Справа № 640/5158/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5158/19 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Чаку Є.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "В4" від05.12.2018 № та податкове повідомлення-рішення форми "В1" від 05.12.2018 №.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07.04.2025, АТ «ДПЗК України» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає про реальність характеру здійснення господарських операцій з контрагентами, що підтверджується належними та допустимими доказами наявними в матеріалах справи. Звертає увагу, що податковим органом не було досліджено всі надані платником податку документи та з`ясовано суть здійснених господарських операцій. Підсумовуючи апелянт зазначив, що висновки контролюючого органу зазначені в Акті перевірки, на підставі якого прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

ЦМУ ДПС по роботі з ВПП 02.06.2025 подало відзив на апеляційну скаргу, в якій просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 - без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби відповідно до наказу Офісу ВПП від 19.10.2018 №1955 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та направлень на перевірку від 22.10.2018 №966, №967 на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1. ст. 20, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» по декларації з податку на додану вартість за серпень 2018 (реєстраційний номер № від 19.09.2018) з урахуванням уточнюючих розрахунків, з метою перевірки відповідності формування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тисяч гривень, за результатами якої Офісом ВПП складено акт від 19.11.2018 №3519/28-10-41-01/37243279.

З Акту перевірки вбачається, що Офісом ВПП за результатом здійснення перевірки встановлено порушення АТ «ДПЗК України» вимог податкового законодавства, а саме:

-в порушення п.п. 198.1., 198.3., 198.6. ст. 198, п. 200.4. ст. 200 ПК України завищено суми податкового кредиту по декларації з податку на додану вартість за серпень 2018 р. в сумі 11 060 038, 21 грн., що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 6 766 498, 77 грн., яка підлягає зменшенню;

- в порушення п. 200.4. ст. 200 ПК України завищено суму, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податку у банку за серпень 2018 р. на суму 4 293 539, 44 грн.

05.12.2018 на підставі акту перевірки Офісом ВПП прийнято податкові повідомлення-рішення форми «В4» № на суму 6766499,00 (зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість) та форми «В1» № на суму завищення бюджетного відшкодування у розмірі 4 293 539, 00 грн., а також, штрафні санкції у розмірі 2146769,50 грн.

Не погоджуючись з прийнятими Офісом ВПП податковими повідомленнями-рішеннями, АТ «ДПЗК України» звернулося до ДФС України зі скаргою.

18.02.2019р. Державною фіскальною службою України було прийнято рішення №7836/6/99-99-11-04-02-25 про результати розгляду скарги, яким скаргу АТ «ДПЗК України» залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення рішення - без змін.

Вважаючи податкові повідомлення- рішення форми «В4» № та форми «В1» № протиправними, АТ «ДПЗК України» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва із цим позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені за результатами перевірок контрагентів даних про недоведеність товарності операцій по ланцюгу постачання та факту придбання безпосередніми контрагентами позивача зерна, його транспортування, складського зберігання, має оцінюватись як доказ безтоварності поставки між АТ "ДПЗК України" та постачальниками.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду при ухваленні цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина третя статті 308 КАС).

Отже, визначені КАС межі перегляду справи апеляційним судом передбачають перевірку рішення суду першої інстанції лише в тій частині, в котрій воно було оскаржене, і лише з урахуванням наведених в апеляційній скарзі доводів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

При цьому, згідно з пунктом 22.1 статті 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Положеннями підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені у статті 198 ПК України.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як визначено пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Отже, право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) та в подальшому на віднесення цих сум до бюджетного відшкодування виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів, а підставою для нарахування податкового кредиту є видана зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням всіх обов`язкових реквізитів.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

наведених норм свідчить, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Дослідивши обставини справи та їх правове регулювання, колегія суддів зазначає наступне.

Між АТ «ДПЗК України» (Покупець) та ТОВ «ВФ-Корп» (Постачальник) були укладені договори поставки №МИК 0028-С від 07.08.2018, №МИК 0040-С від 15.08.2018, №МИК 0046-С від 23.08.2018, які є аналогічними за змістом та додаткові угоди до них.

Предметом вказаних договорів є зерно українського походження врожаю 2018 року, культура, клас (пшениця 4, 5, 6 класу, ячмінь 3 класу), кількість та ціна Товару, місце поставки та строк визначаються умовами додаткових угод до Договору, які є його невід?ємними частинами.

Поставка Товару здійснювалася на умовах СРТ («Доставка оплачена до...»).

Поставка Товару підтверджується та супроводжується документами, визначеними п. 4.7. Договору поставки.

Покупець сплачує грошову суму в розмірі 100% вартості Товару, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати надання Постачальником Покупцю оригіналів документів зазначених у Договорах та реєстрації Постачальником податкової накладної на Товар в ЄРПН відповідно до ст. 201.1 ПК України.

На виконання умов зазначених Договорів Постачальником було здійснено поставку Товару, що підтверджується: видатковими накладними, рахунками-фактури, платіжними дорученнями, товарно-транспортними накладними (підтверджуючі документи додаються).

Також, на виконання п. 11.3 Договорів, додатково до наданих документів, надаємо копії документів, які підтверджують придбання Постачальником (ТОВ «ВФ-Корп») Товару, а саме, договорів поставки: №14/08-18Я від 14.08.2018 р.; №22/08-18Я від 22.08.2018 р.; №20/08-18П від 20.08.2018 р.; №10/08-18Я від 10.08.2018 р.; №16/08-18Я від 16.08.2018 р.; №02/08-18П від 02.08.2018 р.; видаткових накладних: №PH-0000033 від 15.08.2018 р.; №PH-0000040 від 23.08.2018 р.; №PH-0000039 від 20.08.2018 р.; №PH-0000032 від 13.08.2018 р.; №PH-0000034 від 16.08.2018 р.; №PH-0000027 від 03.08.2018 р.

Товар був експортований по зовнішньоекономічним контрактам №EXP030918-FW/P141375 від 03.09.2018, №EXP170718-FB від 17.07.2017, №EXP050918-FW від 05.09.2018, №EXP031018-FB від 03.10.2018 до Кореї (Південної), Таїланду, Лівії, Ізраїлю, копії яких додаються до позовної заяви.

Під час проведення перевірки було встановлено та документально підтверджено факт укладення та виконання зазначених договорів.

Щодо посилань контролюючого органу в Акті перевірки на те, що «до перевірки надано ТТН, відповідно до яких замовником на перевезення сільськогосподарської продукції є ТОВ «ВФ-Корп», але в результаті аналізу ЄРПН, не встановлено придбання таким платником будь-яких операцій з перевезення чи переоформлення товарів», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 р. (далі - Правила перевезень), товарно-транспортна документація є комплексом юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно- транспортна накладна являється єдиним для всіх учасників транспортного процесу юридичним документом, який призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку викопаної роботи.

Відповідно до п. п. 11.1, 11.3, 11.4. 11.5, 11.7 Правил перевезень, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно- транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Вимоги до оформлення товарно-транспортних накладних передбачені п. 11.6 Правил перевезення.

Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Перший екземпляр товарно- транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Тобто, відповідно до Правил перевезення. ТОВ «ВФ-Корп» як замовник (вантажовідправник) здійснює оформлення товарно-транспортних накладних.

Таким чином, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з купівлі-продажу товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з купівлі-продажу товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 02.10.2018 по справі №808/2524/17: «Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що ймовірні порушення податкового законодавства контрагентами позивача, не підтвердження операцій контрагентів за ланцюгом постачання, не є підставами для визнання операцій нереальними. Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є первинним документом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг. Наявність дефектів, допущених при оформленні товарно-транспортної накладної, не може свідчити про нереальність господарської операції з придбання товару в цілому за умови підтвердження такої операції іншими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку, що і встановлено судами попередніх інстанцій».

На підтвердження реального виконання господарських операцій позивачем надано суду копії договорів поставки, додаткових угод до договорів поставки, видаткових накладних, рахунків-фактури, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, розрахунків коригування кількісних і вартісних показників, вантажно-митних декларацій, контрактів, зовнішньоекономічних контрактів, кількість яких становить більше 100 первинних документів.

Між АТ «ДПЗК України» (Покупець) та ТОВ «ТБ «Новаагро» (Постачальник) укладено договори поставки № ХАР 0099-С від 30.08.2018, № ХАР 0100-С від 30.08.2018, № XAP 0101-С від 30.08.2018, № ХАР 0102-С від 30.08.2018 (надалі - Договори) та додаткові угоди до них.

Предметом вказаних договорів є зерно українського походження врожаю 2018 року, культура, клас (ячмінь 3 класу), кількість та ціна Товару, місце поставки та строк зазначається в додаткових угодах до Договору, які є його невід?ємними частинами.

Поставка Товару здійснюється на умовах EXW («Франко-завод»). Поставка Товару підтверджується та супроводжується документами, які наведені в п. 4.4. Договорів.

Покупець сплачує грошову суму в розмірі 100% вартості Товару, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати надання Постачальником Покупцю оригіналів документів зазначених у Договорах та реєстрації Постачальником податкової накладної на Товар в ЄРПН відповідно до ст. 201.1 ПК України.

На виконання умов зазначених Договорів Постачальником було здійснено поставку Товару, що підтверджується: видатковими накладними, рахунками-фактури, платіжними дорученнями, товарно-транспортними накладними (копії додаються).

Також, на виконання п. 10.3 Договорів надано копії документів, які підтверджують придбання Постачальником (ТОВ «ТБ Новаагро») Товару, а саме, договорами поставки: №0908Я від 09.08.2018; №1007Я від 10.07.2018; №0308Я1 від 03.08.2018; №0308Я від 03.08.2018; №0108Я1 від 01.08.2018; №1708Я1 від 17.08.2018; №3008Я2 від 30.08.2018; №3008Я від 30.08.2018; №0108Я від 01.08.2018; №Д280818Я від 28.08.2018; №0608Я від 06.08.2018; №1202ПФ від 12.02.2018; №3101ПФ від 31.01.2018; №1007Я2 від 10.07.2018; №1007Я3 від 10.07.2018; №2607Я від 26.07.2018; №1008Я1 від 10.08.2018; №78 від 13.08.2018; №231 від 27.07.2018; №0308-02 від 03.08.2018; №0808-01 від 08.08.2018; №71 від 03.08.2018; №73 від 05.08.2018; №24 від 01.08.2018; №36 від 17.08.2018; №412 від 02.08.2018; №413 від 03.08.2018; №5 від 29.08.2018; №б від 06.08.2018; №91 від 12.08.2018; №90 від 12.08.2018; №88 від 10.08.2018; №89 від 11.08.2018; №87 від 09.08.2018; №19 від 27.07.2018; №25 від 27.07.2018; №232 від 27.07.2018; №628 від 14.08.2018; №627 від 13.08.2018; №630 від 16.08.2018; №629 від 15.08.2018.

Товар зберігався на складах ТОВ «ТБ «Новаагро», що підтверджується складськими квитанціями на зерно №317, №511, №512, №510, №102.

Колегія суддів критично оцінює висновок податкового органу про неможливість встановити походження товару, оскільки такий висновок спростовується наданими під час перевірки АТ «ДПЗК України» для підтвердження правомірності віднесення сум до податкового кредиту та реальності проведення господарської операції первинними документами, зокрема: договорами та додатками до них, податковими і видатковими накладними, платіжними дорученнями, виписками банків, тощо.

На підтвердження реальності господарських операцій з цим контрагентом позивачем було надано суду копії більше 80 первинних документів, серед яких: договори поставки, додаткові угоди до договорів поставки, видаткові накладні, акти приймання-передачі, рахунки на оплату, складські квитанції, карточки аналізу зерна, податкові накладні, специфікації, листи.

З огляду на те, що факт поставки ТОВ «ТБ «Новаагро» та прийняття АТ «ДПЗК України» й сплати грошових коштів за поставлене зерно підтверджується належним чином оформленими первинними документами - у контролюючого органу були відсутні підстави для висновків щодо нереальності господарських операцій між цими суб`єктами господарювання.

Окремо слід зазначити, що податкова інформація, наявна в інформаційно - аналітичних базах контролюючих органів відносно контрагентів суб?єкта господарювання по ланцюгах постачання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні ст. 73 КАС України.

Між АТ «ДПЗК України» (Покупець) та ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Злак» (Постачальник) укладено договори поставки №XPH 0023-С від 10.08.2018, №XPH 0024-С від 15.08.2018, №ПОЛ 0043-С від 16.08.2018 та додаткові угоди до них.

Предметом вказаних договорів є зерно українського походження врожаю 2018 року, культура, клас (пшениця 4, 5, 6 класу, ячмінь 3 класу), кількість та ціна Товару, місце поставки та строк зазначається в додаткових угодах до Договору, які є його невід?ємними частинами.

Поставка Товару здійснюється на умовах СРТ («Доставка оплачена до...») або EXW («Франко-завод»).

Поставка Товару підтверджується та супроводжується документами, які наведені у п.п. 4.7. (по договорах поставки на умовах СРТ) та п.п. 4.4. (по договорах поставки на умовах EXW) Договорів.

Покупець сплачує грошову суму в розмірі 100% вартості Товару, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати надання Постачальником Покупцю оригіналів документів зазначених у Договорах та реєстрації Постачальником податкової накладної на Товар в ЄРПН відповідно до ст. 201.1 ПК України.

На виконання умов зазначених Договорів Постачальником було здійснено поставку Товару, що підтверджується: видатковими накладними, рахунками-фактури, платіжними дорученнями, товарно-транспортними накладними (копії додаються).

Також, на виконання п. 10.3 або п. 11.3 Договорів, додатково до наданих документів, надано копії документів, які підтверджують придбання Постачальником (ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Злак») Товару, а саме, договорами поставки: №МН-08-18-1 від 06.08.2018 р.; №MH-08-18 від 06.08.2018 р.; №K3-07-18 від 17.05.2018 р.; видатковими накладними: №429 від 08.08.2018 р.; №430 від 08.08.2018 р.; №426 від 08.08.2018 р.; №439 від 15.08.2018 р.; №428 від 08.08.2018 р.; №431 від 08.08.2018 р.; №434 від 08.08.2018 р.; №435 від 15.08.2018 р.; №427 від 08.08.2018 р.; №998 від 30.06.2018 р.; №999 від 02.07.2018 р.; №1000 від 02.07.2018 р.

Товар був частково експортований по зовнішньоекономічним контрактам №EXP311018-FW/P142194 від 31.10.2018, №EXP0309-FW/P141375 від 03.09.2017, №EXP050918-FW від 05.09.2018, №EXP031018-FB від 03.10.2018 до Філіппін, Кореї (Півден.), Таїланду, Лівії, та частково знаходиться на філіях АТ «ДПЗК України» згідно складських квитанцій на зерно №№15, 22, 14053, 14052, 14076, 14079 (підтверджуючі документи додаються).

На підтвердження виконання договорів поставки та реальності господарських операцій з цим контрагентом позивач надав суду більше 100 належним чином оформлених копій первинних документів, серед яких: договори поставки, додаткові угоди до договорів поставки, видаткові накладні, рахунки на оплату, акти приймання-передачі, картки аналізу зерна, податкові накладні, складські квитанції, товарно-транспортні накладні, вантажно-митні декларації, контракти, зовнішньоекономічні контракти, специфікації.

Твердження контролюючим органом в Акті перевірки про наявність сумнівів щодо контрагента позивача є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №804/15094/14, від 11.09.2018 у справі №810/2677/17 норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв?язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

До того ж, при вирішенні податкових спорів слід виходити з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Між АТ «ДПЗК України» (Покупець) та ТОВ «Агротрастком» (Постачальник) укладено договори поставки №ХАР 0030-С від 01.08.2018, №XAP 0082-С від 15.08.2018 та додаткові угоди до них.

Предметом вказаних договорів є зерно українського походження врожаю 2018 року, культура, клас (пшениця 5 класу, ячмінь 3 класу), кількість та ціна Товару, місце поставки та строк зазначається в додаткових угодах до Договору, які є його невід?ємними частинами.

Поставка Товару здійснюється на умовах EXW («Франко-завод»).

Поставка Товару підтверджується та супроводжується документами, які наведені в п. 4.4. Договорів.

Покупець сплачує грошову суму в розмірі 100% вартості Товару, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати надання Постачальником Покупцю оригіналів документів зазначених у Договорах та реєстрації Постачальником податкової накладної на Товар в ЄРПН відповідно до ст. 201.1 ПК України.

На виконання умов зазначених Договорів Постачальником було здійснено поставку Товару, що підтверджується, зокрема: видатковими накладними, рахунками-фактури, платіжними дорученнями, товарно-транспортними накладними (копії додаються).

Також, на виконання п. 10.3 Договорів, додатково до наданих документів, надано копії документів, які підтверджують придбання Постачальником (ТОВ «Агротрастком») Товару, а саме, договорами поставки: №01/150818 від 15.08.2018; №01/160718 від 16.07.2018; №1807/18 від 18.07.2018; №2305/18 від 23.05.2018; №29 від 17.08.2018; №26 від 16.07.2018; №43 від 18.07.2018; №53 від 10.08.2018; №45 від 04.06.2018; №46 від 05.06.2018; №47 від 06.06.2018; №48 від 07.06.2018; №49 від 08.06.2018; №50 від 11.06.2018; №51 від 12.06.2018; №52 від 13.06.2018; №53 від 14.06.2018; №54 від 15.06.2018; №55 від 16.06.2018; №57 від 19.06.2018; №58 від 20.06.2018; №59 від 21.06.2018; №60 від 22.06.2018; №61 від 02.07.2018; №62 від 03.07.2018; №63 від 04.07.2018.

Товар був частково експортований по зовнішньоекономічним контрактам №EXP190718-FB від 19.07.2018, №EXP031018-FB від 03.10.2018 до Тунісу, Лівії, Таїланду, та частково знаходиться на філіях АТ «ДПЗК України» згідно складських квитанцій на зерно № 613, 131, 143, 150, 151, 682.

На підтвердження реальності господарських операцій з цим контрагентом позивач надав суду більше 150 належним чином оформлених копій первинних документів, серед яких: договори поставки, додаткові угоди до договорів поставки, видаткові накладні, акти приймання-передачі, рахунки, складські квитанції, картки аналізу зерна, податкові накладні, розрахунки коригування кількісних і вартісних показників вантажно-митні декларації, зовнішньоекономічні контракти, складські квитанції, листи, платіжні доручення, договір постачання зернової сировини специфікації, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, банківській виписки про операції.

Колегія суддів вважає помилковими посилання відповідача на непідтвердженість операцій за ланцюгом постачання або порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, оскільки такі обставини не можуть бути підставою для визнання відповідних договорів нереальними за умови їх підтвердження належними та допустимими первинними документами, на яких сформовано відповідні бухгалтерські дані.

Між АТ «ДПЗК України» (Покупець) та ТОВ «Альфа Промінь» (Постачальник) укладено договір поставки від 26.07.2018 № СУМ 0012-С (далі - Договір), та додаткові угоди до нього.

Предметом вказаного договору є зерно українського походження врожаю 2018 року, культура, клас (пшениця 2, 3, 5, 6 класу, ячмінь 3 класу), кількість та ціна Товару, місце поставки та строк зазначається в додаткових угодах до Договору, які є його невід?ємними частинами.

Поставка Товару здійснюється на умовах EXW («Франко-завод»).

Поставка Товару підтверджується та супроводжується документами, які наведені в п. 4.4. Договорів.

Покупець сплачує грошову суму в розмірі 100% вартості Товару, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати надання Постачальником Покупцю оригіналів документів зазначених у Договорах та реєстрації Постачальником податкової накладної на Товар в ЄРПН відповідно до ст. 201.1 ПК України.

На виконання умов зазначених Договорів Постачальником було здійснено поставку Товару, що підтверджується: видатковими накладними, рахунками-фактури, платіжними дорученнями (підтверджуючі документи додаються).

Також, на виконання п. 10.3 Договору надано копії документів, які підтверджують придбання Постачальником (ТОВ «Альфа Промінь») Товару, а саме, договорами поставки: №01-08/18 від 01.08.2018 р. (Приватна агрофірма ім. Т.Г. Шевченка); №01-08/18 від 01.08.2018 р. (ФГ «Бізнес Агро Холдинг»); №24-07/18 від 24.07.2018 р.; №10-07/18 від 10.07.2018 р.; №23-08/18 від 23.08.2018 р.; №10 від 17.08.2018 р.; №20-06/18 від 20.06.2018 р.; видатковими накладними: №137 від 01.08.2018 р.; NoPH-0000204 від 11.08.2018 р.; №25 від 08.08.2018 р.; №24 від 09.08.2018 р.; №22 від 07.08.2018 р.; №20 від 02.08.2018 р.; №45 від 14.07.2018 р.; №48 від 16.07.2018 р.; №49 від 17.07.2018 р.; №66 від 03.08.2018 р.; №68 від 04.08.2018 р.; №69 від 05.08.2018 р.; №73 від 06.08.2018 р.; №74 від 07.08.2018 р.; №2 від 28.08.2018 р.; №10 від 20.08.2018 р.; №901 від 21.08.2018 р.; №12 від 22.08.2018 р.; №59 від 02.07.2018 р.

Товар був частково експортований по зовнішньоекономічним контрактам №EXP030918-FW/P141375 від 03.09.2018, №ЕXР050918-FW від 05.09.2018 до Кореї (Південної), Таїланду, та частково знаходиться на філіях АТ «ДПЗК України» згідно складських квитанцій на зерно №191, №194, №192, №294, №305, №306.

На підтвердження реальності господарських операцій з цим контрагентом позивач надав суду більше 150 належним чином оформлених копій первинних документів, серед яких: договори поставки, додаткові угоди до договорів поставки, видаткові накладні, акти приймання-передачі, рахунки, складські квитанції, картки аналізу зерна, податкові накладні, розрахунки коригування кількісних і вартісних показників вантажно-митні декларації, зовнішньоекономічні контракти, складські квитанції, листи, платіжні доручення, договір постачання зернової сировини специфікації, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, банківській виписки про операції.

Твердження відповідача про неможливість встановлення походження товару спростовуються наданими позивачем належним чином оформленими первинними документами.

Крім того, дослідивши наявні у матеріалах справи первинні документи позивача щодо його господарської діяльності із контрагентами, суд встановив, що позивач надав повний, належний та достатній перелік первинних документів, який підтверджує фактичне (реальне) здійснення господарських операцій.

Серед наданих документів містяться договори поставки, додаткові угоди, видаткові накладні, акти приймання-передачі, товарно-транспортні накладні, сертифікати якості, складські документи, зовнішньоекономічні контракти, митні декларації та платіжні документи, що свідчать про рух товару та здійснення розрахунків.

Суд звертає увагу, що здійснення позивачем оплати виключно після реєстрації ПН в ЄРПН, тобто після перевірки відповідачем господарської операції по аналітичним базам свідчить лише про обачність платника податків (АТ «ДПЗК України») при здійсненні господарських операцій, зокрема при виборі контрагентів.

Контролюючий орган, в свою чергу, не подав до суду доказів, які б свідчили про відсутність товару, неможливість його поставки, підроблення документів або інші обставини, які б спростовували фактичність здійснення операцій, а посилається на податкову інформацію, яка носить виключно аналітичний характер і не є достатнім доказом у розумінні процесуального закону.

Суд також враховує, що позивач не зобов`язаний перевіряти податкову дисципліну попередніх ланок постачання або відповідність їх матеріально-технічного забезпечення, оскільки закон не покладає на платника обов`язку контролювати діяльність третіх осіб.

Висновки суду першої інстанції та податкового органу про нереальність господарських операцій, які ґрунтуються на недостатній кількості трудових та матеріальних ресурсів у контрагентів постачальника суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також податкових зобов?язань платника у залежність від стану податкового обліку.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 у справі №804/2639/15.

Жодних доказів на підтвердження того, що позивач або його контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по спірним операціям та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, матеріали справи не містять, а відповідачем, як суб?єктом владних повноважень, всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України, зворотного не доведено.

Колегія суддів відмічає, що юридична відповідальність має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

Крім того, порушення контрагентами позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо фіктивності належним чином підтверджених господарських операцій.

Здійснення господарської діяльності контрагентом та контрагентами другого порядку по ланцюгу постачання, не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов?язок суб?єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями їх господарювання.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 по справі №820/7293/13-а правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, на які посилається відповідач, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть свідчити про нереальність господарських взаємовідносин, які є предметом дослідження у цій справі, а податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку.

Також варто зауважити, що наявність певної податкової інформації, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, а утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак, не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності не відбувалося отримання платником податків від його контрагента товарів (робіт, послуг).

Колегія суддів відмічає, що відповідачем не подано жодних належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його безпосереднього постачальника, зокрема, вироку по кримінальній справі щодо контрагента позивача, в якому досліджувались господарські операції позивача з таким контрагентом, як і не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічну вигоду або інших відомостей, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Разом з тим, надані АТ «ДПЗК України» відповідачу під час перевірки первинні документи оформлені належним чином та відповідно до вимог чинного законодавства, будь-які зауваження до них в акті відсутні.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно дослідив обставини формування податкового кредиту позивача за операціями з контрагентами «Компанія «Вода Донбасу»» та «Агротрастком».

Так, відповідно до ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Питання правомірності формування податкового кредиту з контрагентом «Агротрастком» за липень 2018 року вже були предметом судового розгляду в іншій справі (640/20308/18), у якій суди всіх інстанцій визнали податкові повідомлення-рішення податкового органу протиправними. Вказані судові рішення набрали законної сили та є обов`язковими до виконання.

Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у пункті 70 рішення від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) зазначив, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

У пункті 71 вказаного рішення зазначено що компанія-заявник (платник податків) не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника (платника податків), що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу №1.

Подібну позицію висловив і Верховний Суд України, який у постанові від 11.12.2007 (№21-1376во06), зазначивши, що у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Враховуючи, що позивачем було надано на підтвердження правомірності формування спірних сум податкової звітності всі необхідні документи, а підстави для висновку про нереальність спірних господарських операцій у ході судового розгляду встановлено не було, то підстави для визначення позивачу податкових зобов`язань згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відсутні.

Враховуючи встановлені вище обставини справи та їх правове регулювання, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив реальність господарських операцій позивача та поклав в основу рішення непідтверджену податкову інформацію щодо контрагентів позивача, в той час як наявними в матеріалах справи доказами підтверджується реальний рух активів, здійснення господарських операцій та зміни майнового стану підприємства.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду виходить з положень статті 139 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною шостою статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до платіжного документа АТ «ДПЗК України» сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 19210,00 гривень, відповідно до платіжної інструкції від 15.04.2025 №1745 позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 28815,00 гривень.

Враховуючи, що колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційна скаргу АТ «ДПЗК України» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, то на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених вимог, в сумі 48025,00 гривень (19210,00 + 28815,00) за рахунок бюджетних асигнувань призначених для ЦМУ ДПС по роботі з ВПП.

Керуючись статтями 34, 139, 243, 310, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» задовольнити.

Скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 та ухвалити нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби форми "В4" від 05.12.2018 № та форми "В1" від 05.12.2018 №.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, Україна, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 1; ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (02068, Україна, місто Київ, вулиця Кошиця, будинок 3; ) сплачений судовий збір у розмірі 48 025 (сорок вісім тисяч двадцять п`ять) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Є.В. Чаку

Повний текст постанови складений 01.12.2025.