Справа № 340/3451/25
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 340/3451/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року (суддя Савонюк М.Я.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що полягає в не зарахуванні ним до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи 01.01.2004 по 19.08.2021 в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України №1788-XII під час переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком за її заявою від 27.08.2021;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 26.11.2024 перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до її страхового стажу періоду роботи з 01.01.2004 по 19.08.2021 в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та з 19.01.2004 отримувала пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання. У зв`язку з досягненням пенсійного віку 27.08.2021 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), до якої зокрема додала довідку Комунального некомерційного підприємства «Маловисківська лікарня» Маловисківської міської ради від 19.08.2021 №1554 про підтвердження роботи з 19.10.1998 по 03.01.2011 на посаді фельдшера-нарколога поліклінічного відділення, а з 04.01.2011 по 19.08.2021 - сестри медичного кабінету нарколога поліклінічного відділення. Вказує, що у квітні 2025 з інформації в особистому кабінеті на веб-порталі ПФУ дізналася, що при призначення пенсії за віком її страховий стаж період роботи з 01.01.2004 по 19.08.2021 обраховано в одинарному розмірі, без застосування статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII). З цього приводу 26.04.2025 звернулася Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зі скаргою, однак листом від 12.05.2025 №3940-3833/Р-02/8-1100/25 відповідач вказав на відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії. Оскільки рішення про призначення пенсії за віком приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, вважає протиправною бездіяльність вказаного управління що полягає в необчисленні під час призначення пенсії за її заявою від 27.08.2021 страхового стажу за період з 01.01.2004 по 19.08.2021 в подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону №1788-XII. З цих з цих підстав просить позов задовольнити.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 19.08.2021 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести з 26.11.2024 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 19.08.2021 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що за наслідками розгляду заяви позивача від 27.08.2021, щодо переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону №1058, а також доданих до заяви документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення від 01.09.2021 № 69 відповідно до якого позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058. З викладених обставин вбачається, що оскаржуване позивачем рішення від 01.09.2021 № 69 відповідачем не приймалося, оскільки приймалося підрозділом органу, що призначає пенсію визначеного за принципом екстериторіальності. Головним управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не приймалось рішення по суті заяви Позивача про переведення пенсії з виду на вид, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальні органи Пенсійного фонду Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не є суб`єктом прийняття рішення по відношенню до позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. З 19.01.2004 їй було призначено пенсію по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання (а.с. 52).

27.08.2021 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV, до якої серед іншого додала довідку Комунального некомерційного підприємства «Маловисківська лікарня» Маловисківської міської ради від 19.08.2021 №1554 (а.с. 10, 53-54).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності, було розглянуто вказану заяву позивача з доданими до неї документами та прийнято рішення від 02.09.2021 за №69 про призначення їй пенсії за віком з 27.08.2021 з урахуванням страхового стажу 49 років 8 місяців 8 днів, у тому числі період роботи з 19.10.1998 по 31.12.2003 (5 років 2 місяці та 13 днів) зараховано у подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону №1788-XII (а.с. 55).

26.04.2025 ОСОБА_1 через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулася зі скаргою стосовно обрахунку її страхового стажу за період роботи 01.01.2004 по 19.08.2021 в одинарному розмірі.

Листом від 12.05.2025 №3940-3833/Р-02/8-1100/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повідомило позивачку, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. При цьому, період роботи з 19.10.1998 по 31.12.2003 (5 років 2 місяці 13 днів) зараховано у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-XII (а.с. 16-17).

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 11-14), встановлено, що:

19.10.1998 позивач згідно наказу №583-к від 16.10.1998 прийнята на посаду фельдшера-нарколога поліклініки ЦРЛ Маловисківської центральної райлікарні (запис №13);

31.05.2005 присвоєно першу кваліфікаційну категорію медсестри поліклініки (наказ №121-к від 31.05.2005);

10.08.2009 присвоєно вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю «сестринська справа» (наказ №640 від 10.08.2009);

24.05.2013 підтверджено вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю «сестринська справа» (наказ №658 від 24.05.2013);

16.04.2018 підвищено вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю «сестринська справа» (наказ №513 від 16.04.2018);

з 03.12.2018 Маловисківська центральна районна лікарня реорганізована шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство «Маловисківська центральна районна лікарня» Маловисківської районної ради згідно рішення від 24.07.2018 №279 (запис №18).

Згідно із Довідкою Комунального некомерційного підприємства «Маловисківська лікарня» Маловисківської міської ради від 19.08.2021 №1554 ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді фельшера-нарколога поліклінічного відділення з 19.10.1998, сестра медична кабінету нарколога піліклінічного відділення з 04.01.2011 по теперішній час. За період роботи у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною не перебувала (а.с. 10).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статі 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

За Преамбулою Закону України № 1058-IV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», пунктом 7 частини першої статті 1 якого визначено, що Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України № 1058-ІV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 26 Закону України № 1058-ІV, яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу.

Частиною 2 статті 24 Закону України № 1058-ІV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Стаття 62 Закону України № 1788-XII встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З аналізу наведених норм вбачається, що наявність записів у трудовій книжці є достатнім і основним доказом підтвердження відповідного стажу роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку № 637).

Як вбачається зі змісту трудової книжки позивачки 19.10.1998 її було прийнято на посаду фельдшера-нарколога поліклініки ЦРЛ Маловисківської центральної райлікарні (запис №13).

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Маловисківська лікарня» Маловисківської міської ради від 19.08.2021 №1554 ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді фельшера-нарколога поліклінічного відділення з 19.10.1998, а з 04.01.2011 сестрою медичною кабінету нарколога піліклінічного відділення. За період роботи у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною не перебувала.

Отже, в даному випадку наявні в трудовій книжці, а також довідці від 19.08.2021 №1554 відомості про прийняття на роботу позивачки повноцінно підтверджують факт роботи позивачки на зазначених посадах у Маловисківській центральній районній лікарні, яку було реорганізовано у Комунальне некомерційне підприємство «Маловисківська центральна районна лікарня» Маловисківської районної ради.

Водночас, згідно зі статтею 60 Закону України № 1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України від 22.02.2000 № 1489-III «Про психіатричну допомогу» (далі Закон України № 1489-III) заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги; фахівець - медичний працівник (лікар, медична сестра, фельдшер), психолог, соціальний працівник та інший працівник, який має відповідну освіту та спеціальну кваліфікацію і бере участь у наданні психіатричної допомоги.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909), до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час, зокрема, на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно - епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

У примітці 2 Переліку № 909 зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Згідно з Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 28.10.2002 № 385, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за № 892/7180, до закладів охорони здоров`я відносяться: лікувально-профілактичні заклади (лікарняні заклади, багатопрофільні, однопрофільні, спеціалізовані, особливого типу, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади переливання крові, швидкої та екстреної медичної допомоги, санаторно-курортні заклади); санітарно-профілактичні заклади; фармацевтичні (аптечні) заклади; інші заклади; заклади медико-соціального захисту; установи/заклади системи соціального захисту населення.

Таким чином, зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України № 1788-XII, не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ст. 24 Закону України № 1058-IV та ст. 60 Закону України № 1788-ХІІ викладена у постановах Верхового Суду від 04.12.2019 у справі № 689/872/17 та від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, від 27.04.2023 у справі № 160/14078/22, від 11.02.2025 у справі № 420/8637/24 які, в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування.

Колегія суддів враховує положення статті 22 Конституції України, згідно з якими, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Наведене узгоджується також із практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 22.12.2021 у справі № 688/2916/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, від 23.01.2019 у справі № 485/103/17 та від 04.12.2019 у справі № 689/872/17.

У постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України № 1058-IV та Законом України № 1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон України №1058-IV.

Також, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України № 1788-ХІІ, то він мав би виключити з останнього усі інші положення, чого, в свою чергу, зроблено не було.

Отже, із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивачки спірного періоду з 01.01.2004 по 19.08.2021 у подвійному розмірі.

Щодо доводів скаржника про неналежність відповідача у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України №1058 призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції на момент виникнення правовідносин) (далі Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку 22-1 в редакції, що діяла на час звернення позивача до органу Пенсійного фонду, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі сервісний центр).

Згідно з абз. 2 пункту 1.1 Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, тощо, може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

За пунктом 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

За пунктом 4.10 Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

ОСОБА_1 26.04.2025 через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулася зі скаргою стосовно обрахунку її страхового стажу за період роботи 01.01.2004 по 19.08.2021 в одинарному розмірі.

Вказане звернення було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та листом від 12.05.2025 №3940-3833/Р-02/8-1100/25 позивачу повідомлено про відсутність правових підстав для задоволення її скарги та зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу у подвійному розмірі.

Отже, порушення прав позивачки допущено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, який розглянув заяву позивачки по суті та відмовив у перерахунку пенсії, тому відновлення прав позивачки має бути здійснено тим пенсійним органом, який допустив таке порушення, у даному випадку Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Посилання відповідача на той факт, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не приймало рішення за заявою позивачки, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідач здійснив дії щодо розгляду заяви позивачки про перерахунок пенсії, відтак відсутність оформленого належним чином рішення про відмову у перерахунку пенсії відповідно до вимог Порядку №22-1, не може свідчити про те, що відповідач не приймав рішення за заявою. У спірних правовідносинах відповідач відмовив у перерахунку пенсії позивачки листом, що свідчить про вчинення дій щодо відмови у перерахунку, які за наслідками розгляду справи суд вважає протиправними.

Крім того, заява позивачки про призначення пенсії за віком була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, рішенням яким від 02.09.2021 №69 позивачці призначено пенсію за віком, проте позивачкою вказане рішення у даній справі не оскаржується, тому спір не стосується правовідносин з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, а тому саме Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області є належним відповідачем у даній справі та має вчинити дії зобов`язального характеру.

Таким чином, враховуючи вимоги Порядку № 22-1, на Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області має бути покладено обов`язок відновлення порушених прав позивачки, оскільки саме Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не виконало свого обов`язку щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду заяви позивачки про перерахунок пенсії.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров