Справа № 420/13769/25
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/13769/25

Перша інстанція: суддя Вовченко О.А.,

повний текст судового рішення

складено 29.09.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо взяття на військовий облік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач має право на отримання відстрочки від призову по мобілізації у зв`язку з тим, що з 07.06.2006 року він був виключений з військового обліку, на підставі пп.Г п.5 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як особа, яка була засуджена до позбавлення волі за злочин. А тому, ІНФОРМАЦІЯ_2 28.04.2025 року в порушення чинного законодавства здійснив взяття позивача на військовий облік без особистої присутності, без відповідної заяви та без урахування того, що позивач вже виключений з військового обліку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Оскаржуване рішення було прийнято судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації проживання з 03.07.2006 року: АДРЕСА_1 , що підтверджено копією паспорта громадянина України від 26.05.1997 року.

Згідно витягу з Вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 26.08.2005 року у справі №1-21/2005 по обвинуваченню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в скоєнні злочинів передбачених ст.185 ч.5, ст.187 ч.4, ст.263 ч.1, і ст.257 КК України, ОСОБА_1 визнаний виним в скоєнні злочинів передбачених ст.185 ч.5, ст.187 ч.4, ст.263 ч.1, ст.257 КК України і призначено покарання з застосуванням ст.69 КК України та ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки з конфіскацією майна.

З тимчасового військового квитка серії НОМЕР_2 від 07.06.2006 року вбачається, що тимчасовий військовий квиток видано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; призовною комісією Суворовського району м. Одеси визнаний придатним до військової служби пр. 34 від 14.11.2005 року; призовною комісією Суворовського району м. Одеси зарахований у запас по ст.18 п.1 пп.2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу»; проходження військової служби не служив. Також в п.10 «Проходження військової служби» наявний штамп з записом: «Виключений з військового обліку. Військовозобов`язаний запасу на підставі ст.37 п.5 пп.«Г» Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу». В розділі 2 тимчасового військового квитка зазначено: категорія обліку: 2; група обліку: НПО; склад: рядовий; найменування ВОС: робітник підсобний; №ВОС: 956; код: 647-А. В розділі 6 «Відмітки про військовий облік» наявний штамп: «Прийнятий на облік Суворовським РВК 7.06.2006».

В позовній заяві позивач стверджує, що після відбування покарання та звільнення з місць позбавлення волі, 15.04.2006 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 для отримання військово-облікового документу. 07.06.2006 року позивач отримав Тимчасовий військовий квиток Серії НОМЕР_2 , в якому була проставлена відмітка про виключення з військового обліку на підставі ст.37 п.5 пп.«Г» Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу». У зв`язку з тим, що позивача було виключено з військового обліку до запровадження Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, то інформація щодо його виключення з військового обліку до реєстру не була внесена. 3 метою актуалізації даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, 16.10.2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою, у якій просив внести до Реєстру інформацію щодо виключення з військового обліку. Втім, вказана заява залишилась без відповіді та задоволення. У зв`язку з чим, 17.01.2025 року позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання бездіяльності протиправною. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року по справі №420/1572/25 зазначений позов було задоволено: визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 та зобов`язано його розглянути заяву позивача від 16.10.2024 року про додавання даних у реєстр «Оберіг» у строк встановлений п.4 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №559, по суті порушеного у заяві питання. 24.04.2025 року зазначене рішення суду набрало законної сили. ІНФОРМАЦІЯ_2 28.04.2025 року здійснили взяття позивача на військовий облік без урахування того, що позивач вже виключений з військового обліку.

Відповідно до відомостей із застосунку «Резерв+» станом на 29.04.2025 року щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наявна інформація: категорія обліку: військовозобов`язаний; місце народження: Російська Федерація, Магаданська обл., Ягодінський р-н, м. Синегіря; ТЦК та СП: ІНФОРМАЦІЯ_6 ; Дата взяття на облік: 28.04.2025 року; Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; Адреса проживання АДРЕСА_1 . Дата уточнення даних: 11.06.2024 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 18.05.2024 особи, яким раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а тому за нормами чинного законодавства наявність судимості не є підставою для виключення з військового обліку, а отже дії відповідача в спірних правовідносинах є правомірними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з п.20 ч.1 ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Також Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

За змістом п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154 (далі по тексту - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з п.9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до п.11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року (далі Закон №2232-XII).

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно із ч.3 ст.1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 7 ст.1 Закону №2232-XII передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Згідно з частинами 3 і 4 ст.2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Стратегія залучення, розвитку та утримання людського капіталу в силах оборони України визначається Міністерством оборони України.

Частиною 9 ст.1 Закону №2232-XII, серед іншого, визначено, що стосується військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (абзац 1 ч.1 ст.39 Закону №2232-XII).

Як зазначено вище, та вбачається з печатки проставленої в п.10 «Проходження військової служби» у тимчасовому військовому квитку серії НОМЕР_2 від 07.06.2006 року, позивача виключено з військового обліку на підставі пп.«Г» п.5 ст.37 Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу».

Суд першої інстанції з цього приводу зазначив, що в ч.5 ст.37 Закону №2232-ХІІ, в редакції станом на 07.06.2006 року, зазначено, що зняттю з військового обліку призовників та військовозобов`язаних у військових комісаріатах підлягають громадяни України: 1) з військового обліку призовників: які вибувають в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України до нового місця проживання; які вибувають на строк більше трьох місяців за межі України; які взяті згідно з рішеннями комісії з питань приписки або призовної комісії на облік військовозобов`язаних; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу; 2) з військового обліку військовозобов`язаних: які вибувають в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України до нового місця проживання; які після проходження строкової військової служби прийняті на військову службу до інших військових формувань або на службу в органи внутрішніх справ, податкової міліції; які вибули на строк більше трьох місяців за межі України; в інших випадках за рішенням Міністерства оборони України.

Також суд першої інстанції зазначив, що п.5 ст.37 Закону №2232-ХІІ, станом на 07.06.2006 року регламентував питання зняття з військового обліку призовників та військовозобов`язаних, а не виключення з військового обліку. Окрім того п.5 ст.37 Закону №2232-ХІІ станом на 07.06.2006 року не містив підпункту «Г». При цьому, правові підстави для зняття та виключення з військового обліку є різними поняттями, як за підставами, процедурами так й за наслідками.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що норма пп.«Г» п.5 ст.37 Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу» №2232-ХІІ, яка зазначена на печатці у тимчасовому військовому квитку серії НОМЕР_2 від 07.06.2006 року, була чинною до 10.05.2006 року та передбачала, що виключенню з військового обліку у військових комісаріатах

підлягають громадяни які були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжких

злочинів.

Однак, 04.04.2006 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» №3597-ІV, яким змінено назву закону на «Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» та викладено його в новій редакції. Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ в новій редакції набрав чинності 10.05.2006 року.

В новій редакції Закону №2232-ХІІ містилась аналогічна норма, але вже під іншим порядковим номером, а саме під пп.6 п.6 ст.37, якою було передбачено, що виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Тобто, починаючи з 10.05.2006 року норму пп.«Г» п.5 ст.37 Закону №2232-ХІІ було перенесено до пп.6 п.6 ст.37 №2232-ХІІ, а тому у випадку з печаткою, яка міститься у тимчасовому військовому квитку серії НОМЕР_2 від 07.06.2006 року, колегія суддів вбачає наявність недбалості працівника Суворовського райвійськкомату.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним в даному випадку застосування саме пп.6 п.6 ст.37 №2232-ХІІ, в редакції яка діяла на 07.06.2006 року.

Приписами ст.37 Закону №2232-ХІІ визначено підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.

Відповідно до п.6 ст.37 Закону №2232-XII в редакції, чинній станом на 07.06.2006 року, виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які:

1) призвані чи прийняті на військову службу або направлені для проходження альтернативної (невійськової) служби;

2) проходять військову службу (навчання) у вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів;

3) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

4) досягли граничного віку перебування в запасі;

5) припинили громадянство України;

6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину;

7) направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;

8) не отримали до 40-річного віку військово-облікової або спорідненої з нею спеціальності;

9) померли.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 року №3633-IX, який набрав чинності 18.05.2024 року, пункт 6 ст.37 Закону №2232-ХІІ викладено в такій редакції:

"6. Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку".

Також 18.05.2024 року набрав чинності «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (далі Порядок №560).

Пунктом 4 розділу "Загальні питання" Порядку №560 передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:

- особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною 3 або 4 статті 1 Закону України «Про очищення влади». Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;

- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;

- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;

- засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.

Отже, з набранням чинності змін до ст.37 Закону №2232-XII, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 року №3633-IX, позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, що може бути призвана на військову служба під час мобілізації на особливий період.

З урахуванням викладеного, оскільки станом на момент звернення позивача із заявою про внесення до Реєстру інформацію щодо виключення його з військового обліку (16.10.2024 року), редакція ст.37 Закону №2232-XII, не передбачала такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у виключенні з військового обліку військовозобов`язаних.

Що стосується застосування положень ст.58 Конституції України, слід зазначити наступне.

У Рішенні від 09.02.1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.

За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).

На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.

Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (ст.58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.

Разом з тим, законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави, і це не означає погіршення становища особи.

У зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII звужено коло підстав для виключення осіб з військового обліку. Впроваджуючи такі зміни, законодавець мав на меті розширення мобілізаційного ресурсу задля забезпечення обороноздатності держави в умовах дії правового режиму воєнного стану внаслідок збройної агресії російської федерації, що обґрунтовано державним інтересом.

Наведені законодавчі зміни не мають ретроактивного характеру, а є нормами прямої дії, що застосовуються до правовідносин, які виникають після набрання ними чинності. Їх метою не є погіршення становища конкретної особи, а забезпечення публічного інтересу - національної безпеки.

З часу набрання чинності змін до Закону №2232-XII, положення закону поширюються на всіх військовозобов`язаних осіб, які не досягли граничного віку перебування в запасі.

Таким чином, у контексті спірних правовідносин колегія суддів дійшла висновку про необхідність керуватись приписами законодавства, чинними на момент виникнення спірних правовідносин, тобто під час звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою від 16.10.2024 року про виключення з військового обліку.

Враховуючи вищевикладене, оскільки за чинними нормами ст.37 Закону №2232-XII позивач не підпадає під категорію осіб, які можуть бути виключеними з військового обліку та є військовозобов`язаним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність відмови ІНФОРМАЦІЯ_3 у внесенні до Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Оберіг" відомостей про виключення позивача з військового обліку та не вбачає підстав для її скасування.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді Н.В. Вербицька О.В. Джабурія