Справа № 520/15061/25
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 р. Справа № 520/15061/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.09.25 по справі № 520/15061/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12.03.2025 № 82, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового (трудового) стажу, що дає право на призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно з п. 7.1 Прикінцевих положень Закону №1058, періоди роботи:

- з 05.12.1981 по 01.07.1982 - санітар у КЗОЗ "Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мешанінова";

- з 03.07.1982 по 20.09.1982 - санітар у КЗОЗ "Харківська міська дитяча лікарня №5";

- з 01.09.1981 по 01.10.1982 - навчання в Харківському медичному училищі №2;

- з 19.11.1984 по 01.08.1985 - підготовче відділення Харківського медичного інституту;

- з 01.08.1985 по 29.06.1991 - навчання в Харківському медичному інституті;

- з 01.06.2001 по 03.08.2001 - лікар-нарколог (по сумісництву) у КЗОЗ "Міська клінічна наркологічна лікарня №9";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12.03.2025 № 82 про відмову у виплаті грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12.03.2025 № 82, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового (трудового) стажу, що дає право на призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно з п. 7.1 Прикінцевих положень Закону №1058, періоди роботи:

- з 05.12.1981 по 01.07.1982 санітар у КЗОЗ "Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мешанінова";

- з 03.07.1982 по 20.09.1982 санітар у КЗОЗ "Харківська міська дитяча лікарня №5";

- з 01.09.1981 по 01.10.1982 навчання в Харківському медичному училищі №2;

- з 19.11.1984 по 01.08.1985 підготовче відділення Харківського медичного інституту;

- з 01.08.1985 по 29.06.1991 навчання в Харківському медичному інституті;

- з 01.06.2001 по 03.08.2001 лікар-нарколог (по сумісництву) у КЗОЗ "Міська клінічна наркологічна лікарня №9".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що п. 4.10 Порядком №22 встановлено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид, електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії. Тобто, за приписами п.4.10 Порядку №22 визначено, що електронна пенсійна справа повертається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання особи, яка звернулась за призначенням пенсії, з метою подальшого взяття такої особи на пенсійний облік та виплати їй пенсії. Отже, за відсутності у Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області матеріалів пенсійної справи, останній позбавлений можливості відновити порушене право позивача шляхом прийняття відповідного рішення. Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області пенсії від 12.03.2025 № 82 в частині призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно п.7.1 Прикінцевих положень Закону №1058 відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу, згідно документів, наявних в електронній пенсійній справі, де спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "є-ж" ст. 55 Закону №1788 складає 31 рік 1 місяць 18 днів (періоди роботи з 29.09.1987 по 16.10.1995 та з 04.08.2001 по 31.08.2024), що не відповідає вимогам п.7.1 Прикінцевих положень Закону №1058. Проаналізувавши надані до заяви документи та документи наявні в електронній пенсійній справі, встановлено, що його стаж складає 31 рік 1 місяць 18 днів. Період який не зараховано до загального страхового стажу: з 19.11.1984 - 01.08.1985 - підготовче відділення Харківського медичного інституту, оскільки відповідно п. 19 ст. 62 Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 №1556-VII передбачено зарахування до страхового стажу відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періодів навчання на денній формі здобуття освіти у закладах вищої освіти, аспірантурі, інтернатурі, резидентурі, за умови сплати страхових внесків. Позивачем не підтверджена сплата страхових внесків за період навчання. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, у позивача відсутній спеціальний стаж роботи в закладах та установах на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років згідно ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки період роботи на посаді викладача в музичній школі, яка підпорядковується Міністерству культури не зараховується до спеціального стажу, який визначається Постановою 909. Тобто, не виконуються умови пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцевих положень". Стосовно відшкодування позивачу судових витрат зазначив, що згідно з ч. 2 ст. 73 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Тому відповідач не має можливості відшкодувати судовий збір у зв`язку з відсутністю коштів, призначених на цю мету.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач 24.02.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою (вх. №6487/С-2000-25 від 27.02.2025) про виплату ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день її призначення.

За принципом екстериторіальності заяву разом з додатками передано для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12.03.2025 № 82 позивачу відмовлено в нарахуванні грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день її призначення, у зв`язку з тим, що відповідно до документів, наявних в електронній пенсійній справі заявника, спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е-ж" ст. 55 Закону №1788 складає 31 рік 1 місяць 18 днів (періоди роботи з 29.09.1987 по 16.10.1995 та з 04.08.2001 по 31.08.2024), що не відповідає вимогам п.7.1 Прикінцевих положень Закону №1058.

Не погоджуючись із зазначеним, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх обгрунтованості.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Разом із цим, статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ передбачено призначення трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно з Переліком №909 до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальних органах Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичних центрах.

Відповідно до примітки 3 Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років пенсії за вислугу років, відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Постановою Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію (п.5 Порядку №1191).

Правову позицію щодо права особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій висловив Верховний Суд у справі №234/13835/17 від 13 березня 2018 року в якій зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV будь-якого іншого виду пенсії.

Правова позиція аналогічного змісту викладена Верховним Судом у постановах від 02.03.2020 у справі №175/4086/16-а, від 28.04.2020 у справі №678/941/17, від 12.03.2019 у справі №127/9277/17 та іншим.

Отже, визначальними для виплати особі грошової допомоги є такі умови:

1) наявність пенсійного віку, передбачений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

2) праця в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

3) страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

3) неотримання до звернення за вказаною грошовою допомогою будь-якої пенсії.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення та статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку № 637).

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 05.12.1981 - 01.07.1982: санітар у КЗОЗ "Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мешанінова"; 03.07.1982 - 20.09.1982: санітар у КЗОЗ "Харківська міська дитяча лікарня №5"; 01.09.1981 - 01.10.1982: навчання в Харківському медичному училищі №2; 19.11.1984 - 01.08.1985: підготовче відділення Харківського медичного інституту; 01.08.1985 - 29.06.1991: навчання в Харківському медичному інституті; 01.06.2001 - 03.08.2001: лікар-нарколог (по сумісництву) у КЗОЗ "Міська клінічна наркологічна лікарня №9".

Відповідальність за ведення трудової книжки щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців. Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.

Отже, вказані періоди роботи позивача належить до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років та відповідно надає право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону №1058-IV.

Поряд з цим, встановлено, що відповідачем безпідставно не зараховано до такого стажу періоди роботи позивача з 05.12.1981 по 01.07.1982 - санітар у КЗОЗ "Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мешанінова"; з 03.07.1982 по 20.09.1982 - санітар у КЗОЗ "Харківська міська дитяча лікарня №5"; з 01.09.1981 по 01.10.1982 - навчання в Харківському медичному училищі №2; з 19.11.1984 по 01.08.1985 - підготовче відділення Харківського медичного інституту; з 01.08.1985 по 29.06.1991 - навчання в Харківському медичному інституті; з 01.06.2001 по 03.08.2001 - лікар-нарколог (по сумісництву) у КЗОЗ "Міська клінічна наркологічна лікарня №9".

В оскаржуваному рішенні відповідача будь-яких пояснень щодо неврахування вказаних періодів роботи до стажу позивача відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління ПФУ 25.11.2005 за №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Водночас, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу. Відповідач, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу відповідного періоду роботи позивача, будь-яких додаткових документів від нього не вимагав, жодних дій по їх самостійному отриманню не вчиняв.

В даному випадку, позивач не може бути позбавлений свого права на зарахування до страхового стажу спірного періоду, оскільки зі свого боку позивач вчинив всі залежні від нього дії та надав усі можливі і наявні у нього документи.

Матеріали справи свідчать, що позивач з урахуванням оскаржуваного періоду (загалом понад 40 календарних років) працював на посадах, які дають право на призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12.03.2025 № 82, згідно з яким позивачу відмовлено у виплаті такої допомоги не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, протиправне і підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ефективним способом захисту і відновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового (трудового) стажу, що дає право на призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно з п. 7.1 Прикінцевих положень Закону №1058, періоди роботи: з 05.12.1981 по 01.07.1982 санітар у КЗОЗ "Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мешанінова"; з 03.07.1982 по 20.09.1982 санітар у КЗОЗ "Харківська міська дитяча лікарня №5"; з 01.09.1981 по 01.10.1982 навчання в Харківському медичному училищі №2; з 19.11.1984 по 01.08.1985 підготовче відділення Харківського медичного інституту; з 01.08.1985 по 29.06.1991 навчання в Харківському медичному інституті; з 01.06.2001 по 03.08.2001 лікар-нарколог (по сумісництву) у КЗОЗ "Міська клінічна наркологічна лікарня №9".

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", колегія суддів зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 245 КАС України, захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов`язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов`язання вчинити певні дії.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Колегія суддів зазначає, що у правовідносинах щодо призначення пенсійних виплат органи пенсійного фонду не наділені дискреційними повноваженнями, оскільки зобов`язані прийняти одне з рішень (в даному випадку про призначення грошової допомоги або про відмову у призначенні), яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що судом встановлено неправомірність оскаржуваного рішення відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність зобов`язання пенсійного органу виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що є належним способом захисту та поновлення порушеного права позивача.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України" від 16.12.2020 № 25-1 внесено зміни до п. 4.10 Порядку № 22-1, відповідно до яких після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Проаналізувавши наведені правові положення, колегія суддів вважає, що в даному випадку, враховуючи принцип екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області визначає лише право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, оскільки позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, обов`язок щодо виплати відповідної допомоги покладено саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання ОСОБА_1 .

Щодо посилання в апеляційній скарзі, які стосуються стягнення судом першої інстанції судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а саме те, що згідно з ч. 2 ст. 73 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом, то такі посилання є необґрунтованими, оскільки апелянтом не враховано приписів ст. 139 КАС Україні, які судом першої інстанції правильно застосовано, стягуючи із відповідача, як суб`єкта владних повноважень, судові витрати позивача.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, однак невірно розтлумачив норми права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про зміну судового рішення з підстав та мотивів його прийняття в частині зобов`язанння Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виклавши абзац четвертий резолютивної частини в наступній редакції: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Інша частина рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 по справі № 520/15061/25 підлягає залишенню без змін.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміні рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 по справі № 520/15061/25 - змінити, виклавши абзац четвертий резолютивної частини в наступній редакції:

"Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 по справі № 520/15061/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Я.В. П`янова В.Б. Русанова