розмірі середньої вартості путівки, особи з інвалідністю внаслідок війни III групи - у розмірі 75 процентів середньої вартості путівки. Грошова компенсація надається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 № 785 затверджено Порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян (далі Порядок № 785).

Пунктом 4 Порядку № 785 передбачено, що компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування учасникам бойових дій, учасникам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, зазначеним у статтях 6 1, 6 3 і 6 4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», та ветеранам праці відповідно до Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» виплачується за їх бажанням у розмірі вартості самостійного санаторно-курортного лікування на час проведення оздоровлення, але не більше ніж середня вартість санаторно-курортної путівки, визначена відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Відповідно до пунктів 4 1 - 6 Порядку №785 після отримання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування особами, зазначеними у пункті 4 цього Порядку, період наступного їх перебування на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням або для отримання наступної компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування обчислюється з дня подання ними заяви та необхідних документів.

Підставою для виплати компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування є такі документи:

заява про виплату компенсації;

про сплату повної вартості санаторно-курортної путівки, про підтвердження проходження санаторно-курортного лікування або зворотний талон санаторно-курортної путівки строком санаторно-курортного лікування не менш як 18 днів;

посвідчення особи, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 4 цього Порядку.

Грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.

Згідно із пунктом 7 цього Порядку середня вартість путівки для виплати грошової компенсації та компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування обчислюється з розрахунку 35 відсотків (з округленням до однієї гривні) розміру одного прожиткового мінімуму, щороку встановленого законом на 1 січня відповідного року для осіб, які втратили працездатність.

У постанові від 17.04.2018 у справі №308/11674/16-а Верховний Суд значив, що грошова компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування виплачується інвалідам війни один раз на два роки.

Право на отримання компенсації вартості санаторно-курортної путівки настає через два роки після звернення із заявою про виділення путівки за умови, якщо особа протягом цих двох років не одержувала безоплатних санаторно-курортних путівок».

З наведених норм можна зробити висновок, що особа з інвалідністю набуває права на отримання грошової компенсації лише через два роки після звернення з відповідною заявою для виділення путівки, або з заявою про виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки та обов`язково перебували на обліку для забезпечення санаторно-курортною путівкою або грошовою компенсацією.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що у випадку неотримання особою путівки на санітарно-курортне лікування, така особа може отримати грошову компенсацію виключно за заявою про її виплату.

Колегією суддів встановлено, що листом від 19.12.2023 № 38/6р (арк. 48) ГУ ДФС у Миколаївській області відмовило у задоволенні спірної заяви позивача від 15.11.2023 про виплату грошової компенсації за путівки на санітарно-курортне лікування у санаторно-курортних закладах за період з 2017-2023 роки.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що, як правильно зазначив суд першої інстанції, дію пункту 3 частини 1 статті 13 Закону № 3551-ХІІ зупинено на 2023 рік згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-IX від 03.11.2022, а на 2024 рік - згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX.

Отже, на момент звернення позивача з заявою від 15.11.2023 положення законодавства, які визначали право позивача на компенсацію замість путівки на санаторно-курортне лікування у спірний період, а саме пункт 3 частини 1 статті 13 Закону № 3551-ХІІ, не діяли.

Відтак, на момент звернення позивача з заявою від 15.11.2023, відповідач ГУ ДФС в Миколаївській області не мав правових підстав для виплати вищевказаної компенсації.

За наведеного, є правильними висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сум грошової компенсації замість путівок на санаторно-курортне за спірний період.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційної скарги.

Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.

При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 у справі № 400/1347/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді А.Г. Федусик Г.В. Семенюк