Справа № 160/19491/25
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/19491/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2025 в адміністративній справі №160/19491/25 (суддя Калугіна Н.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 26.06.2025 року № 07 прийнятого відділом призначення пенсії управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, згідно з яким ОСОБА_1 відмовлено в зарахуванні до страхового стажу роботи періодів роботи з 01.09.1986 року по 03.07.1989 року та з 21.08.1989 року по 20.07.1992 року на території РРФСР, відмовлено в визнанні періоду постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 року по 17.11.1992 року в с. Партизан м. Узлова Тульської області РРФСР що дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років по досягненню 54 років відповідно до ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу роботи, періоди роботи з 01.09.1986 року по 03.07.1989 року та з 21.08.1989 року по 20.07.1992 року на території РРФСР;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 період проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 року по 17.11.1992 року в с. Партизан м. Узлова Тульської області РРФСР що дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років по досягненню 54 років на підставі ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 18 червня 2025 року (дня звернення до відповідача з відповідною заявою).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2025 адміністративний позов задоволено частково .

Визнано протиправним та скасувано рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ОСОБА_1 від 26.06.2025 року № 07.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу період роботи з 21.08.1989 року по 20.07.1992 року на території Російської Федерації.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років по досягненню 54 років на підставі ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 05 червня 2025 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини по справі, колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

Згідно з довідкою №1 від 05.01.1997, виданою Партизанською сільською адміністрацією Узловського району Тульської області Російської Федерації, територія с. Партизан відноситься до зони проживання з правом на відселення. Щільність забруднення ґрунту цезієм 137 від 5 до 15 ки/кв.км.

05.01.1998 ОСОБА_1 , яка поживає в м. Узлова Тульської області з 26.04.1986 по 17.11.1992 в с. Партизан м. Узлова Тульської області, Адміністрацією м. Узлова Узловського району Тульської області видано довідку №481 про те, що розпорядження уряду РРФСР від 28.12.1991 №237-р територія м. Узлова відноситься до зони проживання з правом на відселення згідно Закону Російської Федерації Про соціальний захист громадян, що піддалися впливу радіації внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з внесеними змінами та доповненнями Законом РФ від 21 листопада 1995 р. №179-ФЗ.

18.06.2025 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням № 07 від 26.06.2025 року, яке прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відмовлено в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки заявник станом на 01.01.1993 не прожив (не відпрацював) 3 роки у зоні гарантованого добровільного відселення.

У рішенні, зокрема, вказано: Вік заявника 54 роки.

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 18.06.2025 року.

За доданими документами періоди проживання чи роботи в зоні гарантованого добровільного відселення відсутні (станом на 1 січня 1993 року).

За наданими документами та враховуючи дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, на теперішній час, загальний стаж склав 30 років 8 місяців 17 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

До страхового стажу не враховано наступні періоди роботи:

- з 01.09.1986 по 03.07.1989 та з 21.08.1989 по 20.07.1992, оскільки згідно листа Міністерства соціальної політики України від 12.01.2023 року №411/0/2-23/54 щодо прийняття відповідного нормативно-правового акту у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 року Росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 при призначенні пенсії, в страховий стаж зараховується періоди роботи (служби) на території республік колишнього СРСР по 31.12.1991 року. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 № 562, відсутні документи щодо підтвердження нездійснення в іншій державі пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за період трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР;

Не зараховано періоди проживання в зоні гарантованого добровільного відселення згідно довідок № 481 від 05.01.1998 та № 1 від 05.01.1997 в п. Партизан г. Узловая Тульской области (рос. м.), оскільки назва документи не надано апостиль. Зазначаємо, що з 19.06.2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року..

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені у Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон №796).

ст.9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт.

При цьому, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов:

1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період;

2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 років.

Як видно з матеріалів справи, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з тим, що оскільки заявник станом на 01.01.1993 не прожив (не відпрацював) 3 роки у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки не надано апостиль до довідок №481 від 05.01.1988 та №1 від 05.01.1997.

Водночас, наявними у матеріалах справи доказами повністю спростовується висновки пенсійного органу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка в період з 26.04.1986 по 17.11.1992 проживала в с. Партизан м. Узлова Тульської області, що підтверджується довідкою Адміністрації м. Узлова Узловського району Тульської області №481 від 05.01.1998, перекладеною перекладачем Ревенко Оленою Віталіївною, справжність підпису, особу, дієздатність та кваліфікацію якої встановлено та перевірено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В.

Село Партизан, згідно з розпорядженням Уряду РРФСР від 28 грудня 1991 №237-р територія с. Партизан відноситься до зони проживання з правом на відселення. Щільність забруднення ґрунту цезієм 137 від 5 до 15 ки/кв.км, що підтверджується довідкою №1 від 05.01.1997, виданою Партизанською сільською адміністрацією Узловського району Тульської області Російської Федерації та перекладеною перекладачем Ревенко Оленою Віталіївною, справжність підпису, особу, дієздатність та кваліфікацію якої встановлено та перевірено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В.

У відповідності до п. 3 частини другої статті 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/км-2, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/км-2, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/км-2, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Щодо неврахування довідок № 481 від 05.01.1998 та № 1 від 05.01.1997, зазначеним в оскаржуваному, зокрема: відсутність апостилю, суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки станом на 24 лютого 2022 року офіційні документи, видані компетентними органами російської федерації, приймалися на території України без спеціального посвідчення, в силу постанови КМУ від 04 лютого 2023 року №107 такі документи, видані після 23 грудня 2022 року (дата зупинення дії конвенції та виходу з неї України), належить і далі приймати на території України під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо).

З цих підстав суд вірно дійшов висновку про те, що відповідач протиправно дійшов висновку, що позивач не має необхідного строку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до довідок №481 від 05.01.1988 та №1 від 05.01.1997, оскільки такі видані під час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року та з урахуванням приписів постанови КМУ Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав від 04 лютого 2023 року №107а, мають бути прийняті без спеціального посвідчення.

Щодо незарахування до страхового стажу періоди роботи з 01.09.1986 року по 03.07.1989 року та з 21.08.1989 року по 20.07.1992 року на території РРФСР, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 «Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», вчиненої 13.03.1992 у м.Москві, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

У ст.6 «Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», зазначено, що Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

У постанові Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 за №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» зазначено, що Кабінет Міністрів України постановляє: 1. Вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

За ст.6 «Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн», працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтва та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

У постанові Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 за №639 «Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» зазначено, що у зв`язку з докорінною зміною обставин Кабінет Міністрів України постановляє: 1. Припинити дію Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14 січня 1993 р. в м. Москві.

Згідно з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У п.2.9 розділу II «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого 25.11.2005 Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 зазначено, що Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 за №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» Кабінет Міністрів України постановляє: 1.Установити, що: під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення;

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня; 2) пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності; У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності. У разі коли вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані після призначення пенсії по інвалідності, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком призначається з дня настання такого права, якщо звернення за призначенням пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права.

За п.1.7 розділу I «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Враховуючи правове регулювання та обставини справи, суд першої інстанції вірно встановив, що у спірні періоди роботи позивача, вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача з 21.08.1989 по 20.07.1992 в Дубовській міській лікарні в Тульські області Російської Федерації.

Разом з цим, доказів роботи в Російській Федерації за період з 01.09.1986 року по 03.07.1989 року до суду не надано, таким чином, в цій частині правомірно відмовленно в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що страховий стаж та достатній строк проживання на території зони гарантованого добровільного відселення для призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII.

Вірними є висновки суду першої інстанції, що період проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 року по 17.11.1992 року до страхового стажу не зараховується, а лише є підставою для зменшення пенсійного віку, встановлює особливий статус особи та надає право на призначення пенсії, відповідно до ст. 55 Закону України № 796-ХІІ.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2025 р. - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова