Справа № 158/3124/25
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 158/3124/25 пров. № А/857/44096/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

представника відповідача Воробей П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2025 року у справі № 158/3124/25 за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення (рішення суду першої інстанції ухвалено суддею Корецькою В.В. в м. Ківерці 17.10.2025 о 15:12 год., повний текст судового рішення складено 20.10.2025), -

ВСТАНОВИВ:

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі ДМС, позивач) звернувся з позовом до громадянина рф ОСОБА_1 (далі відповідач) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, строком на 4 (чотири) місяці.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2025 року скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачем не доведено, що відповідач ухилявся від виконання рішення про повернення.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника у судове засідання не забезпечив.

З огляду на положення частини другої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) неявка належно повідомленого про дату, час та місце розгляду справи учасника справи не перешкоджає розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції з урахуванням вимог статті 308 КАС України, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач прибув до України 31.08.2023 року, перетнувши державний кордон через ПП «Лужанка». 22.11.2024 року був документований посвідкою на постійне проживання в Україні, яку відкликано 23.06.2025 року.

23.06.2025 року співробітниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 21.07.2025 року.

В подальшому, 15.10.2025 року працівниками ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області був виявлений громадянин рф ОСОБА_2 , який незаконно перебуває на території України, без відповідних документів.

15.10.2025 року співробітниками ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області було затримано громадянина рф ОСОБА_1 в адміністративному порядку у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, для з`ясування причин та обставин правопорушення та умов, що їм сприяли, що підтверджується протоколом МКО № 000300 про адміністративне затримання.

Рішенням заступника начальника Білоцерківського ОВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 15.10.2025 року, вирішено примусово видворити з України громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 15.10.2025 року відповідача було поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території Україні.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач незаконно перебуває на території України, останнім не вчинялось жодних дій з легалізації перебування на території України, дана особа належним чином не ідентифікована, у відповідача відсутні документи, які надають йому право на перетин державного кордону, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач і в подальшому може ухилитись від виконання рішення компетентного органу про його примусове видворення до країни походження або третьої країни, що унеможливлює виконання вищевказаного рішення щодо відповідача по справі, а тому є підстави для його затримання з метою ідентифікації та забезпечення процедури видворення з поміщенням до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 4 статті 30 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3373-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частиною 4 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

На переконання апеляційного суду, системний аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що можливість затримання іноземця або особи без громадянства у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, пов`язана законодавцем із наявністю певних обставин, однією з яких є відсутність у іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 р. № 784 було затверджено Порядок ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації (далі - Порядок № 784).

Пунктом 52 Порядку № 784 передбачено, що під час здійснення ідентифікації іноземця або особи без громадянства перевіряється поданий ним паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною, вживаються заходи до встановлення громадянства, прізвища, імені, по батькові (у разі наявності), дати та місця народження іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до пункту 55 Порядку № 784 ідентифікація іноземців та осіб без громадянства, затриманих за незаконне перебування або порушення правил перебування в Україні, в яких відсутні документи, що посвідчують його особу, передбачає, зокрема, здійснення таких заходів:

1) опитування з метою встановлення прізвища, імені, по батькові (у разі наявності), місця народження, віку, країни походження особи;

2) проведення перевірки інформації про особу засобами Реєстру;

3) проведення у разі відсутності інформації про особу в Реєстрі перевірки згідно з картотеками та базами даних розпорядника Реєстру;

4) фотографування особи;

5) отримання відцифрованих відбитків пальців рук особи.

Згідно з пунктом 4 розділу ІV Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22 січня 2018 року № 38/77), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119 (далі - Інструкція), іноземці, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, поміщуються до ПТПІ на строк, необхідний для їх ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше ніж на вісімнадцять місяців.

Приписами пункту 1 розділу V Інструкції передбачено, що до матеріалів про примусове повернення/видворення, що зберігаються в особовій справі затриманого, належать:

рішення відповідного органу/підрозділу про примусове повернення та/або рішення адміністративного суду щодо примусового видворення іноземця;

копія паспортного документа іноземця (за наявності);

у разі відсутності паспортного документа - документи (посвідчення особи на повернення), які свідчать про здійснення заходів щодо встановлення особи затриманого;

копія вироку суду чи постанови у справі про адміністративне правопорушення, якщо видворення є наслідком вчинення іноземцем під час перебування в Україні злочину чи адміністративного правопорушення;

копія повідомлення, надісланого іноземному дипломатичному представництву або консульській установі, про затримання іноземця;

копія акта приймання-передавання особи за договорами про реадмісію осіб (за наявності);

інші документи (дактилокарти, акт про фактично здійснені витрати на примусове видворення іноземця, акт про приймання від інших правоохоронних органів для видворення).

Пунктом 1 розділу VI Інструкції передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Відповідно до приписів частини 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Згідно із положеннями частини 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, у відповідача відсутні оригінали документів, які б надавили можливість ідентифікувати його особу у встановлений спосіб.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідачу статус біженця не надавався і він не є особою, яка потребує додаткового захисту. З відповідними заявами до органів ДМС України відповідач не звертався.

Надані апеляційному суду докази оскарження в судовому порядку рішень про відкликання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні, а також про примусове повернення до країни походження не спростовують законних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для затримання позивача.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 250, 272, 289, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2025 року у справі № 158/3124/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді І. В. Глушко
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 02.12.25