Справа № 420/12382/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/12382/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Джабурія О.В,

Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року, прийняте у складі суду судді Бабенка Д.А. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1551-UA0074534 від 25.06.2024 року;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області виключити об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований як гуртожиток, з реєстру об`єктів, які підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовано тим, що не зважаючи на те, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №408792323, а також рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» від 18.03.2019, де вказаний об`єкт зареєстрований як будівля гуртожитку, попри цей правовий статус, контролюючим органом здійснено нарахування податку на нерухомість, що, на думку Позивача, є неправомірним, оскільки відповідно до підпункту «г» пункту 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу України, гуртожитки не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно. Також Позивач зазначає, що податкове повідомлення-рішення було прийнято без належного повідомлення його як платника податків, адже жодного рекомендованого листа, повідомлення про вручення останній не отримував, а про існування податкового повідомлення-рішення він дізнався лише після входу до електронного кабінету платника податків.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року адміністративний позов було частково задоволено. Визнано протиправним та скановано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 25.06.2024 №0-1551-UA0074534. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області звернулося до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та не ґрунтується на засадах верховенства права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Відповідач не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та вважає їх помилковими, оскільки базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, а обчислення суми податку здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Також апелянт зауважив, що Відповідачем сформоване податкове повідомлення-рішення було направлено засобами поштового зв`язку 28.06.2025 з повідомленням про вручення за №686 на податкову адресу платника: АДРЕСА_2 , який 09.07.2024 повернувся до відправника з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

29.10.2025 Позивач подав до П`ятого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу, в якій не визнає вимоги, викладені в апеляційній скарзі, в повному обсязі, оскільки вони є необґрунтованими, суперечать нормам чинного законодавства України та не підтвердженні належними доказами.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.06.2024 року Головним управлінням ДПС в Одеській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №0 1551-UA0074534, яким Позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно в сумі 44644,59 грн.

Як об`єкт оподаткування у вказаному рішенні зазначено нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №408792323, а також рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» від 18.03.2019, вказаний об`єкт зареєстрований як будівля гуртожитку.

Вважаючи, що у зв`язку із неправомірним нарахування податку на нерухомість, так як відповідно до підпункту «г» пункту 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу України, гуртожитки не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обчислення суми податку та прийняття відповідного податкового повідомлення-рішення здійснюється податковим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності. Відтак, згідно із даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Позивач є власником будівлі та споруди гуртожитку, що розташований по АДРЕСА_1 , яке, відповідно до підпункту «г» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування, а відтак податкове повідомлення-рішення №0-1551-UA0074534 від 25.06.2024, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2023 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 44644,59 грн, є протиправними та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі ПК України).

Положеннями ст.265 цього Кодексу визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно з пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Так, положеннями пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування, зокрема: г) гуртожитки.

За визначенням, наведеним у пункті 2 розділу І Положення про гуртожитки, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84, гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, гуртожитки віднесено до підрозділу 11 «Будівлі житлові» групи 113 «Гуртожитки» класу 1130 «Гуртожитки». Вказаний клас включає житлові будинки для колективного проживання, включаючи будинки для людей похилого віку та інвалідів, студентів, дітей та інших соціальних груп, наприклад, будинки для біженців, гуртожитки для робітників та службовців, гуртожитки для студентів та учнів навчальних закладів, сирітські будинки, притулки для бездомних та т. ін.). Клас 1130 складається з підкласів 1130.1 «Гуртожитки для робітників та службовців», 1130.2 «Гуртожитки для студентів вищих навчальних закладів», 1130.3 «Гуртожитки для учнів навчальних закладів», 1130.4 «Будинки-інтернати для людей похилого віку та інвалідів», 1130.5 «Будинки дитини та сирітські будинки», 1130.6 «Будинки для біженців, притулки для бездомних», 1130.9 «Будинки для колективного проживання інші».

З аналізу наведених вище положень нормативно-правових актів слідує, що віднесення об`єктів нерухомості до гуртожитків зумовлене функціональним призначенням останніх, яке полягає у наданні місця для тимчасового проживання певним категоріям населення, які навчаються, виконують певну трудову функцію чи наділені відповідним статусом.

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

У відповідності до пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містить дані щодо об`єкта оподаткування, відповідно до яких об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 визначений як гуртожиток.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що для застосування положень підпункту «г» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України слід вирішити питання приналежності спірних об`єктів нерухомості до гуртожитків, для чого слід керуватись належними доказами, що підтверджують право власності та дотримання вимог державної реєстрації таких об`єктів, зокрема, встановлених приписами статті 127 Житлового кодексу Української РСР, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд у своїй постанові № 420/5693/18 від 17 вересня 2021 року.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Позивач є власником будівлі та споруди гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке, відповідно до підпункту «г» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1551-UA0074534 від 25.06.2024, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2023 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 44644,59 грн.

Щодо позиції апелянта стосовно порушення Позивача строків звернення, колегія суддів виходить з наступного.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.01.2022 у справі №160/11673/20 сформовано правовий висновок, що процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, а саме інформацією з Державної податкової служби України від 30.05.2025 №3708/Г/99-00-20-05-01-09, Позивач ознайомився зі спірним податковим повідомленням-рішенням у грудні 2024 року через електронний кабінет платника податків, коли він здійснив перший вхід в електронний кабінет платника податків 13.12.2024. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази оскарження спірного податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

Водночас, сторонами у заявах по суті визнається факт того, що спірне податкове повідомлення-рішення надсилалось відповідачем на адресу позивача, проте, не було вручене та повернуто відповідачу за закінченням терміну зберігання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Позивачем не було пропущено строк звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені в апеляційній скарзі доводи Відповідача не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 249, 286, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька