Справа № 160/21054/24
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 грудня 2025 року

м. Київ

справа №160/21054/24

провадження № К/990/46251/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Мацедонської В. Е., Радишевської О. Р.,

перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Співак Вікторії Анатоліївни на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в :

10 листопада 2025 року зазначену касаційну скаргу сформовано за допомогою підсистеми «Електронний суд» та зареєстровано судом касаційної інстанції 11 листопада 2025 року.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Радишевська О. Р. 01 грудня 2025 року перебувала у відпустці на підставі наказу від 26 листопада 2025 року № 4377/0/6-25, у зв`язку із чим вирішення питання про відкриття касаційного провадження відбувається після виходу судді з відпустки.

Верховний Суд на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» проаналізував ухвалені у цій справі судові рішення й установив, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив:

- визнати відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», протиправною;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 13 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 залишив без задоволення.

Не погоджуючись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, представник ОСОБА_1 - адвокат Співак В.А. подала касаційну скаргу.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

У цій справі, суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.

Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).

Аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також крім справ, що належать розгляду в порядку загального позовного провадження.

Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30 березня 2022 року № 15 на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду командира ІНФОРМАЦІЯ_1.

03 вересня 2023 року старший лейтенант ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину та відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 03 вересня 2023 року № 250 вважаться незаконно відсутнім.

Відповідно до наказу Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» призначено та проведено службове розслідування, за результатами якого складено акт та згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20 вересня 2023 року № 98 направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення разом з матеріалами службового розслідування до правоохоронного органу для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною п`ятою статті 407 КК України. За результатами розгляду повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за частиною п`ятою статті 407 КК України прийнято рішення про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження за вказаною вище статтею за № 0000462 від 03 жовтня 2023 року досудове розслідування в якому здійснюється Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Суми) ТУ ДБР у м. Полтаві.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 24 листопада 2023 року № 334 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 21 листопада 2023 року № 422 старшому лейтенанту ОСОБА_1 призупинено військову службу з 03 жовтня 2023 року.

11 березня 2024 року за вх. № 57 до Військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт ОСОБА_1 від 05 березня 2024 року про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до якого були долучені засвідчені вірності оригіналу копії документів: посвідчення офіцера НОМЕР_3 , свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , акт від 09 січня 2024 року, рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 211/61/16-ц, свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 211/62/16-ц, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 214/9754/21, свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 .

Листом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28 березня 2024 року вих. № 735 повідомлено позивача, що його рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з додатками розглянуто. За результатами розгляду якого, ОСОБА_1 було відмовлено у його задоволенні, а також повідомлено, що за результатами службового розслідування за фактом самовільного залишення частини Позивачем, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20 вересня 2023 року № 98, у зв`язку з встановленням у діях позивача ознак складу кримінального правопорушення передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України, військовою частиною направлено повідомлення про вчинення Позивачем вказаного вище злочину до правоохоронних органів та на підставі якого внесенні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000462 від 03 жовтня 2023 року. Крім того, повідомили, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 24 листопада 2023 року № 334 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 21 листопада 2023 року № 422 старшому лейтенанту ОСОБА_1 призупинено військову службу з 03 жовтня 2023 року. Враховуючи вищевикладене, зазначили, що звільнити позивача з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», неможливо, оскільки відсутні підстави для прийняття такого рішення, так як ОСОБА_1 призупинено військову службу.

Обставина самовільного залишення військової частини 03 вересня 2023 року позивачем не спростована. Накази № 422 від 21 листопада 2023 року Військової частини НОМЕР_2 та № 334 від 24 листопада 2023 року Військової частини НОМЕР_1 , якими військова служба ОСОБА_1 призупинена з 03 жовтня 2023 року, позивачем не оскаржені.

Суди попередніх інстанцій зауважили, що позивач 03 вересня 2023 року самовільно залишив військову частину та з 03 жовтня 2023 року йому призупинено військову службу, а право на подання рапорту про звільнення з військової служби через перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років виникло у позивача лише після 27 жовтня 2023 року (народження ОСОБА_2 ).

У касаційній скарзі автор покликається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що розгляд цієї справи має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача.

Судом не може бути прийнято до уваги покликання на існування обставин, визначених підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки автором скарги не обґрунтовано у чому полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Суд також відхиляє твердження автора про те, що справа має для позивача виняткове значення, оскільки оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Перевіривши викладені доводи та надавши їм оцінку, Суд зазначає, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником, має особливе значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання. Проте, в касаційній скарзі автор належних обґрунтувань не наводить.

Відтак, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі автором не наведено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

Також, перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що представник позивача, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до суду касаційної інстанції покликається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, звільняються з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей.

Так, предметом спору у цій справі є правомірність незвільнення позивача з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Водночас, як вже було зазначено, за обставинами цієї справи, суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 призупинено військову службу у зв`язку із самовільним залишенням військової частини.

Також, судами попередніх інстанцій установлено, що рапорт позивача був надісланий після призупинення військової служби у зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини.

Разом з цим, доводи автора скарги щодо відсутності висновку Верховного Суду з питань застосування зазначених правових норм та відповідно потреби у такому висновку не пов`язані з наявністю колізій, можливістю неоднозначного тлумачення, їх різним застосування судами, натомість по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій за результатами розгляду.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими покликання автора на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

До того ж, загалом аргументи автора скарги ґрунтуються на самій лише незгоді з позицією судів, що ухвалили рішення не на його користь, зводяться до потреби ще одного повного судового перегляду справи, переоцінки доказів, тобто надання наявним доказам іншої оцінки, ніж суди попередніх інстанцій, з вирішенням питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів», а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх. Про це йдеться у частині другій статті 341 КАС України.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення прийняті у справі, яка розглянута за правилами спрощеного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі варто відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За наведеного правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Співак Вікторії Анатоліївни на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 160/21054/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді В. Е. Мацедонська

О. Р. Радишевська