Справа № 520/32954/23
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

02 грудня 2025 р. справа № 520/32954/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Григоров Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження звіт Вищого антикорупційного суду про виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого антикорупційного суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024р. по справі №520/32954/23 адміністративний позов задоволено:

визнано протиправними дії Вищого антикорупційного суду щодо нарахування та виплати судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 по 31 жовтня 2023 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 гривні;

зобов`язано Вищий антикорупційний суд провести нарахування та виплату судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди за період з 01 по 31 жовтня 2023 року на підставі ч. ч. 2 і 3 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (2.684,00 гривні), з врахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

До суду надійшла заява позивача в порядку ст.382 КАС України, в якій він просив:

- зобов`язати Вищий антикорупційний суд подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі за № 520/32954/23;

- для подання до Харківського окружного адміністративного суду звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі за № 520/32954/23 встановити Вищому антикорупційному суду місячний строк з дати набрання законної сили ухвалою суду, постановленої за наслідками розгляду цієї заяви (клопотання);

- зобов`язати Вищий антикорупційний суд одночасно з поданням до Харківського окружного адміністративного суду звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі за № 520/32954/23 направити його копію стягувачу (позивачу) судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що відповідачем ігнорується виконання судового рішення повністю в частині нарахування та виплати недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди за період з 01 по 31 жовтня 2023 року.

Ухвалою суду від 01.07.2024р. прийнято до розгляду заяву позивача, подану в порядку статті 382 КАС України у справі та встановлено Вищому антикорупційному суду п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для надання письмових пояснень на заяву позивача про встановлення судового контролю.

Ухвалою суду від 11.07.2024р. зобов`язано Вищий антикорупційний суд протягом 30- ти днів з дня набрання чинності цієї ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024р. по справі №520/32954/23.

12.08.2024р. до суду надійшов звіт Вищого антикорупційного суду.

Ухвалою суду від 10.09.2024р. відмовлено у затвердженні звіту Вищого антикорупційного суду, встановлено Вищому антикорупційному суду новий строк подання звіту та зобов`язано Вищий антикорупційний суд протягом 30- ти днів з дня набрання чинності цієї ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024р. по справі №520/32954/23.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024р. ухвалу ХОАС від 10.09.2024р. залишено без змін.

27.11.2024р. до суду надійшов звіт Вищого антикорупційного суду.

Ухвалою суду від 04.12.2024р. відмовлено у затвердженні звіту Вищого антикорупційного суду про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024р. по справі №520/32954/23, встановлено Вищому антикорупційному суду новий строк подання звіту, та зобов`язано Вищий антикорупційний суд протягом 60-ти днів з дня набрання чинності цієї ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024р. по справі №520/32954/23.

04.02.2025р. до суду надійшов звіт Вищого антикорупційного суду.

Ухвалою суду від 28.02.2025р. затверджено звіт Вищого антикорупційного суду про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024р. по справі №520/32954/23.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2025р., ухвалу ХОАС від 28.02.2025р. про затвердження звіту - скасовано, справу направлено до ХОАС для продовження розгляду. При цьому суд апеляційної інстанції указав, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених у цій постанові.

Ухвалою суду від 17.06.2025р. змінено спосіб виконання рішення суду та встановлено спосіб виконання рішення шляхом стягнення Державною казначейською службою України відповідної суми коштів, нарахованої Вищим антикорупційним судом у розмірі 50 924,99 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот двадцять чотири гривні) 99 коп. на користь ОСОБА_1 у порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2025р. ухвалу ХОАС від 17.06.2025р. скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалою суду від 01.07.2025р. відмовлено у затвердженні звіту Вищого антикорупційного суду від 04.02.2025р. про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024р. по справі №520/32954/23, встановлено новий строк подання звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024р. по справі №520/32954/23, та зобов`язано Вищий антикорупційний суд протягом трьох місяців з дня набрання чинності цієї ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024р. по справі №520/32954/23.

17.10.2025р. до суду надійшов звіт Вищого антикорупційного суду, в якому відповідач зазначив, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі за № 520/32954/23 ВАКС вчиняв та продовжує вчиняти всі можливі та залежні від нього дії з метою своєчасного та належного виконання зазначеного рішення суду, ухвалення рішень щодо виділення коштів на фінансування відповідних потреб перебуває поза межами компетенції ВАКС. Також відповідач просив не накладати на керівника Вищого антикорупційного суду штраф за невиконання судового рішення, оскільки ним вчиняються дії з його виконання.

Згідно з розрахунками до кошторисів ВАКС на 2024 - 2025 роки, які є їх невід`ємною частиною, за КПКВК 0851010 за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» бюджетні кошти на нарахування й виплату суддівської винагороди суддям ВАКС на виконання ухвалених на їх користь судових рішень не передбачені.

Також відповідач зазначив, що у 2024 та 2025 роках ВАКС неодноразово звертався до Міністерства фінансів України з проханням спрямувати частину залишку коштів спеціального фонду бюджету на КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» для забезпечення виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів ВАКС (листи від 23.07.2024р. та від 31.01.2025р.).

10 червня 2025 року ВАКС повторно звернувся до Міністерства фінансів України з листом вихідний № 03.13-01/104/2025, у якому просив з метою виконання судових рішень у справі № 520/32954/23 спрямувати частину залишку коштів спеціального фонду бюджету (код 602100) у сумі 50,925 тис. грн. на КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» та внести відповідні зміни до річного розпису бюджету за спеціальним фондом та до помісячного розпису спеціального фонду бюджету на 2025 рік за бюджетною програмою «Здійснення правосуддя Вищим антикорупційним судом» (КПКВК 0851010). Проте, 23 червня 2025 року ВАКС отримав відповідь, що виконання судів має здійснюватися в установленому законодавством порядку.

З метою належного виконання рішення ХОАС від 29 січня 2024 року у справі №520/32954/23 у ВАКС був здійснений відповідний розрахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 . Відповідач зазначає, що він вчиняв та продовжує вчиняти всі можливі та залежні від нього дії з метою своєчасного та належного виконання рішень судів.

21.10.2025р. позивач надав до суду клопотання про проведення судового засідання з повідомленням учасників справи.

27.10.2025р. від позивача до суду надано заперечення на звіт ВАКС від 17.10.2025р., у яких останній просив відмовити в затвердженні звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень голову Вищого антикорупційного суду ОСОБА_2 штраф у сумі та порядку, які визначені ч. ч. 3 і 4 ст. 382-3 КАС України, та встановити відповідачу Вищому антикорупційному суду новий строк подання звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року в адміністративній справі за № 520/32954/23.

Крім того, позивачем заявлено клопотання про розгляд звіту ВАКС від 17.10.2025р. без його участі.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в зв`язку з чим суд розглядає вказане питання в порядку письмового провадження, враховуючи неприбуття учасників процесу в судове засідання.

При цьому суд ураховує, що згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, надаючи правову оцінку наданому звіту, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

19.12.2024 набрав чинності Закон України від 21.11.2024 за №4094-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» (далі також - Закон №4094-ІХ), яким статтю 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено у новій редакції та доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення (ч. 3 ст. 382-3 КАС України).

За змістом наданого до суду звіту про виконання судового рішення встановлено, що відповідач на виконання рішення суду у цій справі здійснив відповідний розрахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 .

У 2024 та 2025 роках ВАКС неодноразово звертався до Міністерства фінансів України з проханням спрямувати частину залишку коштів спеціального фонду бюджету на КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» для забезпечення виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів ВАКС

10 червня 2025 року ВАКС повторно звернувся до Міністерства фінансів України з листом вихідний № 03.13-01/104/2025, у якому просив з метою виконання судових рішень у справі № 520/32954/23 спрямувати частину залишку коштів спеціального фонду бюджету (код 602100) у сумі 50,925 тис. грн. на КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» та внести відповідні зміни до річного розпису бюджету за спеціальним фондом та до помісячного розпису спеціального фонду бюджету на 2025 рік за бюджетною програмою «Здійснення правосуддя Вищим антикорупційним судом» (КПКВК 0851010). Проте, 23 червня 2025 року ВАКС отримав відповідь, що виконання рішень судів має здійснюватися в установленому законодавством порядку.

Отже, за змістом звіту, поданого відповідачем, на виконання рішення суду у цій справі ВАКС здійснив відповідний розрахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 , проте виплату судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди за період з 01 по 31 жовтня 2023 року відповідач не провів.

Вищим антикорупційним судом не заперечується, що ним не виплачено позивачу перерахованого розміру суддівської винагороди на виконання судового рішення у цій справі.

На переконання відповідача, невиконання судового рішення у відповідній частині обумовлюється незалежними від суб`єкта владних повноважень причинами, а саме відсутністю відповідних бюджетних асигнувань.

Проте направлення листів на виділення коштів до Міністерства фінансів України не є достатнім для вжиття завершальних заходів з виконання рішення суду у цій справі.

При цьому ведення переписки між державними органами та/або іншими юридичними та/або фізичними особами, яка не забезпечує реальне виконання рішення суду, не можуть вважатися достатніми та вичерпними заходами для його повного та фактичного виконання.

Такі висновки було зроблено Другим апеляційним адміністративним судом при перегляді ухвали суду першої інстанції, їх і враховує суд першої інстанції при подальшому розгляді справи.

Отже, суд констатує, що рішення суду в частині виплати перерахованої суддівської винагороди наразі залишається невиконаним, мотивів висновку про наявність підстав для затвердження звіту Вищого антикорупційного суду фактично не наведено.

Суд наголошує, що невиплата позивачу перерахованого розміру суддівської винагороди, яка обґрунтована відсутністю цільових бюджетних коштів, не може бути свідченням повного виконання судового рішення, оскільки при цьому порушується гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року).

За практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Шмалько проти України», суд констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу. Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків.

Зазначена позиція також підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007.

Також, така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у зразковій справі № 160/3586/19, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції, а також в ухвалах Верховного Суду від 03.04.2025 у справі № 560/1080/19, від 13.12.203 у справі № 200/3958/19-а тощо.

Отже, невиконання остаточного рішення суду з підстав відсутності коштів не є поважною причиною, за якою боржник звільняється від такого обов`язку, та відповідно не може підтверджувати фактичне виконання рішення суду.

Суд зауважує, що основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для прийняття звіту Вищого антикорупційного суду про виконання рішення суду та про необхідність встановлення відповідачу нового строку подання до суду звіту про виконання рішення суду.

Оцінюючи доводи відповідача про вчинення ним дій в межах його компетенції з виконання рішення суду та, зокрема, звернення до відповідного державного органу з приводу забезпечення фінансування в обсязі, необхідному для виплати належних позивачу сум, суд робить висновок про те, що відповідач доклав відповідних зусиль з приводу виконання судового рішення, виявляючи бажання та належну старанність. Проте суд констатує, що обмежене фінансування або неузгодженість дій державних органів з приводу здійснення фінансування не може впливати на наявність чи відсутність обов`язку з виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо.

Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.

Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту.

Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту.

Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Аналогічних висновків Верховний Суду дійшов у справі №560/523/19.

Таким чином, щодо клопотання представника відповідача про звільнення від сплати штрафу, суд зазначає, що на теперішній час не вбачається підстав накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу за не виконання рішення суду з огляду на вказані вище обставини, які свідчать про активні дії відповідача з приводу виконання рішення суду та його добросовісне ставлення до цього.

З урахуванням викладеного клопотання про звільнення від сплати штрафу підлягає задоволенню.

Що стосується строку, який має бути наданий боржнику для надання звіту про виконання судового рішення, то в цьому питання суд керується приписами частини 3 ст. 382-1 КАС України, за якими встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Таким чином, суд вважає, що належним та достатнім строком в даному випадку є тримісячний строк.

На підставі викладеного та керуючись статтями 248, 293, 294, 382 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у затвердженні звіту Вищого антикорупційного суду про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024р. по справі №520/32954/23.

Встановити Вищому антикорупційному суду новий строк подання звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024р. по справі №520/32954/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищого антикорупційного суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Зобов`язати Вищий антикорупційний суд протягом трьох місяців з дня набрання чинності цієї ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024р. по справі №520/32954/23.

Клопотання представника відповідача про звільнення від сплати штрафу задовольнити.

Звільнити керівника Вищого антикорупційного суду від сплати штрафу.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів до Другого апеляційного адміністративного суду. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.В. Григоров