Справа № 500/5381/25
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі в частині позовних вимог

Справа № 500/5381/25

03 грудня 2025 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні питання про закриття провадження в частині позовних вимог в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Тернопільської обласної прокуратури, у якому просить зобов`язати Тернопільську обласну прокуратуру переглянути справу на предмет правомірності звинувачень, наявності доказів, обґрунтованості звинувачення, надати відповідь, а саме: враховуючи викладе, а також міркування описані у зверненні до Офісу Генерального прокурора, які разом із документами були перенаправлені до Тернопільської обласної прокуратури (відповідь №27/2-16199, вих-25 від 24.02.2025) надати відповідь на поставлені запитання в заявах (скаргах); які саме докази, яким чином були враховані при прийнятті рішення обвинувачення, що були написані позивачкою на виправдання дій уряду рф, інше було оцінено досудовим слідством з точки зору допустимості, достовірності чи можливо за якимось внутрішніми переконаннями; які існують канони вище вказаної методички пропаганди (у вироку ст. 17) якими користується експерт.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.02.2024 у справі №607/10999/22, який залишено без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15.05.2024, ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 436-2, частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України (далі КК України) та призначено покарання. Позивачка ставить під сумнів доцільність залучення експерта для проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи в межах кримінального провадження, а також компетентність цього експерта. На думку позивачки, обвинувачення ґрунтувалося на доказах, отриманих незаконним шляхом, та на припущеннях.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з вироком суду, написала кілька звернень до Офісу Генерального прокурора з проханням перегляду кримінального провадження на предмет достовірності та наявності доказів, правильності застосування органом досудового розслідування, прокуратурою та судами норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідності висновків суду обставинам справи. Надалі позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 03.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує та зазначає, що відповідно до вимог пункту 1 розділу IV Інструкції про порядок розгляду звернень і запитів в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора від 25.06.2024 №153 (далі - Інструкція), розгляд звернення позивачки в межах наданих повноважень заступником керівника обласної прокуратури було доручено начальнику відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки обласної прокуратури Рибизанту Т.Л.

Тернопільською обласною прокуратурою розглянуті такі заяви ОСОБА_1 : звернення від 30.01.2025, яке адресовану Офісу Генерального прокурора та надійшло відповідачу 14.03.2025 з Дніпропетровської обласної прокуратури, звернення від 16.05.2025, яке адресовану Офісу Генерального прокурора та надійшло 27.05.2025, та звернення від 23.06.2025, яке адресовану Офісу Генерального прокурора, та надійшло відповідачу 07.07.2025. Про результати їх розгляду та прийняті рішення ОСОБА_1 повідомлено листами від 11.04.2025 № 10-336вих-25, від 09.06.2025 № 10-580вих-25 та від 18.07.2025 № 10-746вих-25 (відповідно).

Відповідачем розгляд звернень ОСОБА_1 з питань досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 0000115 здійснювався з огляду на встановлені обставини, в межах наданих повноважень, в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96 (далі - Закон №393/96) та організаційно-розпорядчими документами Генерального прокурора з питань організації роботи на даному напрямі, а також з дотриманням встановлених правил діловодства.

Зазначає, що порушені заявницею у зверненнях питання щодо правомірності проведення окремих процесуальних дій, законності прийнятих судових рішень тощо, вирішувались нею, як учасником кримінального провадження, шляхом застосування принципів змагальності (самостійне обстоювання своєї правової позиції, прав і свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом) та забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Доводи позову та додані до нього документи не містять жодних даних щодо фактів протиправних рішень, дій чи бездіяльності органу прокуратури. Крім того, відсутня і сама констатація фактів порушень норм законодавства відповідачем. Фактично позивачка просить вчинити обласну прокуратуру дії, що не входять до кола її повноважень.

Також відповідач звертає увагу, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

А тому, доводи позовної заяви про незгоду з висновком експерта, його прийняття та оцінку як доказу у межах кримінального провадження не може розглядатися у межах адміністративного процесу, оскільки юрисдикція адміністративних судів на такі питання не поширюється.

Відповідач вважає, що ним надані відповіді на усі її звернення з дотриманням вимог нормативно-правових актів, а тому просить відмовити у позові ОСОБА_1 у повному обсязі (а.с.45-53).

У відповіді на відзив позивачка з аргументами відповідача не погоджується позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі (а.с.174-177).

Інших заяв по суті справи від учасників справи не надходило.

Суд, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Почаїв, Кременецького району, Тернопільської області.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.02.2024 у справі №607/10999/22, який залишено без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15.05.2024, ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 436-2 КК України, частиною 1 статті 111-1 КК України та призначено покарання терміном на 5 років позбавлення волі (а.с.5-11).

З 13.06.2024 ОСОБА_1 утримувалася в державній установі «Чортківська УВП (№26)», з 26.07.2024 відбувала покарання в державній установі «Кам`янська виправна колонія (№34)», з 28.10.2024 по теперішній час відбуває покарання в державній установі «Водянська виправна колонія (№146)» (а.с.11 зворот).

ОСОБА_1 30.01.2025 направлено звернення до Офісу Генерального прокурора, в якому позивачка просила надати інформацію щодо поширення відеороликів, а також перевірити застосування доказів та надати оцінку роботі органів державної влади (а.с.56-63).

Офісом Генерального прокурора передано звернення за територіально юрисдикцією листом від 28.02.2025 до Дніпропетровської обласної прокуратури (а.с.55).

Відповідно до Закону №393/96 Дніпропетровською обласною прокуратурою звернення ОСОБА_1 направлено для розгляду в межах компетенції до Тернопільської обласної прокуратури (а.с.54).

Згодом ОСОБА_1 16.05.2025 направлено звернення до Офісу Генерального прокурора, в якому позивачка просила вирішити питання щодо проведення перевірки наявних доказів, які покладенні в основу її звинувачення (а.с.150-152).

Офісом Генерального прокурора передано звернення за територіально юрисдикцією листом від 26.05.2025 до Дніпропетровської обласної прокуратури та Тернопільської обласної прокуратури (а.с.149).

Листами від 11.04.2025 та від 09.06.2025 Тернопільською обласною прокуратурою розглянуто звернення позивачки щодо упередженого розгляду судами справи №607/10999/22 та щодо перегляду рішень ухвалених судами у справі №607/10999/22, та роз`яснено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.02.2024 ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 111-1, частиною 3 статті 436-2 КК України. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15.05.2024 апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника - адвоката Чапаєвої Г.М. залишено без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.02.2024 без змін. Також повідомлено відомості, які містяться в Єдиному державного реєстру судових рішень, про те, що 08.10.2024 колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду захиснику засудженої ОСОБА_1 - адвокату Чапаєвій Г.М. відмовлено у відкриті касаційного провадження. Позивачці роз`яснено, що у випадку незгоди з прийнятим рішенням вона маєте право оскаржити його прокурору вищого рівня або до суду (а.с.148).

23.06.2025 ОСОБА_1 направила звернення до Офісу Генерального прокурора, в якому просила надати інформацію щодо правомірності залучення експертів (а.с.162-166).

Офісом Генерального прокурора передано звернення за територіальністю листом від 07.07.2025 до Тернопільської обласної прокуратури (а.с.161).

Листом від 18.07.2025 Тернопільською обласною прокуратурою повідомлено, що позивачка скористалися своїм правом подачі апеляційної скарги. Зі змісту рішення суду апеляційної інстанції, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таких порушень цього закону, які були б істотними та потягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено.

Щодо запитуваної інформації про правомірність залучення експерта, то заявниці роз`яснено, що згідно з частиною першою статті 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Статтею 242 КПК України передбачено, що експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

У висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Разом з тим повідомлено, що створення «незалежної урядової інстанції» для перевірки доказів, на підставі яких судом було визнано позивачку винуватою за частиною 1 статті 11-1, частиною 3 статті 436-2 КК України, законом не передбачено (а.с.171).

Позивачка вважає звинувачення щодо неї неправомірними, вирок незаконним, а надані відповіді Тернопільською обласною прокуратурою неналежними, через що звернулася до суду.

Вирішуючи питання, чи належить позовну заяву ОСОБА_1 в частині зобов`язання Тернопільську обласну прокуратуру переглянути справу на предмет правомірності звинувачень, наявності доказів, обґрунтованості звинувачення, розглядати за правилами адміністративного судочинства, суд дійшов наступних висновків.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначеннями, наведеними у пунктах 1, 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Отже, імперативний припис вказаної норми виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.

Позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені у цій справі є некоректними, тобто спосіб захисту сформульовано таким чином, що позовні вимоги фактично стосується і перегляду вироку, який на переконання позивачки, є щодо неї незаконним, і розгляду звернень ОСОБА_1 стосовно обставин, покладених в основу вироку.

За змістом спірних правовідносин та звернень позивачки, які розглядалися Тернопільською обласною прокуратурою, можна дійти висновку, що в окремій частині вони стосується необхідності перевірки обставин, які було досліджено судом при постановлені вироку в кримінальній справі та фактичних обставин кримінальної справи зокрема.

В іншій частині позовних вимог, позивачка просить зобов`язати відповідача надати відповіді на питання, які нею піднімалися у звернення, які розглядалися Тернопільською обласною прокуратурою.

З урахуванням наведеного суд вказує, що відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України, судоустрій, судочинство, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства визначаються виключно законами.

Згідно з частиною 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 статті 3 КПК України).

Суд зауважує, що законність процесуальних актів, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні процесуальних повноважень, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Намагання здійснити контроль за процесуальною діяльністю поза межами відповідного процесуального регулювання є протиправним втручанням у діяльність особи, наділеної в установленому порядку процесуальними правами, та є посяганням на її процесуальну незалежність.

Таким чином, при визначенні юрисдикції у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов`язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

При цьому в межах адміністративного судочинство може розглядатися лише питання щодо дотримання відповідачем при розгляді звернення позивачки вимог Закону України "Про звернення громадян".

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання Тернопільську обласну прокуратуру переглянути справу на предмет правомірності звинувачень, наявності доказів, обґрунтованості звинувачення, стосуються питань, які регламентовано нормами Кримінального процесуального кодексу України, а тому даний спір в цій частині не відноситься до юрисдикції адміністративних судів і не може бути розглянутий за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

В межах спірних правовідносин до юрисдикції адміністративного суду належить лише перевірка правомірності дій та рішень відповідача в частині розгляду звернень ОСОБА_1 та дотримання вимог Закону України «Про звернення громадян».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина друга статті 239 КАС України).

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України в частині позовних вимог про зобов`язання Тернопільську обласну прокуратуру переглянути справу на предмет правомірності звинувачень, наявності доказів, обґрунтованості звинувачення слід.

Керуючись статтями 238, 239, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури в частині позовних вимог про зобов`язання Тернопільську обласну прокуратуру переглянути справу на предмет правомірності звинувачень, наявності доказів, обґрунтованості звинувачення закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 03 грудня 2025 року.

Суддя Чепенюк О.В.