Справа № 168/786/25
Суддя: Хаврона О. Й.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 168/786/25
Провадження № 2-а/168/10/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого-судді Хаврони О.Й.,

за участі: секретаря Островерхої Т.С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача Гайдашука В.М.,

розглянувши в селищі Стара Вижівка в залі суду у відкритому судовому засіданні справу за позовом Гайдашука Валентина Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача інспектор сектору поліцейської діяльності №3 (сел. Стара Вижівка) Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області лейтенант поліції Артемук Максим Олександрович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

в с т а н о в и в:

Позивачка просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення на неї адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5464899, винесену інспектором сектору поліцейської діяльності №3 (с.Стара Вижівка) Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області, а провадження у даній справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

На обґрунтування позову зазначає, що постанова є незаконною з таких підстав. При під`їзді до блокпоста вона виконала вимогу дорожнього знака і обмежила швидкість до 5 км/год. При наближенні до дорожнього знака «Стоп-контроль» почала здійснювати запинку транспортного засобу навпроти цього знаку, однак озброєною посадовою особою Міністерства оборони, яка тримала в руці жезл, був поданий зрозумілий їй як водіюзнак рукою, що необхідно проїхати до цієї особи, а в подальшому при наближенні до цієї особи поаданий наступний знак - «Проїжджай». Однак після проїзду місця перебування військових, через близько 5 метрів, позивачка побачила працівника поліції, який також перебував на блокпосту і тримав у руці відповідний жезл та вказував позивачці на зупинку, яку вона і здійснила. При цьому оголосив їй, що вона порушила вимоги дорожнього знаку «Стоп-контроль». Позивачка пояснила, що виконувала вимоги регулювальника військового. Однак такі доводи не взяті до уваги, поліцейський виніс постанову про вчинення порушення. При цьому поліцейський додав, що при наближенні до блокпоста розміщені два знаки «Стоп-контроль» на певній відстані і що позивачка на одному з них не здійснила зупинку точно. Однак це помилка поліцейського, оскільки два знака «Стоп-контроль» розміщено з іншої сторони, не зі сторони руху позивачки. Зі сторони, з якої рухалась позивачка, такий знак є лише один.

Ухвалою судді від 22.08.2025 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Від відповідача ГУНП у Волинській області надійшов відзив на адміністративний позов. Представник позивача вважає позов необґрунтованим та просить відмовити в задоволенні позову з таких підстав.

12.08.2025 року відносно позивачки було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 122 КУпАП серії №5464899, якою накладено стягнення у виді штрафу на суму 340 грн.

Підставою для винесення даної постанови стало те, що 12.08.2025 року о 17.49 год., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, на блокпосту, що розміщений на автодорозі Т 03-09, між населеними пунктами сел. Стара Вижівка та с. Чевель, рухаючись в напрямку від сел Стара Вижівка, проігнорувала та не виконала вимоги дорожнього знаку 3.41 «Stop - контроль» чим порушила п. 8.4 Правил дорожнього руху. Даний факт події та розгляд адміністративної справи було зафіксовано на нагрудну бодікамеру поліцейського. Як вказано у відзиві, з дослідження наявного відеозапису, встановлено, що позивачка при вїзді на блокпост не виконала вимоги дорожнього знаку 3.41 «Stop - контроль», а саме не здійснила повну зупинку автомобіля. Також, з відеозапису встановлено, що 12.08.2025 року о 17 год. 49 хв, на території блокпосту, окрім поліцейських, які являються регулювальниками дорожнього руху, відповідно до положень законодавства України, перебували військовослужбовців Державної прикордонної служби України. Однак, у разі спільного несення служби на блокпосту працівників Національної поліції та військовослужбовців Державної прикордонної служби України, пріоритет у здійсненні регулювання дорожнього руху належить працівникам поліції, як спеціально уповноваженим законом органам (ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 1.10 ПДР України). Військовослужбовці Державної прикордонної служби України, можуть здійснювати регулювання дорожнього руху на блокпосту лише за відсутності працівників поліції або за їх дорученням, а також виконуючи інші завдання, пов`язані з перевіркою осіб, документів і транспортних засобів. Поданий, як стверджує водій, сигнал військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, не звільняв позивачку від обов`язку дотримуватися вимог заборонних дорожніх знаків, ПДР України в цілому. Представник відповідача в відзиві просить розглянути справу за відсутності представника відповідача, допитати у судовому засіданні поліцейського, який виніс оскаржувану постанову, та відмовити в позові.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав наведених у ньому. Додала, що, під`їжджаючи до блокпоста, як завжди зменшила швидкість з метою зупинитись перед знаком «Стоп контроль». Коли під`їхала до цього дорожнього знака і майже зупинила автомобіль, то працівник прикордонної служби, що перебував на блокпосту, показав їй жестом руки, в якій тримав жезла, що треба під`їхати до нього. Вона виконала вимогу регулювальника та під`їхала до прикордонника, зупинилась, щоб брат (який був пасажиром) зміг показати документи. Але прикордонник документів брата не дивився і показав жезлом проїжджати далі. Вона проїхала далі кілька метрів і в цей час її зупинив працівник поліції та повідомив про невиконання нею вимог дорожнього знаку «Стоп контроль». Працівники поліції в момент, коли вона проїжджала блокпост, рух на ньому не регулювали і їх взагалі не було видно, оскільки вони стояли позаду прикордонників, а їхній службовий автомобіль перебував на узбіччі. Стверджує, що під час оформлення працівником поліції постанови щодо неї вона намагалась пояснити, що виконувала вказівку, надану регулювальником. У відповідь працівник поліції повідомив, що таких знаків «Стоп» на блокпосту встановлено два. Однак, це не відповідає дійсності, оскільки зі сторони, з якої вона їхала, є лише один знак «Стоп контроль». Таким чином, вона повинна була зупинитись перед одним знаком, а оскільки вона відповідно до ПДР виконувала вимогу регулювальника, тому її дії правомірні, а постанова відповідача необґрунтована.

У судовому засіданні представник позивача Гайдашук В.М. пояснив, що оскаржена постанова підлягає скасуванню, адже позивач виконувала вимоги регулювальника, які відповідно до п. 8.3 ПДР є обов`язковими, мають перевагу над вимогами дорожніх знаків, а саме виконала вимогу вказівку працівника прикордонної служби про необхідність продовжити рух, який був в даному випадку регулювальником дорожнього руху. На наданому до відзиву відео з нагрудної камери поліцейського не відображено моменту зупинки автомобіля позивачки, камера поліцейського взагалі не відображає рух автомобіля позивача через блокпост. Відеозапис розпочинається з того моменту, коли автомобіль позивачки зупинився біля працівника поліції. Отже, такий відеозапис не повний і не відображає обставин справи. Водночас у відзиві відповідач визнає, що на блокпосту несли службу працівники поліції разом з працівниками прикордонної служби, також у відзиві немає заперечень того, що працівники прикордонної служби користувались жезлом, здійснюючи регулювання руху. А, вказуючи в відзиві про те, що вказівки поліцейського мають пріоритет перед вказівками працівника прикордонної служби, тим самим відповідач визнає, що таке регулювання руху здійснювали і прикордонники, вимоги яких і виконала відповідно до п. 8.3 ПДР, позивач. Тому в діях позивачки немає складу правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні дав показання про те, що перебував в автомобілі позивачки як пасажир. Під`їжджаючи до поста, позивачка під`їхала до знаку «Стоп», і майже повністю зупинила автомобіль. Він побачив, що працівник прикордонної служби показав жезлом, якого тримав в руці, щоб позивачка проїжджала далі, до прикордонника. Тому він приготувався показати свої документи прикордоннику, оскільки так завжди відбувається на блокпосту, тримав документи в руці. На блокпосту стояли два прикордонники, поліцейські не регулювали рух на посту в цей час, їхнього автомобіля не було видно під час в`їзду до блокпоста. Чоловік, що стояв на блокпосту і регулював рух, був одягнений в військовому одязі, з відповідним жезлом, регулював дорожній рух, тому він був регулювальником. Коли позивачка під`їхала і зупинилась біля прикордонника, то працівник прикордонної служби показав жезлом позивачці, щоб вона проїжджала далі, а його документів не перевіряв. Позивач почала рух, проїхала кілька метрів і тоді їх зупинив працівник поліції, показавши жест таким самим жезлом та повідомив про порушення. Вони з позивачкою пояснювали поліцейському, що працівник прикордонної служби наказав відповідним рухом проїжджати. Свідок також зазначив, що він вийшов з машини і підійшов до працівника прикордонної служби та попросив підтвердити, що цей працівник дійсно показав, що треба далі їхати. На це прикордонник відповів, що на блок посту встановлено два дорожніх знаки «Стоп». Однак, вказаний факт не відповідає дійсності.

У судове засідання представник відповідача ГУНП у Волинській області не прибув, у поданому відзиві просить розглянути справу за її відсутності, просить допитати у судовому засіданні поліцейського, який виніс оскаржувану постанову, та відмовити в позові.

Третя особа в судове засідання не з`явився, клопотань не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши позивача та представника позивача, свідка, дослідивши матеріали та доводи відзиву, докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ст. 222 КУпАП органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу допустимості, належності і достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що постановою від 12.08.2025р. серії ЕНА № 5464899 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеною інспектором з інспектором СПД №3 (сел Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Аремуком М.О. позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до вказаної постанови, позивачка 12.08.2025 о 17.52 год., керуючи транспортним засобом на блокпосту, що розміщений на автодорозі Т 03-09, не виконала вимоги дорожнього знаку 3.41 «Стоп - контроль» чим порушила п. 8.4 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою поліцейського, позивач звернулась до суду із адміністративним позовом про скасування цієї постанови.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приписами частини 1 статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Ч.2 ст.77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до норм КАС суд зобов`язаний повно і всебічно дослідити обставини справи.

Також в ст. 2 КАС визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: офіційне з`ясування всіх обставин у справі, який визначає основні риси і обсяг дій адміністративного суду за його власною ініціативою. Суд не зв`язаний тільки документами та заявами про докази, які внесені сторонами. Це дає змогу врівноважити можливості людини, яка зазвичай не обізнана в тонкощах юриспруденції та суб`єкта владних повноважень.

Позивачці ставиться в вину вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме невиконання вимог дорожнього знака 3.41 «Контроль» та п. 8.4 ПДР.

Ч.1 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність - накладення штрафу в розмірі в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

П. 8.4. ПДР передбачено, що дорожні знаки поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до ПДР знак 3.41 «Контроль» передбачає, що забороняється проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (дорожня станція патрульної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо).

Позивач стверджує, що, керуючи автомобілем, перед знаком «Контроль» вона майже зупинила автомобіль, а продовжила рух на виконання вимог п.8.3 ПДР, тому, що працівник прикордонної служби жезлом в руці наказав їй продовжувати рух, відтак позивачка стверджує, що відповідно до ПДР була зобов`язана виконувати вимоги регулювальника.

Аналогічні пояснення надав допитаний в засіданні свідок ОСОБА_2 .

Суд вважає дані доводи позивача обґрунтованими з огляду на положення п. 8.3 ПДР.

Так, відповідно до п. 8.3. ПДР сигнали регулювальника мають перевагу перед сигналами світлофорів та вимогами дорожніх знаків і є обов`язковими для виконання. Водії та пішоходи повинні виконувати додаткові вимоги регулювальника, навіть якщо вони суперечать сигналам світлофорів, вимогам дорожніх знаків і розмітки.

Встановлено та визнається сторонами, що на блок посту в момент складення постанови несли службу працівники поліції та прикордонної служби.

Також встановлено в ході розгляду справи (і відповідачем не спростовано), що працівник прикордонної служби перебував на блокпосту, у військовій формі, мав у руках жезл, за допомогою якого здійснював регулювання дорожнього руху, тому суд погоджується з позивачкою, щов цей момент він був регулювальником дорожнього руху в розумінні ПДР, і тому саме його вимоги були обов`язковими для виконання водіями.

Отже, доводи відзиву про те, що поданий працівником прикордонної служби сигнал не звільняв позивачку від обов`язку виконати вимоги знаку «Контроль», не обґрунтовані з огляду на положення п. 8.3 ПДР, який передбачає, що сигнали регулювальника мають перевагу перед сигналами світлофорів та вимогами дорожніх знаків.

Також, доводи відзиву про те, що в цьому відео зафіксовано момент не виконання позивачкою вимог дорожнього знака «Контроль» не відповідають дійсності, адже на дослідженому відеозаписі відображено події, що відбулись 12.08.2025 р. о 17.49 год. Однак, відображено події, що відбувались починаючи з моменту, коли працівник поліції вже підійшов до автомобіля позивачки, а момент в`їзду автомобіля позивачки на блокпост, проїзд біля знаку «Контроль», момент проїзду автомобіля повз працівників прикордонної служби, не зафіксовано.

Під час зупинки транспортного засобу поліцейським, позивачка також заперечила факт вчинення порушення, аналогічні підстави навела у судовому засіданні. ЇЇ позиція є послідовною під час складення постанови, і під час судового розгляду, та не спростована відповідачем.

Отже, доводи позовної заяви обґрунтовані і вказаною постановою порушені права позивачки.

Частиною першою статті 5 КАС України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Ст. 286 КАС передбачає, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Дії працівника поліції щодо складання постанови про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП є неправомірними.

Таким чином відповідачем як суб`єктом владних повноважень всупереч вимогам ст. 77 КАС України, не доведено правомірність своїх дій у прийнятті рішення, що оскаржується.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відтак, необхідно стягнути з ГУНП у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь позивачки судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА № 5464899 від 12.08.2025 року, по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь позивачки судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: Гайдашук Валентин Миколайович, місце здійснення адвокатської діяльності: вул. Сковороди, 10, с-ще Стара Вижівка, Ковельського району, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області, адреса місця знаходження: вул.Винниченка, 11, м.Луцьк, Волинська область, .

Третя особа: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 02.12.2025 р.

Суддя О. Й. Хаврона