Справа № 400/12167/25
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

02 грудня 2025 р. № 400/12167/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши матеріали

за адміністративним позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаПівденного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, вул. 9-а Слобідська, 40/1, м. Миколаїв, 54003,
провизнання протиправним та скасування наказу від 28.11.2022 №191-ос, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ управління Держпраці у Миколаївській області від 28.11.2022 року № 191-ос, яким ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста з питань протидії корупції управління Держпраці у Миколаївській області 01.12.2022 року відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із ліквідацією управління Держпраці у Миколаївській області з припиненням державної служби;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору з питань запобігання та виявлення корупції Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з 01.12.2022 року;

- стягнути з Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.12.2022 року по 31.12.2023 року у даній справі із розрахунку 1462 грн,00 за кожен робочий день вимушеного прогулу та за період з 01.01.2024 року по день прийняття рішення суду у даній справі із розрахунку 1893,20 грн за кожен робочий день вимушеного прогулу з вирахуванням обов`язкових до сплати податків та зборів.

Ухвалою від 13.11.2025 року суд залишив позовну заяву без руху та ухвалив позивачу у десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, зокрема: надати заяву про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом та докази поважності причин його пропуску.

27.11.2025 року від позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, у якій позивач, на виконання ухвали без руху, зазначив, що отримав копію наказу про своє звільнення фактично лише 03.11.2025 року, а звернувся до суду з позовом 12.11.2025 року, тобто у місячний строк.

Суд дослідив заяву позивача та зазначає наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 1 ст. 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, строк, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Суд зазначає, що розумні строки в адміністративному судочинстві це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Зазначений висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 01.02.2024 року у справі № 990/270/23, від 14.11.2024 року у справі № 990/240/24 та інших.

За змістом ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) ЄСПЛ вказав «Правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків».

У пункті 23 рішення від 28.03.2006 року у справі «Мельник проти України» (Заява № 72286/01) ЄСПЛ зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі «Устименко проти України» (Заява № 32053/13) ЄСПЛ зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Суд встановив, що Управління Держпраці у Миколаївський області 28.11.2022 року прийняло наказ № 191-ос «Про звільнення ОСОБА_1 », яким встановлено:

1.Звільнити ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста з питань протидії корупції 01 грудня 2022 року у зв`язку з ліквідацією Управління згідно пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

2. Відділу бухгалтерського обліку, фінансового забезпечення та господарської діяльності ( ОСОБА_3 ):

2.1. Виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

2.2. Провести остаточний розрахунок з ОСОБА_1 та виплатити грошову компенсацію за невикористані 13 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботі з 03.02.2022 по 01.12.2022.

3. У день звільнення з посади ОСОБА_1 передати справи та довірене у зв`язку з виконанням посадових обов`язків майно , ОСОБА_4 , начальнику Управління, прийняти справи та майно , про що скласти відповідний акт.

З огляду на викладене суд зазначає, що позивач мав можливість ознайомитись зі змістом зазначеного наказу з 01.12.2022 року, оскільки з ним були проведені всі розрахунки, а тому місячний строк на звернення до суду з позовом про оскарження цієї ухвали розпочався з наступного дня після того, як позивач мав можливість з нею ознайомитись, тобто з 02.12.2022 року.

Натомість позивач звернувся до суду з позовом про оскарження наказу Управління Держпраці у Миколаївський області від 28.11.2022 року № 191-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » лише 12.11.2025 року, тобто з пропуском установленого ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку.

Разом з цим у заяві позивач наполягає на поважності причин пропуску вказаного строку з огляду на порушення роботодавцем ст. 47 КЗпП України, а саме: Управління зобов`язано було вручити йому копії наказу про звільнення у день звільнення.

Позивач зауважив, що відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення йому копії наказу (розпорядження) про звільнення. Копія наказу про звільнення отримана позивачем лише 03.11.2025 року, у зв`язку з цим позивач вважає, що місячний строк звернення до суду ним не порушений.

Надаючи оцінку доводам позивача, викладеним у заяві про наявність обставин, які унеможливили подання позову в передбачений законодавством строк, суд зазначає таке:

Як зазначено вище, відповідно до п. 2 наказу Управління Держпраці у Миколаївський області від 28.11.2022 року № 191-ос «Про звільнення ОСОБА_1 », відділу бухгалтерського обліку, фінансового забезпечення та господарської діяльності ( ОСОБА_3 ) установлено: виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат; провести остаточний розрахунок з ОСОБА_1 та виплатити грошову компенсацію за невикористані 13 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботі з 03.02.2022 року по 01.12.2022 року.

Пунктом 3 вказаного наказу установлено у день звільнення з посади ОСОБА_1 передати справи та довірене у зв`язку з виконанням посадових обов`язків майно, ОСОБА_4 , начальнику Управління, прийняти справи та майно, про що скласти відповідний акт.

Таким чином, станом на 01.12.2022 року позивач вчиняв дії щодо зазначеного наказу, а саме отримав розрахунок та передав справи та довірене у зв`язку з виконанням посадових обов`язків та майно, ОСОБА_4 .

Проти вказаних обставин позивач у позовній заяві не заперечує.

Крім того, позивач у позовній заяві свідчить про не нарахування йому заробітку з січня 2023 року.

Як вбачається з заяви позивача від 27.11.2025 року, він вперше звернувся до керівництва Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та до членів ліквідаційної комісії управління Держпраці у Миколаївській області для отримання копії наказу від 28.11.2022 року № 191-ос про звільнення лише 16.10.2025 року.

Отже, доводи позивача не можна вважати обґрунтованими.

За таких обставин наведені позивачем підстави поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом про скасування наказу Управління Держпраці у Миколаївський області від 28.11.2022 року № 191-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » не є такими, що підтверджують неможливість вчасного звернення до суду з цим позовом.

Стосовно застосування положень ст. 122 КАС України у правовідносинах, пропуск процесуального строку, суд зазначає таке:

Факт порушення роботодавцем ст. 47 КЗпП України, а саме: Управління зобов`язано було вручити позивачу копії наказу про звільнення у день звільнення, не є самостійною та достатньою підставою для поновлення строку звернення до суду. Врахуванню підлягає, зокрема, обмеження доступу до правової допомоги.

Разом із цим, у межах спірних правовідносин позивачем не доведено, що з 01.12.2022 року по 12.11.2025 року він був позбавлений можливості звернутись до суду за захистом своїх прав, а тому не можна стверджувати про обмеження доступу до суду. Існування інших обставин, визначених у заяві від 27.11.2025 року підставами для поновлення строку звернення до суду з позовом, позивач не довів.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява повертається позивачеві.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладене, суд повертає позовну заяву позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (ч. 8 ст. 169 КАС України).

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку відмовити.

2. Позовну заяву повернути позивачу.

Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в порядку, визначеному ст. 295-297 з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя О.В. Малих