Справа № 420/21794/25
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/21794/25

Перша інстанція: суддя Хом`якова В.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача-Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 у справі № 420/21794/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправним рішення НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо незвільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "'г" пункту 2 частини четвертої, абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII за сімейними обставинами: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім?ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім?ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;

- зобов?язати НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 підпункту "'г" пункту 2 частини четвертої, абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-ХII за сімейними обставинами: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім?ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім?ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність відмови відповідача щодо звільнення позивача з військової служби у запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ.

Позивач вказує, що він проходить військову службу у НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ). Вказав, що його батько є особою, що потребує постійного догляду, що підтверджується висновком ЛКК, що відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є безумовною підставою для звільнення з військової служби. У зв`язку із цим, позивач подав рапорт про звільнення разом із усіма необхідними документами, зокрема, копіями документів, що підтверджують наявність родинних зв`язків та висновок ЛКК, а також акт, яким підтверджено необхідність догляду саме ним як сином. За результатами розгляду вказаного рапорту відповідач прийняв рішення про відмову у його задоволенні з підстав недоведеності всіх обставин, що можуть бути підставою для звільнення з військової служби згідно підпункту "г" п.2 ч.4, абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Наведене і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що в ході розгляду рапорту на звільнення було встановлено, що на підтвердження наявності інвалідності у батька позивача, позивачем було надано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 491557, згідно якої батьку позивача встановлено другу групу інвалідності, копію висновку ЛКК № 701 від 18.11.2024, яким рекомендовано отримання послуги денного догляду, догляду на не професійній основі. Позивачем в повній мірі не підтверджено відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_2 , які б могли здійснювати догляд за ним. З приводу наданого позивачем висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я відповідач зазначив, що такий висновок не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа, і на думку відповідача, необхідність здійснення постійного стороннього догляду за особами з інвалідністю, що досягли повноліття підтверджується відповідним медичним висновком МСЕК, а не ЛКК.

15.08.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив.

21.08.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 18.09.2025 у справі № 420/21794/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав протиправним рішення НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо незвільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "'г" пункту 2 частини четвертої, абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII за сімейними обставинами: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім?ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім?ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Зобов`язав НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 підпункту "'г" пункту 2 частини четвертої, абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХII за сімейними обставинами: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження відсутності у батька позивача інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати за ним постійний сторонній догляд, як того вимагає норма абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII;

- суд першої інстанції ігноруючи принцип порушення компетенції, перебрав на себе повноваження, які делеговані законом військовому підрозділу та зобов`язав НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу 1 пункту 3 частини 12 ст. 26 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», що є незаконним.

Позивач процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 2014 року проходить військову службу, на початку березня 2022 року був мобілізований та з серпня 2022 року проходить військову службу по мобілізації у НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України в званні старшого офіцера 2-го віддідення інструкторів "Дозор Київ-1".

21.05.2025 позивач звернувся до відповідача з рапортом, у якому просив звільнити його з військової служби відповідно до пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через такі сімейні обставини: "необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я", у зв`язку з тим, що його батько ОСОБА_2 являється інвалідом ІІ групи загального захворювання згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 491557 від 25.04.2023 року.

До рапорту позивачем долучені копії наступних документів:

- копія паспорта ОСОБА_1 серія НОМЕР_3 ;

- копія РНОКПП ОСОБА_1 № НОМЕР_4 ;

- копія паспорта ОСОБА_2 серія НОМЕР_5 ;

- копія РНОКПП ОСОБА_2 № НОМЕР_6 ;

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_7 ;

- копія довідки до акта огляду спеціалізованою кардіологічною медико соціальною експертною комісією №2 серія 12ААГ № 491557;

- копія висновку лікарсько-консультативної комісії № 812 від 17.11.2023 про потребу ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді;

- копія висновку лікарсько-консультативної комісії № 701 від 18.11.2024 про потребу ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді;

- копія висновку лікарсько-консультативної комісії № 8132 від 25.10.2024 про потребу ОСОБА_3 у постійному сторонньому догляді;

- копії документів, підтверджуючих виклик швидкої медичної допомоги ОСОБА_2 ;

- копія службової записки № 10/4874/25-Вн від 07.04.2025;

- копія відповіді Адміністрації ДПСУ № 08/Б-3250/7448 від 18.04.2025;

- копія свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_2 серія НОМЕР_8 від 12.11.2024;

- копія повного витягу з ДРАЦС громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 ;

- копія повного витягу з ДРАЦС громадян щодо актового запису про ОСОБА_1 ;

- копія повного витягу з ДРАЦС громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_3 ;

- копія нотаріальної заяви ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 є єдиною особою, що може здійснювати догляд за ним;

- копія нотаріальної заяви ОСОБА_2 , щодо відсутності родичів другого ступеня споріднення;

- копія нотаріальної заяви ОСОБА_1 про те, що він у шлюбі не перебуває та не має дітей;

- копія нотаріальної заяви ОСОБА_3 про те, що вона у шлюбі не перебуває та не має дітей;

- копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ;

- копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 ;

- копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 № НОМЕР_6 (серія НОМЕР_9 ).

Листом від 03.06.2025 № 08/6865-25-Вих. відповідач відмовив у задоволенні вказаного рапорту, повідомивши, що до рапорту не додані документи, що підтверджують необхідність здійснення саме постійного стороннього догляду за батьком, та які підтверджують відсутність у батька інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або, якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, відповідні документи на підтвердження таких обставин. Таким чином, долучені до рапорту документи належним чином не підтверджують всіх обставин, що можуть бути підставою для звільнення з військової служби на підставі положень підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно відмовив у звільненні позивача з військової служби з підстав, визначених п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки донька батька позивача не може здійснювати постійний догляд за батьком, що підтверджується висновком ЛКК № 8132 від 25.10.2024 року, який було додано до рапорту

Разом з тим, суд врахував, що дружини, онуків, батьків ОСОБА_2 не має, що підтверджується документами, які були додані до рапорту позивача.

Втім, на переконання суду, відповідні обставини, не можуть позбавляти батька позивача права на постійний сторонній догляд, якого він потребує згідно із заключенням ЛКК № 812 від 17.11.023 та № 701 від 18.11.2024.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 1 Закону №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 6 ст. 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (в редакції що діяла станом на час звернення позивача до відповідача з рапортом) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: зокрема необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з ч.ч.3 і 4 ст.2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені ч.4 цієї статті.

Пунктом 1 визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а п.2 - під час воєнного стану.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє до тепер.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 року постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до підпункту "г" п.2 ч.4 цієї статті, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Так, згідно з абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, серед іншого, під час дії воєнного стану:

- необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у справі є правомірність рішення відповідача щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" п.2 ч.4, абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ, а саме, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю II групи.

Підставою для відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 є те, що позивачем в пред`явлених документах разом із рапортом відсутні відомості про необхідність здійснення саме постійного стороннього догляду за батьком позивача та, крім того, не додано документи, що підтверджують відсутність у батька позивача інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення.

На рахунок тверджень апелянта про відсутність доказів на підтвердження відсутності у батька позивача інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати за ним постійний сторонній догляд, як того вимагає норма абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII, колегія суддів зазначає про таке.

Із зібраних у справі доказів вбачається, що до рапорту про звільнення зі служби позивачем додано пакет документів, зокрема:

- копія повного витягу з ДРАЦС громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 ;

- копія повного витягу з ДРАЦС громадян щодо актового запису про ОСОБА_1 ;

- копія повного витягу з ДРАЦС громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_3 ;

- копія нотаріальної заяви ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 є єдиною особою, що може здійснювати догляд за ним;

- копія нотаріальної заяви ОСОБА_2 , щодо відсутності родичів другого ступеня споріднення;

- копія нотаріальної заяви ОСОБА_1 про те, що він у шлюбі не перебуває та не має дітей;

- копія нотаріальної заяви ОСОБА_3 про те, що вона у шлюбі не перебуває та не має дітей;

- копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ;

- копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 ..

Приналежність батька позивача до осіб з інвалідністю другої групи та потреба у постійному догляді підтверджуються матеріалами справи, а саме: довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 491557 від 25.04.2023 щодо ОСОБА_2 , висновком лікарсько-консультативної комісії № 812 від 17.11.2023 про потребу ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді; висновком лікарсько-консультативної комісії № 701 від 18.11.2024 про потребу ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді.

Як зазначено, абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за одним із батьків - в даному випадку особою з інвалідністю ІI групи. При цьому, така підстава є правомірною за умови, якщо інший член сім`ї першого або другого ступеня споріднення через об`єктивні причини не може виконувати відповідні обов`язки (такі обставини встановлюються і враховуються в кожному конкретному випадку).

Тобто, вказану норму слід тлумачити не лише як їх юридичну чи фізичну відсутність, але й як об`єктивну неможливість виконання такими членами сім`ї, зокрема другого ступеня споріднення обов`язків по здійсненню постійного догляду за особою, з певних об`єктивно існуючих причин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 виснував, що «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до першого ступеня спорідненості є її батьки, чоловік або дружина, а також діти такої особи, у тому числі усиновлені.

Згідно статтею 1262 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до другого ступеня спорідненості є її рідні брати та сестри, баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері, а також її онуки.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поряд із цим, в цій спірній ситуації донька батька позивача не може здійснювати постійний догляд за батьком, що підтверджується висновком ЛКК № 8132 від 25.10.2024, який було додано до рапорту про звільнення з військової служби.

Дружини, онуків, батьків батько позивача - ОСОБА_2 не має, що підтверджується нотаріальними заявами ОСОБА_2 , які були додані до рапорту позивача (а.с.47-49).

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до абз. 1 п. 1.3 Р. I Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.07.2008 № 1269/5 (далі Інструкція № 1269/5) на запити фізичних осіб та державних органів, органів місцевого самоврядування (їх посадових осіб), а також шляхом безпосереднього доступу посадових осіб державних органів, нотаріусів до Реєстру у випадках, передбачених законом, з Реєстру видаються (отримуються) такі форми витягів: а) витяг з Реєстру; б) повний витяг з Реєстру. Варто зазначити, що: а) витяг з Реєстру, що містить окремі відомості певного актового запису цивільного стану, зміни та іншу інформацію, унесену до нього, або відомості про відсутність такого запису; б) повний витяг з Реєстру, що містить усі відомості певного актового запису цивільного стану, зміни та іншу інформацію, унесену до нього, або відомості про відсутність такого запису.

В той же час, згідно листа Міністерства юстиції «Щодо видачі витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян» від 25.08.2023 № 112984/19.3.2/11-23, яким було надано роз`яснення Генеральному штабу Збройних Сил України та Міністерству оборони України, що зазначено, що оскільки законодавством встановлено конкретні форми витягів з Реєстру, які формуються з нього автоматично, видача за заявою фізичної особи витягу з Реєстру щодо відсутності працездатних дітей у особи з інвалідністю (у разі наявності у військовозобов`язаного дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю), а також витягу з Реєстру про відсутність працездатних інших дітей у особи з інвалідністю (у разі наявності у військовозобов`язаного батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю), не передбачена чинним законодавством.

Відтак суд зазначає, що можливість довести відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення наявна лише у тому випадку, якщо такі члени сім`ї існували раніше та правовий зв`язок між ними припинився, що підтверджується, наприклад, рішенням суду, свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про розірвання шлюбу тощо.

Проте якщо таких членів сім`ї не існувало взагалі, то підтвердити їх відсутність неможливо.

Таким чином, враховуючи лист Міністерства юстиції «Щодо видачі витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян» від 25.08.2023 № 112984/19.3.2/11-23, колегія суддів відхиляє посилання відповідача про ненадання позивачем документів щодо відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за батьком позивача, оскільки законодавством такі документи (документи в підтвердження "відсутності") не передбачені.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що документ про наявність члена сім`ї першого ступеня споріднення - доньки батька позивача та документ, який підтверджує, що остання не може здійснювати постійний догляд за батьком, що підтверджується висновком ЛКК № 8132 від 25.10.2024 було додано позивачем до рапорту про звільнення з військової служби.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає вищенаведене достатньою підставою для прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту "'г" пункту 2 частини четвертої, абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII.

Враховуючи означене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно відмовив позивачу в задоволенні рапорту про його звільнення з військової служби на підставі підпункту "'г" пункту 2 частини четвертої, абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та враховуючи те, що позивачем до рапорту додано всі наявні у нього документи, які підтверджують наявність відповідних сімейних обставин або інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення з військової служби на підставі підпункту "'г" пункту 2 частини четвертої, абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, є правильними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Щодо тверджень апелянта, що суд першої інстанції ігноруючи принцип порушення компетенції, перебрав на себе повноваження, які делеговані законом військовому підрозділу та зобов`язав НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу 1 пункту 3 частини 12 ст. 26 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», що є незаконним апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Апеляційний суд враховує, що за усталеною судовою практикою дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Водночас, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Зважаючи на викладене є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що слід зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту "'г" пункту 2 частини четвертої, абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.

При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 у справі № 420/21794/25 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді Г.В. Семенюк А.Г. Федусик