Справа № 160/24320/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/24320/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року (суддя Н.Є. Калугіна) у справі № 160/24320/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якому просила:

- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії від 28 серпня 2024 року № 69;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника відповідно частини першої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 21 серпня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії від 28 серпня 2024 року №69 є протиправним, а отже підлягає скасуванню, оскільки позивача має право на пенсію по втраті годувальника, як дружина померлого.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 160/24320/24 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2025 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року в адміністративній справі №160/24320/24 задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року в адміністративній справі №160/24320/24 скасовано. Прийнято нове рішення. У задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-

Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 16.07.2025 у справі № 160/24320/24 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.03.2025 скасовано та справу направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

За наслідками нового розгляду справи рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року у справі № 160/24320/24 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин встановлений вичерпний перелік умов, до яких відносяться: непрацездатність членів сім`ї особи, яка зникла безвісти; перебування на повному утриманні годувальника (за виключенням дітей); сплив одного місяця з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Суд з`ясував, що відповідний витяг з реєстру досудових розслідувань від 21 червня 2024 року був наданий позивачкою разом із заявою про призначення пенсії - 21 серпня 2024 року, тобто більше ніж через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином суд вказав, що позивачкою дотримано вимоги закону в частині необхідності підтвердження умов спливу одного місяця з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В той же час, суд встановив, що позивачка не подала до матеріалів справи доказів того, що вона є непрацездатною особою.

Суд врахував, що матеріалами справи підтверджено звернення за призначенням пенсії саме ОСОБА_1 , як дружині військовослужбовця, що зник безвісти.

Відтак, суд дійшов висновку, що спірне рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії від 28 серпня 2024 року № 69 є правомірним, оскільки позивачкою до пенсійного органу не було надано доказів того, що вона є непрацездатною особою, яка б мала право на призначення пенсії по втраті годувальника.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що 21.08.2024 року вона, як законний представник малолітньої дитини ОСОБА_2 , звернулась із заявою та відповідними документи при призначення пенсії по втраті годувальника на малолітню дитину, зокрема до заяви про призначення пенсії додано свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про одруження, витяг з ЄРДР. Зауважує, що пенсійний орган прийняв спірне рішення саме стосовно призначення пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 , інакше б в рішенні було зазначено про відсутність права на призначення пенсії саме у ОСОБА_1 . Відтак, скаржник наполягає, що висновок суду першої інстанції про правомірність спірного рішення про відмову у призначенні пенсії від 28 серпня 2024 року № 69 є хибним.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є дружиною безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_3 .

07.06.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачці було вручено сповіщення про те, що її чоловік ОСОБА_3 при виконанні обов`язків військової служби 02 червня 2024 року зник безвісти у населеному пункті Володимирівка Волноваського району Донецької області.

21.08.2024 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 28.08.2024 року № 69 у призначенні пенсії відмовлено.

У рішенні, зокрема, зазначено: «Згідно із наданими документами страховий стаж зниклого безвісти за особливих обставин годувальника ОСОБА_3 становить 3 роки 1 місяць 9 днів.

За результатами розгляду документів наявний Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, у якому зазначена дата реєстрації провадження 11.06.2024, дата видачі Витягу 21.06.2024.

Для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, на підставі наданої заяви про призначення пенсії, надати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань або витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, який підтверджує статус годувальника (зниклого безвісти за особливих обставин) на час виникнення права на призначення пенсії (через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань)».

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії у разі втрати годувальника протиправним, позивачка звернулася з позовом до суду.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особа, зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

Згідно частин першої, другої 2 статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

Особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом.

Пунктом 4 статті 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» передбачено, що члени сім`ї особи, зниклої безвісти мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

Положеннями ч.1 ст.36 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Положеннями ч.2 ст.36 Закону №1058 передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Відповідно до положень ч.3 ст.36 Закону №1058 до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у членів сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, призначається на період, протягом якого така особа зберігає цей правовий статус. Виплата такої пенсії припиняється з першого числа місяця, наступного за місяцем внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, відмітки про встановлення місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків особи, зниклої безвісти або зниклої безвісти за особливих обставин.

Отже, для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин встановлений вичерпний перелік умов, до яких відносяться: непрацездатність членів сім`ї особи, яка зникла безвісти; перебування на повному утриманні годувальника (за виключенням дітей); сплив одного місяця з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 28.08.2024 року № 69 у призначенні пенсії ОСОБА_1 відмовлено.

У спірному рішенні пенсійний орган зазначив, що для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, на підставі наданої заяви про призначення пенсії, надати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань або витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, який підтверджує статус годувальника (зниклого безвісти за особливих обставин) на час виникнення права на призначення пенсії (через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань).».

В свою чергу, вищевказаний висновок пенсійного органу є хибним, адже як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачкою дотримано вимоги закону в частині необхідності підтвердження умов спливу одного місяця з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно встановив та позивачкою не заперечується, що пенсійному органу та суду не подано докази на підтвердження того, що саме позивачка є непрацездатним членом сім`ї згідно приписів ч.2 ст.36 Закону №1058.

Водночас, колегія суддів зауважує, що згідно ст.44 Закону №1058 звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок №22-1 в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.

Згідно пункту 2.3 розділу II цього порядку до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу. Також надаються зокрема свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія; документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником.

Згідно п. 1.8 розділу І Порядку №22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Крім того, згідно п.4.2 розділу IV Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Згідно п.4.8 розділу IV Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Матеріали справи містять копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Колегія суддів з`ясувала, що це свідоцтво подано позивачкою до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії від 21.08.2024 року.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_2 в силу приписів ч.2 ст.36 Закону є непрацездатним членом сім`ї ОСОБА_3 , а також, оскільки вона є дитиною годувальника, в силу положень ч.1 ст.36 Закону №1058 їй не потрібно бути на утриманні годувальника для призначення пенсії по втраті годувальника. У свою чергу, як зазначено вище, в заяві про призначення пенсії від 21.08.2024 вимоги в частині необхідності підтвердження умов спливу одного місяця з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань дотримано.

Відповідно до ст.242 Цивільного кодексу України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Отже, позивачка в силу приписів ст. 44 Закону №1058 має право звернутись до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії як безпосередньо для себе, так і для ОСОБА_2 , адже позивачка є законним представником її малолітньої дитини.

Водночас, пенсійний орган в спірному випадку не дотримався вимог Порядку №22-1 при прийманні заяви про призначенні пенсії та додатних до неї документів, що подана позивачкою 21.08.2024 року, зокрема не надав інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії та не визначив належним чином особу, в інтересах якої подавалась заява про призначення пенсії по втраті годувальника. Хоча, як зазначено вище, до вказаної заяви було долучено свідоцтво дитини безвісно зниклого годувальника.

Відтак, пенсійний орган помилково відмовив у призначенні пенсії позивачці, замість розгляду питання стосовно призначення пенсії про втраті годувальника дитині ОСОБА_2 .

З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії від 28 серпня 2024 року № 69 за заявою позивачки про призначення пенсії від 21.08.2024 року прийнято пенсійним органом без всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих позивачкою документів, що суперечить п.4.8 розділу IV Порядку №22-1, а тому спірне рішення від 28 серпня 2024 року № 69 є протиправним та підлягає скасуванню.

Апеляційний суд зазначає, що визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не є належним способом захисту, оскільки це не може призвести до відновлення порушеного права, у зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Так, належним способом захисту у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого пенсійним органом за результатом розгляду заяви про призначення пенсії.

Також, колегія суддів звертає увагу, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Колегія суддів зауважує, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з призначення, перерахунку пенсій громадянам. Саме територіальний орган Пенсійного фонду України уповноважений на виконання функцій з призначення пенсій громадянам. Оскільки рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів, прийняття такого рішення є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, втручання до яких з боку суду не відповідатиме завданням адміністративного судочинства і є неприпустимим.

Апеляційний суд встановив, що у спірному рішенні від 28 серпня 2024 року № 69 дискреційні повноваження пенсійним органом не реалізовано, адже він не визначив належним чином особу, в інтересах якої подавалась заява про призначення пенсії по втраті годувальника позивачкою від 21.08.2024 року.

Відтак, керуючись ч.2 ст.9 КАС України, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права є визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії від 28 серпня 2024 року № 69, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторного розглянути заяву позивачки про призначення пенсії від 21.08.2024 року та прийняти відповідне рішення згідно з нормами законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Апеляційний суд зауважує, що заява позивачки розглянута згідно положень Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та саме цим органом прийнято спірне рішення.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у цьому спорі є належним відповідачем.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення за заявою позивачки не приймалось, а отже підстави для задоволення позовних вимог стосовно зобов`язання цього пенсійного органу вчинити дії, відсутні.

Керуючись ст.317 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до приписів ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст.139 КАС України).

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивачка сплатила судовий збір 1211,20 грн. за подання позову, судовий збір у розмірі 1816,80 грн. за подання апеляційної скарги та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. за подання касаційної скарги.

Отже, згідно ч.3 ст.139 КАС України наявні підстави для стягнення пропорційно на користь позивачки з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області судових витрат зі сплати судового збору у загальному розмірі 2725,20 грн.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 319, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року у справі № 160/24320/24 - скасувати та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії від 28 серпня 2024 року № 69.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторного розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 21.08.2024 року та прийняти відповідне рішення згідно з нормами законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 2725,20 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 02.12.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров