Справа № 500/5754/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5754/25

02 грудня 2025 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка Р.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 00 від 12.09.2025 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до її страхового стажу періодів роботи відповідно записів у трудових книжках та архівних довідках;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 вересня 2025 року, зарахувавши їй до загального страхового стажу періоди роботи у колгоспі «Більшовик» упродовж 1977-1979 років, у колгоспі ім. Островського, радгоспі «Глібівський», КСП «Смерічка», с/с, ТОВ «Відродження» із 1985 по 1999 роки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач) прийняло рішення №00 від 12.09.2025, яким відмовило у призначенні пенсії за віком.

Ухвалою від 13.10.2025 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Представником відповідача до суду подано відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити у задоволенні адміністративного позову. Крім іншого зауважує, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

У відповіді на відзив позивач не погоджується із доводами відповідача, наполягає на задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 05.09.2025 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Гусятинського відділу обслуговування громадян №4 (сервісний центр) Головного управління ПФУ в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає/перераховує пенсію, ГУ ПФУ у Львівській області.

Відповідач вказує, що вік заявниці 63 роки 3 днів, після досягнення віку 63 років з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року необхідний страховий стаж становить від 22 до 32 років та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 16 років 10 місяців 3 дні.

За результатами розгляду доданих до заяви документів ГУ ПФУ у Львівській області прийняло рішення № 00 від 12.09.2025, яким до страхового стажу не зараховано періоди роботи за 1977-1979 та 1985 -1999 роки згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 та довідок від 30.03.2021 № 343, №344, №346, оскільки у трудовій книжці відсутня дата народження та дата видачі трудової книжки, а у зазначених довідках ім`я та по батькові зазначено не повністю, а у скороченій формі.

Також відповідачем надано додатковий коментар: у актах перевірки від 23.11.2022 №1900-1102-1/5344 та №1900-1102-1/5345 відсутня інформація щодо відсутності інших осіб з ПІБ ОСОБА_1 за вказаний період.

На підставі вищенаведеного відповідач приходить до висновку про те, що згідно підтверджених документів особа матиме право на пенсійну виплату з 03.09.2027. У разі повторного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде переглянуто.

Як слідує з трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 ОСОБА_2 вступила у члени колгоспу у 1977 році та звільнена у 1979 році. Зміна прізвища позивачки підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 20.02.1982 (а.с. 6).

Також на підтвердження спірного періоду з 1977-1979 позивачем надано архівну довідку трудового архіву Гусятинської селищної ради №343 від 30.03.2021, з якої слідує, що у документах архівного фонду ТзОВ «Постолівське» с. Постолівка Гусятинського району містяться відомості про роботу ОСОБА_2 (так у документах) у колгоспі «Більшовик» с. Постолівка Гусятинського району: з серпня 1977 року по червень 1979 року.

У трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 наявні відомості про роботу позивачки в колгоспі ім. Островського з 1984 по 1994 роки, з 1997 року по 25.07.1997, коли членство у господарстві припинено у зв`язку з реорганізацією к-пу «Відродження» у ТОВ, та 25.07.1997 переведено у с/г товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження».

Як слідує з матеріалів справи, згідно із архівною довідкою №344 від 30.03.2021, виданої трудовим архівом Гусятинської селищної ради, у документах архівного фонду ТзОВ «Відродження» с. Глібів Гусятинського району містяться відомості про роботу у колгоспі ім. Островського, селянській спілці «Відродження», ТЗОВ «Відродження» с. Глібів Гусятинського району: Сосинець Ганна / Сосинець Ганна Мих. / ОСОБА_1 (так у документах) - 1985 рік ОСОБА_1 / ОСОБА_1 / ОСОБА_1 / ОСОБА_1 / ОСОБА_1 (так у документах) - 1986 рік ОСОБА_1 (так у документах) - 1987, 1989, 1992, 1993, 1994 роки ОСОБА_1 . / ОСОБА_1 / ОСОБА_1 (так у документах) - 1988 рік ОСОБА_1 Мих. / ОСОБА_1 (так у документах) - 1990 рік ОСОБА_1 (так у документах) - 1991 рік ОСОБА_1 (так у документах) - 1997, 1998, 1999 роки, з травня 1985 року по травень 1994 року, з березня 1997 року по травень 1999 року.

Згідно довідки №345 від 30.03.2021, виданої трудовим архівом Гусятинської селищної ради встановлено, що у документах архівного фонду ТЗОВ «Відродження» с. Глібів Гусятинського району значиться заробітна плата у колгоспі ім. Островського с. Глібів Гусятинського району: ОСОБА_1 / ОСОБА_1 / ОСОБА_1 / ОСОБА_1 / ОСОБА_1 (так у документах) - 1986 рік ОСОБА_1 (так у документах) - 1987, 1989 роки ОСОБА_1 / ОСОБА_1 / ОСОБА_1 (так у документах) - 1988 рік ОСОБА_1 Мих. / ОСОБА_1 (так у документах) - 1990 рік.

У довідці трудового архіву Гусятинської селищної ради №345 від 30.03.2021 зазначено, що у документах архівного фонду КСП «Смерічка» с. Глібів Гусятинського району значиться заробітна плата у радгоспі «Глібівський» с. Глібів Гусятинського району:

Сосинець Ганна (так у документах) з березня по грудень 1994 року;

ОСОБА_1 (так у документах) 1995; січень, квітень-червень 1996 року.

Отже, позивач не погоджується з прийнятим рішенням управління Пенсійного фонду №00 від 12.09.2025, яким відмовлено у призначенні пенсії по віку, тому звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із положення ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону №1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

Згідно із частиною третьою статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України «Про пенсійне забезпечення», мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В даному ж випадку, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем не взято до уваги трудову книжку колгоспника № НОМЕР_2 та трудову книжку колгоспника № НОМЕР_1 , оскільки відсутня дата видачі трудової книжки та дата народження власника трудової книжки.

З приводу такої позиції відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі - Інструкція №162).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Пунктом 1.2 вказаної Інструкції № 162 визначено, що прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції № 162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції № 162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії чи/або не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

В даному ж випадку, відповідач не врахував, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Щодо неврахування архівних довідок про період трудової діяльності позивачки суд зазначає таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладена правова позиція, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підставою для відмови вказано, що за наслідком розгляду наданого пакету документів встановлено скорочене зазначення імені і по батькові позивачки в архівних довідках.

При цьому, не зарахування стажу роботи позивачки відповідачем з підстав скороченого зазначення її імені і по батькові в архівній довідці не може бути підставою у не зарахуванні відповідного стажу, оскільки позивачка як працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, зокрема під час складення архівної довідки.

Тому, дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу страхового стажу, є протиправними.

Як наслідок, рішення прийняте за результатами розгляду заяви позивачки про відмову у зарахуванні стажу є на думку суду протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує правові висновки Верховного Суду, який вважає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення трудової книжки з вини адміністрації підприємства яка відповідальна за дотримання правил її ведення (постанова № 687/975/17 від 21.02.2018).

Суд звертає увагу при розгляді справи встановлено, що відповідач приймаючи спірне рішення не врахував позицію Верховного Суду в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, обмежившись не зарахуванням трудового стажу згідно архівних довідок.

Суд вважає за необхідне зазначити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи у довідці.

Вказані відповідачем недоліки як в трудовій книжці (відсутня дата народження, відсутня дата видачі трудової книжки), так і в архівній довідці (ім`я та по батькові вказане не повністю) не можуть бути підставою для виключення таких періодів з трудового стажу позивачаки, що дає їй право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві (організації), та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства (організації) не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Вказане відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 26.06.2019 у справі №607/4243/17, яка враховується судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок.

Відповідачами не враховано, що не усі недоліки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, у довідках.

Крім того, як слідує зі спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 00 від 12.09.2025 відповідачем не надано оцінки архівній довідці №345 від 30.03.2021 та не зазначено з яких підстав пенсійний орган не прийняв до уваги відомості про трудову діяльність позивачки з 1986 по 1990 роки, про що йдеться у цьому документі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 00 від 12.09.2025 не відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності, розумності та пропорційності, з огляду на що є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з періоди роботи у колгоспі «Більшовик» упродовж 1977-1979 років, у колгоспі ім. Островського, радгоспі «Глібівський», КСП «Смерічка», с/с, ТОВ «Відродження» із 1985 по 1999 роки, суд зазначає наступне.

Питання зарахування періодів трудової діяльності до загального чи спеціального (пільгового) стажу роботи, що в подальшому впливає на право та розмір пенсійного забезпечення, віднесено законом до компетенції органів Пенсійного фонду України. Саме пенсійний орган здійснює перевірку документів, підтверджує відповідні періоди та приймає рішення щодо їх врахування або неврахування.

Суд, у свою чергу, не наділений повноваженнями самостійно здійснювати обчислення страхового стажу чи підміняти цими діями компетенцію пенсійного органу. Повноваження суду у таких категоріях справ зводяться до перевірки правомірності прийнятих пенсійним органом рішень або вчинених дій, а також до надання оцінки їх відповідності вимогам законодавства.

Водночас, як убачається з матеріалів справи, пенсійним органом взагалі не було надано належної оцінки трудовій діяльності позивача, у тому числі не враховано записи у його трудових книжках та відомості архівних довідок. За таких обставин суд позбавлений можливості вибірково зараховувати окремі періоди роботи до стажу на підставі лише доводів позивача, оскільки це виходило б за межі його компетенції та підміняло б собою функції пенсійного органу.

За правилами абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Беручи до уваги наведені вище обставини, суд вважає, що порушене право позивача належить захистити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.09.2025 та вирішити питання про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV із урахуванням трудових книжок колгоспника № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та архівних довідок Трудового архіву Гусятинської селищної ради №343-346 від 30.03.2021 та правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Окрім того, суд зауважує, що у справі, що розглядається, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління ПФУ у Львівській області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Тому, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що відмовив позивачу у призначенні пенсії, яким, у цьому випадку, є Головне управління ПФУ у Львівській області.

До такого висновку дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд враховує під час вирішення цього спору.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №00 від 12.09.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.09.2025 та вирішити питання про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV із урахуванням трудових книжок колгоспника № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , архівних довідок Трудового архіву Гусятинської селищної ради №№343, 344, 345, 346 від 30.03.2021 та правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівський р-н, Львівська обл., 79016 ).

Головуючий суддя Грицюк Р.П.