Справа № 240/15270/25
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

03 грудня 2025 року м. Житомир справа № 240/15270/25

категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Комісії з розгляду питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Комісії з розгляду питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оформленого протоколом від 17 квітня 2025 року № 19, та зобов`язання відповідача відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період" прийняти нове рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

02 грудня 2025 року через підсистему "Електронний суд" надійшла заява представника позивача - адвоката Кичка Романа Анатолійовича про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 та його Третьому відділу вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 та його структурним підрозділом наразі вчиняються активні дії щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, що підтверджується повісткою № 5630388 про прибуття 05 грудня 2025 року о 09:00 год. для призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів. Зважаючи на визначену "придатність" позивача до військової служби за даними військово-облікового документа, вручення позивачу повістки № 5630388 в контексті ініційованих заходів забезпечення позову, як доводить заявник, є документальним підтвердженням дій з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову позивача на військову службу, що унеможливить виконання рішення суду, у разі його ухвалення на користь позивача, та, у підсумку, знівелює право на відстрочку, за захистом якого позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Визначаючись щодо достатності підстав для вжиття ініційованих заходів забезпечення позову суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин першої та другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є інструментом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову при існуванні очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Суд враховує, що предметом судового розгляду є право позивача на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у зв`язку з відмовою у реалізації якого виник спір у цій справі. Тож вимоги позивача, відповідно, звернені на захист цього права, реалізація якого, на переконання суду, буде унеможливлена у разі призову позивача на військову службу, й у таких висновках суд виходить з такого.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною першою статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" регламентовано обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Частиною п`ятою цієї ж норми передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію цього положення Урядом 16 травня 2024 року прийнято постанову № 560, якою затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації (надалі - Порядок № 560).

Згідно з підпунктом 1 пункту 27 Порядку № 560 під час мобілізації громадяни викликаються з метою, зокрема, до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів:

взяття на військовий облік;

проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби;

уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки);

призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Відповідно до пунктів 28 - 29 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.

У повістці зазначаються: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка; найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку; мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; місце, день і час явки за викликом; найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку, та дата її підписання - для повісток, оформлених на бланку. Такі повістки скріплюються гербовою печаткою; прізвище та власне ім`я керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, дата накладення кваліфікованого електронного підпису - для повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; реєстраційний номер повістки; роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Згідно з пунктом 82 Порядку № 560 наказ про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період видається, зокрема, керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - в день відправлення військової команди до військової частини (установи). А пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби визначено день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Доданими до заяви про забезпечення позову доказами заявником підтверджено вчинення ІНФОРМАЦІЯ_1 реальних дій щодо призову ОСОБА_1 на військову службу: вручення повістки № 5630388 із вказівкою з`явитися за визначеною адресою "для призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів", що з огляду на статус позивача "придатний до військової служби", що підтверджено доданим скріншотом військово-облікового документа з Електронного кабінету військовозобов`язаного у мобільному застосунку "Резерв+", дає підстави вважати, що фактичне виконання припису повістки зумовить відправлення позивача до місця проходження військової служби та завершить тим самим процедуру призову на військову службу під час мобілізації.

Тому суд не може не погодитись з представником позивача у тому, що призов позивача на військову службу унеможливить виконання рішення суду у цій справі якщо за результатом судового розгляду буде ухвалено рішення про задоволення позову в межах предмету позову щодо оскарження рішення відповідача про відмову в наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оформленого протоколом від 17 квітня 2025 року № 19. Ба більше, призов позивача на військову службу знівелює доцільність судового провадження у цій справі, оскільки унеможливить ефективний захист потенційно порушеного права позивача на відстрочку, у разі ухвалення рішення на користь позивача.

За таких обставин суд доходить висновку про співмірність ініційованих заходів забезпечення позову у вигляді заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, та адекватність таких заходів предмету спору у цій справі, оскільки вжиті заходи забезпечення позову у такий спосіб матимуть наслідком суто відтермінування мобілізації позивача до лав Збройних Сил України до вирішення цієї справи по суті, та не зумовлюють ані вирішення спору, ані надання оцінки оскаржуваному рішенню відповідача.

Тому суд погоджується з доводами заявника про існування визначених у статті 150 КАС України обставин для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може ускладнити чи унеможливити поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача; як слушно зауважує заявник, - набуття нового статусу "військовослужбовця" унеможливить захист права "військовозобов`язаного" на відстрочку від призову на військову службу, що є предметом розгляду у цій справі та на захист якого скеровані позовні вимоги, яке до того ж не може бути зреалізоване вже під час проходження військової служби.

Тож негативні наслідки у разі невжиття заходів забезпечення позову в контексті спору у цій справі зважаючи на підтверджені належними та достатніми доказами обставини щодо призову позивача на військову службу, доданими до заяви про забезпечення позову, як видається, є більш обтяжливими для позивача та порушуватимуть, на думку суду, "справедливий баланс" між загальним інтересом та вимогами захисту права позивача, про що він просить суд, звернувшись з відповідним позовом до суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, дослідивши зміст заяви про забезпечення позову та перевіривши доводи заявника доданими доказами, суд дійшов висновку, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Аналогічні висновки щодо подібних правовідносинах зроблено Верховним Судом у постанові від 31 липня 2024 року у справі № 140/36282/23.

У цій постанові Верховний Суд вкотре наголосив на тому, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову представника ОСОБА_1 адвоката Кичка Романа Анатолійовича є обґрунтованою, та підлягає задоволенню.

При цьому суд зауважує, що застосовуючи заходи забезпечення позову судом не розглядається питання обґрунтованості заявлених позовних вимог та доводів сторін по суті спору, як і підтвердження обставин, покладених в основу заявленого позову. Суд вживає заходи забезпечення позову із встановленням самого факту існування спору між сторонами та у ключі предмету спору, обираючи адекватні та спірмірні позовним вимогам заходи забезпечення позову на підставі поданої заяви про забезпечення позову у порядку КАС України.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 243, 248, 256, 294 КАС України, суд

ухвалив:

Задовольнити заяву представника ОСОБА_1 адвоката Кичка Романа Анатолійовича про забезпечення позову.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі № 240/15270/25 або до скасування таких заходів судом.

Негайно надіслати примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею і підлягає негайному виконанню на підставі частини першої статті 156 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повну ухвалу суду складено: 03 грудня 2025 року.

Суддя О.Г. Приходько