Справа № 500/5347/25
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5347/25

02 грудня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 через представника звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС. відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС №0-1918-UA0066619 від 05.04.2025, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2024 рік в розмірі 157 822,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою підприємцем і основним видом її діяльності є КВЕД 16.29. Виробництво інших виробів з деревини. Така діяльність класифікується у секціях «С» КВЕД ДК 009:2010. Позивач є власником нежитлового приміщення, будівлі виробничого призначення, цеху з виробництва паливних брикетів, загальною площею 1481,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з, і вважає, що така будівля відноситься до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

З огляду на те, що нежитлова будівля є будівлею промисловості, віднесена до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та використовуються позивачем у господарській діяльності за цільовим призначенням і не здається в оренду, лізинг, позичку, а її підприємницька діяльність класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, то з посиланням на підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) вказує, що належна їй будівля не є об`єктом оподаткування, а контролюючим органом безпідставно визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно на 2024 рік.

ОСОБА_1 зазначає, що використовує будівлю для виготовлення паливних брикетів, має усе необхідне обладнання та устаткування для їх виготовлення, що підтверджується інвентаризаційним описом від 05.01.2024, а також видатковими накладними про закупівлю витратних матеріалів для функціонування такого обладнання (пили, фільтри, шліфувальні стрічки), а також супутніх витратних матеріалів. Збут готової продукції (паливних брикетів типу PINI-KAY) здійснюється у країни Європи, на підтвердження чого позивач надає митні декларації з відповідними відмітками митного органу, рахунки-фактури на оплату поставленої продукції та товарно-транспортні накладні на перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (CMR), а також реалізовує паливні брикети на внутрішньому ринку, про що свідчать видаткові накладні на реалізацію готової продукції на внутрішньому ринку.

У позовній заяві позивач навела етапи виробничого процесу виготовлення брикетів, усі з яких проходять у приміщенні цеху з виробництва паливних брикетів у селі Драганівка (спірному об`єкті), планування та площа якого дозволяє розділити дану будівлю на різні зони виробництва (виробничу ділянку на якій безпосередньо виготовляється продукція та складські частини для зберігання та підготовки до переробки сировини, а також зберігання та підготовку до реалізації готової продукції).

Ще у позові звернута увага, що рішенням Підгороднянської сільської ради №684 від 22.06.2022 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Підгороднянської сільської ради на 2023 рік», визначено, що будівлі промисловості, розташовані на території Підгороднянської територіальної громади, звільнені від оподаткування без встановлення будь-яких умов. Надалі Підгороднянською сільською радою не прийнято окремого рішення щодо встановлення ставок податку на податковий період 2024 року, в силу положень статті 12 ПК України рішення Підгороднянської сільської ради №684 від 22.06.2022 залишалось чинним до кінця 2024 року.

Ухвалою суду від 17.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

У додаткових поясненнях представник позивача зазначив, що у разі якщо суд прийде до переконання, що належним позивачем у справі є фізична особа ОСОБА_1 , а не особа в статусі підприємця, то позивач не заперечує щодо залучення її як позивача у статусі фізичної особи.

У відзиві на позовну заяву відповідач позову не визнає. Вказує, що відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд ДК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B - F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. З аналізу цієї норми висновується, що її застосування передбачає наявність таких умова: 1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є промисловим товаровиробником, 2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у промисловій діяльності, 3) безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Документи, які долучила позивач до позовної заяви підтверджують провадження підприємцем господарської діяльності як такої та реалізацію продукції за межі митної території України, але не містять доказів, що товари є такими, що вироблені позивачем у спірному об`єкті нерухомого майна в межах її підприємницької діяльності, і підтверджують лише те, що такі було відвантажено за вказаною адресою.

Стосовно застосованої ставки податку, то відповідач зауважив, що рішенням Підгороднянської сільської ради №979 від 13.07.2023 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Підгороднянської сільської ради на 2024 рік» лише продубльовано норму ПК України в частині пропільговнаного типу нежитлової нерухомості, а відтак, податковим органом, правомірно застосовано максимальну ставку податку - не більше 1,5 %, згідно вимог підпункту 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 ПК України.

Ще зазначає, що для проведення звірки ОСОБА_1 не зверталася до відповідача, а тому з посиланням на практику Верховного Суду вважає, що у випадку нереалізації платником податків права на проведення звірки даних відсутні підстави для посилань в подальшому на відомості, що можуть мати вплив або на віднесення належного йому нерухомого майна до об`єкта оподаткування взагалі, або ж на розмір ставки податку. Просить відмовити у позові.

У відповіді на відзив представник позивача на спростування пояснень представника ГУ ДПС про застосування максимальної ставки звертає увагу на положення підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, якою визначено що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Даною нормою не передбачено повноважень контролюючого органу у випадку відсутності прямого зазначення таких ставок в рішенні органу місцевого самоврядування, на власний розсуд визначати та застосовувати ставку оподаткування в межах законодавчо визначених відсоткових значень.

Стосовно звірки даних, то представник позивача зауважив, що проведення звірки в порядку підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України є правом платника податку, а не обов`язком платника звертатись до контролюючого органу із заявою про проведення звірки даних.

Ще зазначив, що позивачем не лише долучено до позовної заяви вичерпний перелік документів, що дозволяють встановити факт виготовлення брикетів у цеху з виробництва паливних брикетів за адресою: АДРЕСА_2 з, площею 1481,9 кв.м, а й поетапно описано процес виготовлення такої продукції.

Ухвалою суду від 13.11.2025 за згодою позивача замінено первісного позивача фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 на належного - фізичну особу ОСОБА_1 ; зобов`язано ОСОБА_1 надати суду технічний паспорт будівлі та інші документи (при наявності), які містять відомості про класифікаційні ознаки та функціональне призначення об`єкта нерухомості - нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з, загальна площа об`єкта: 1481,9 кв.м. Одночасно цією ухвалою продовжено строк розгляду справи до 30 днів.

На виконання вимог ухвали суду від 13.11.2025 у строк, встановлений судом, надійшли додаткові докази від позивача, а саме: технічний паспорт №ТІ01:7015-1549-2707-6670 будівлі виробничого призначення цеху з виробництва паливних брикетів що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з, загальною площею 1481,9 кв.м, та витяг з Реєстру будівельної діяльності, копія паперового варіанту технічного паспорту належного ОСОБА_1 цеху з виробництва паливних брикетів що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з, загальною площею 1481,9 кв.м (а.с.69-79).

Дослідивши докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 належить на праві власності об`єкт нерухомого майна - будівля виробничого призначення, цех з виробництва паливних брикетів, загальною площею 1481,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з. Право власності на нерухоме майно зареєстровано 04.12.2021 та підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.31).

ОСОБА_1 зареєстрована як підприємець з 06.03.2020, основним видом її діяльності є КВЕД 16.29. Виробництво інших виробів з деревини, виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння (а.с.6 зворот).

05.04.2025 ГУ ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення форми Ф №0-1918- НОМЕР_1 , яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 157 822,35 грн за податковий період 2024 рік, об`єкт оподаткування: нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з, загальна площа об`єкта: 1481,9 кв.м (а.с.5 зворот).

Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення №0-1918-UA0066619 від 05.04.2025 таким, що підлягає скасуванню, звернулася до суду із цим позовом.

У спірних правовідносинах платником податку виступає фізична особа власник нежитлової будівлі ОСОБА_1 . Відтак належним позивачем за позовними вимогами щодо оскарження податкового повідомлення-рішення №0-1918-UA0066619 від 05.04.2025 є саме фізична особа ОСОБА_1 , а не фізична особа-підприємець, тому суд за її згодою замінив позивача зі статусом підприємця на фізичну особу ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

01.01.2015 набув чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що власники нежитлової нерухомості, яка за своїми окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В силу вимог підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості це будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення того, чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

З аналізу цієї норми висновується, що її застосування передбачає наявність таких умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є промисловим товаровиробником, друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у промисловій діяльності, третя - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Також слід зазначити, що встановлена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності промислових товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єкта господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення (чинний від 01.01.2001 р.).

У розділі І Вступ ДК 018-2000 вказано, що будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень, повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

Головне призначення повинно бути визначене таким чином:

обчислюється відсоткове співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання;

потім будівля класифікується за методом "зверху - вниз". Будівлю спочатку відносять з розділу (один розряд коду), що охоплює всю чи більшу частку всієї її загальної площі. Далі їх відносять до підрозділу (два розряди коду) - житлові будівлі, нежитлові будівлі за найбільшою питомою вагою площі в цій будівлі.

Наступним кроком визначається група (три розряди коду) за найбільшою часткою в загальної площі в межах підрозділу.

Нарешті, вибирається належність будівлі до класу (чотири розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі у межах групи.

Відповідно до ДК 018-2000 клас 1251 «Будівлі промислові» віднесено до групи 125 «Будівлі промислові та склади». Клас 1251 «Будівлі промислові» - це будівлі, що використовуються для промислового виробництва, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні тощо. Цей клас не включає: резервуари, силоси та складські приміщення (1252); будівлі сільськогосподарського призначення (1271); комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні заводи тощо), які не мають характеристик будівель (230).

До класу 1251 «Будівлі промислові» включені підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Суд зазначає, що наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 № 3573 «Про затвердження національного класифікатора НК 018:2023 та скасування національного класифікатора ДК 018-2000» (набрав чинності 01.01.2024 ) затверджено новий класифікатор будівель та споруд.

Фактично в описаній вище судом класифікації будівель промисловості Класифікатор змін не зазнав.

У даному випадку мова йде про належний позивачу об`єкт нерухомого майна - будівлю виробничого призначення, цех з виробництва паливних брикетів, загальною площею 1481,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з.

Відповідно до технічного паспорту на цю нежитлову будівлю, воно включає такі приміщення: цех 972,2 кв.м, кладову 9,0 кв.м, цех 500,7 кв.м (а.с.72-73).

Отже, належна позивача будівля - цех з виробництва паливних брикетів за своїми ознаками та функціональним призначенням відноситься до класу 1251 "Будівлі промисловості", підкласу 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", ДК 018-2000.

Водночас, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки з його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №812/1800/18, від 27.01.2022 у справі № 826/6649/17, від 31.05.2022 у справі № 420/12318/21.

Тому суд має встановити чи об`єкт нерухомості, щодо якого нараховані податкові зобов`язання, використовується за призначенням у сфері здійснення промислового виробництва, а саме виготовлені паливних брикетів.

Судом встановлено, що з 06.03.2020 ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з відомостями про такий основний вид діяльності: КВЕД 16.29. Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння (а.с.6 зворот).

Згідно з положеннями Національного класифікатора України Класифікація видів економічної діяльності 009:2010, прийнятого наказом Держспоживстандарту України 11.10.2010 № 457, види діяльності за кодом 16.29. Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння відноситься до секції С Переробна промисловість, розділу Лісопильне та стругальне виробництво.

Таку господарську діяльність ОСОБА_1 здійснює у нежитлових приміщеннях цехах з виробництва паливних брикетів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з. Доказами провадження господарської діяльності та використання позивачем нежитлового приміщення у промисловому виробництві - виробництві паливних брикетів є надані позивачем документи про придбання основних засобів, сировини та інших матеріалів для виробництва брикетів та продаж виготовленої продукції.

Так, суду надано копії інвентаризаційних описів основних засобів підприємця ОСОБА_1 станом на 05.01.2024, до яких включено обладнання та устаткування для виготовлення паливних брикетів (а.с.7-8), видаткові накладні на придбання протягом 2024 року витратних матеріалів для функціонування такого обладнання (пили, фільтри, шліфувальні стрічки), а також супутніх витратних матеріалів (а.с.10-12).

Також на підтвердження здійснення господарської діяльності у сфері виробництва паливних брикетів матеріали справи містять видаткові накладні на придбання сировини необхідної для виробництва паливних брикетів, а саме: деревини та пиломатеріалів з товарно-транспортними накладними щодо їх доставки (а.с.13-17).

Представник позивача у позові пояснював, що основним призначенням паливних брикетів є використання в твердопаливних системах опалення, відтак найбільший попит на таку продукцію виникає у період опалювального сезону та підготовки до нього.

Одним із основних напрямків збуту готової продукції (паливних брикетів типу PINI-KAY) для фізичною особи-підприємця ОСОБА_1 є поставки у країни Європи, на підтвердження реальності здійснення таких поставок протягом 2024 року матеріали справи містять митні декларації з відповідними відмітками митного органу, рахунки-фактури на оплату поставленої продукції та товарно-транспортні накладні на перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (CMR), (а.с.23-26). Крім зовнішньо-економічної діяльності, позивач також реалізовує паливні брикети на внутрішньому ринку, що підтверджується видатковими накладні на реалізацію готової продукції на внутрішньому ринку (а.с.17-22).

Представник позивача у позові зазначав, що з метою фіксування переміщень сировини та готової продукції в межах підприємства (що дозволяє аналізувати ефективність виробничого процесу та редагувати обсяги закупівель сировини для виробництва) усі переміщення сировини та готової продукції із передачею від однієї відповідальної особи до іншої супроводжуються складенням актів приймання-передачі запасів (готової продукції). Виробничий процес складається із наступних етапів: 1. Підготовлена до переробки сировина, що знаходиться в складській частині приміщення у працівника відповідального за зберігання та підготовку до переробки сировини передається в виробничу частину приміщення працівнику відповідальному за виготовлення продукції. 2. Після виготовлення паливні брикети передаються в іншу частину приміщення (складську) для зберігання та підготовки до реалізації (фасуванння та розкладення на транспортну тару (піддони)), під відповідальність вже іншого працівника, що відповідальний за зберігання та підготовку до реалізації готової продукції. 3. Завершальним етапом вищеописаних процесів є відвантаження паливних брикетів, кінцевому споживачу (про що свідчать наявні в матеріалах справи документи). Усі вище перелічені процеси протягом 2024 року фіксувались актами приймання передачі запасів (готової продукції), копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.28-34).

З огляду на наведене, суд вважає, що об`єкт нежитлової нерухомості, власником якого є позивач, є промисловою будівлею, де здійснюється господарська діяльність, яка пов`язана з виготовленням паливних брикетів.

У ході розгляду справи судом не встановлено, а контролюючим органом не доведено, що вказана промислова будівля здавалася у 2024 році позивачем в оренду, лізинг чи позичку або використовувалася не за призначенням.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач має право на пільгу в оподаткуванні податком на нерухоме майно у 2024 році стосовно спірного нежитлового приміщення - цеху з виробництва паливних брикетів, загальною площею 1481,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з.

Також судом встановлено, що рішенням Підгороднянської сільської ради №684 від 22.06.2022 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Підгороднянської сільської ради на 2023 рік», визначено, що будівлі промисловості, розташовані на території Підгороднянської територіальної громади, звільнені від оподаткування без встановлення будь яких умов (а.с.35-38). Ставки органом місцевого самоврядування на 2024 рік не встановлено.

Відповідно до підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України у разі якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та/ або зборів, сільська, селищна, міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/ або зборів.

Оскільки Підгороднянською сільською радою не прийнято окремого рішення щодо встановлення ставок податку на податковий період 2024 року, то в силу наведених положень статті 12 ПК України рішення Підгороднянської сільської ради №684 від 22.06.2022, залишалось чинним до кінця 2024 року.

Законодавець не визначає альтернативного способу обрахунку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, чи можливість застосування альтернативної ставки, натомість податковий орган, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення №0-1918-UA0066619 від 05.04.2025 безпідставно застосував максимальну ставку1,5% від мінімальної заробітної плати.

Відтак, позовні вимоги належить задовольнити шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС№0-1918-UA0066619 від 05.04.2025, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2024 рік, у розмірі 157 822,35 грн.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до частини першої статі 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1262,58 грн (бо 1 відсоток ціни позову складатиме (1578,22 грн), а з застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 1262,58 грн), перерахованого до бюджету згідно з платіжною інструкцією 18.08.2025 (а.с.5).

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Тернопільській області (вулиця Білецька, 1, місто Тернопіль, 46003, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи в ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №0-1918-UA0066619 від 05.04.2025, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2024 рік у сумі 157 822,35 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1262,58 грн (одна тисяча двісті шістдесят дві грн 58 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 02 грудня 2025 року.

Суддя Чепенюк О.В.