Справа № 380/24429/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/24429/24 пров. № А/857/30749/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у справі № 380/24429/24 (головуючий суддя Клименко О.М., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (позивачка) звернулася з адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (відповідач), в із урахуванням уточненого адміністративного позову від 14 січня 2025 року якому просить: - визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового розміру премії під час перерахунку грошового забезпечення за період з 01 січня 2020 року по 08 червня 2023 року; - зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України провести перерахунок складових грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2020 року по 08 червня 2023 року, а саме премій у належних відсоткових розмірах, установлених до проведення перерахунку на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року у справі № 380/11530/24, а саме 145% в розрахунковий період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, 180% в розрахунковий період січень 2022 року, 260% в розрахунковий період з 01 лютого 2022 року по 31 січня 2023 року, 550% в розрахунковий період з 01 лютого 2023 року по 19 травня 2023 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року у справі № 380/11530/24 відповідач здійснив перерахунок та виплату її грошового забезпечення за період з 01 січня 2020 року по 19 травня 2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 - 2023 років. Проте внаслідок проведеного перерахунку відповідач зменшив відсоткові розміри премії позивачки, а саме: зі 145% до 60% в розрахунковий період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року; зі 180% до 65% в розрахунковий період січень 2022 року; з 260% до 105% в розрахунковий період з 01 лютого 2022 року по 31 січня 2023 року; з 550% до 245% в розрахунковий період з 01 лютого 2023 року по 19 травня 2023 року. Таку поведінку відповідача позивачка вважає протиправною, оскільки відповідач зменшив відсоткові розміри вже раніше виплаченої їй премії у період, коли вона припинила військову службу у відповідача, чим фактично погіршив умови оплати вже виконаної роботи. На переконання позивачки, чинне законодавство встановлює заборону приймати рішення з оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством. Крім того, позивачка стверджує, що має право на виплату перерахованих розмірів премії із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (далі Порядок № 44).

З огляду на викладене з метою захисту свого порушеного права позивачка звернулася з цим позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткових розмірів премії під час перерахунку грошового забезпечення за період з 01 січня 2020 року по 19 травня 2023 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України провести перерахунок складових грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2020 року по 19 травня 2023 року, а саме премій у належних відсоткових розмірах, установлених їй до проведення перерахунку на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року у справі № 380/11530/24: 145% в розрахунковий період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року; 180% в розрахунковий період січень 2022 року; 260% в розрахунковий період з 01 лютого 2022 року по 31 січня 2023 року; 550% в розрахунковий період з 01 лютого 2023 року по 19 травня 2023 року, виплату здійснити з урахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити. Зокрема вказує що зазначені позивачкою відсоткові розміри премії не відповідають дійсним обставинам справи у зв`язку з тим, що позивачка не надала жодного підтверджувального документа, а лише посилається у позові на незрозумілий запит та відповідь військової частини, які не долучені до матеріалів справи. Крім цього, позивачка в своєму позові посилається на порушення вимог Кодексу законів про працю України, однак на військовослужбовців цей Кодекс не поширюється у зв`язку з наявністю спеціального законодавства, а саме постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказу Міністра внутрішніх справ України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» від 03 березня 2018 року № 200.

Відповідач зазначає, що обраний позивачкою спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Під час розгляду позовних вимог позивачки стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду у спосіб ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Також відповідач відзначає, що позивачку було звільнено з військової служби 29 лютого 2024 року, рішення суду у справі № 380/11530/24 виконано 24 жовтня 2024 року, водночас з цим позовом до суду позивачка звернулася лише 26 листопада 2024 року, тобто з пропуском місячного строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач в період з 08 листопада 2017 року по 29 лютого 2024 року проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, звільнена з військової служби 29 лютого 2024 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року у справі № 380/11530/24 визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо здійснення розрахунку та виплати позивачці грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки в період з 01 січня 2020 року по 19 травня 2023 року без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки в період з 01 січня 2020 року по 19 травня 2023 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, та на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінет Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням виплачених сум.

На виконання вказаного рішення суду відповідач здійснив перерахунок грошового забезпечення позивачки за період з 01 січня 2020 року по 19 травня 2023 року, проте як видно із наявного у справі перерахунку грошового забезпечення, на виконання рішення суду від 27 вересня 2024 року у справі № 380/11530/24, зменшив відсоткові значення розмірів премії, а саме:

- з 145% до 60% за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року;

- з 180% до 65% за січень 2022 року;

- з 260% до 105% за період з 01 лютого 2022 року по 31 січня 2023 року;

- з 550% до 245% за період з 01 лютого 2023 року по 19 травня 2023 року.

ОСОБА_1 не погоджуючись із такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними, звернулася з цим позовом до суду.

Як вірно зазначив суд першої інстанції - предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо зменшення відсоткових значень розмірів премії за період з 01 січня 2020 року по 19 травня 2023 року після перерахунку грошового забезпечення позивачки на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року у справі № 380/11530/24.

Приймаючи рішення суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги в частині доведених позивачкою належними та допустимими вимог адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає таке.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі також Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим ч.4 ст.9 Закону №2011-XII встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України, які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200 (далі Інструкція № 200).

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції № 200 грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Преміювання осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, унормовано розділом XVII Інструкції № 200.

За змістом приписів пунктів 1 - 6 розділу XVII Інструкції № 200 командири (начальники) військових частин Національної гвардії України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби.

Розміри премії встановлюються за рішенням командувача Національної гвардії України з урахуванням наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Національної гвардії України, та особливостей проходження служби.

За рішенням командира військової частини премія за грудень може бути виплачена в кінці грудня поточного бюджетного року. При цьому наказ про встановлення розмірів премії видається в грудні поточного року. У разі допущення проступків військовослужбовцями, які потребують зменшення (позбавлення) премії за грудень, після видання наказу до нього вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок у цьому або наступному місяці.

Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або зменшувати її розмір у межах показників, визначених у положенні про преміювання військовослужбовців військової частини. Забороняється позбавляти премії військовослужбовців або зменшувати її розмір протягом кількох місяців за одне допущене порушення.

Премія військовослужбовцям виплачується з того дня, з якого вони стали до виконання обов`язків за посадами (у тому числі до тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)). Особам офіцерського складу, курсантам з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби) що навчаються у військових навчальних закладах, премія виплачується з дня зарахування на навчання до дня його закінчення, а також за час перебування у відпустці, що надається після закінчення військового навчального закладу.

Премія не виплачується військовослужбовцям: які звільняються з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнено до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем (з місяця, у якому надійшов витяг з наказу про звільнення); у разі скоєння у військовій частині аварій, подій, пов`язаних із загибеллю людей з вини військовослужбовців під час виконання ними службових обов`язків, чи злочинів (командиру та іншим посадовим особам, які не вживали заходів для запобігання аваріям, подіям і злочинам).

Аналіз наведених норм вказує, що право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби належить командирам (начальникам) військових частин Національної гвардії України. Водночас у разі вчинення військовослужбовцем порушення (проступку), військовослужбовець, який допустив таке правопорушення (проступок), може бути за рішенням командира військової частини, оформленим відповідним наказом, позбавлений премії або ж її розмір може бути зменшений, проте виключно за той календарний місяць, у якому допущене відповідне порушення (проступок). Право військової частини зменшувати розмір премії або ж позбавляти військовослужбовця премії вже після її виплати та звільнення військовослужбовця зі служби Інструкцією № 200 не передбачене.

З врахуванням викладеного позивачкою до позовної заяви Перерахунку грошового забезпечення на виконання рішення суду від 27 вересня 2024 року у справі № 380/11530/24 слідує, що в період проходження військової служби з 01 січня 2020 року по 19 травня 2023 року премія була виплачена позивачці відповідачем у таких відсоткових розмірах:

- 145% - у період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року;

- 180% - у січні 2022 року;

- 260% - у період з 01 лютого 2022 року по 31 січня 2023 року;

- 550% - у період з 01 лютого 2023 року по 19 травня 2023 року.

Після перерахунку грошового забезпечення позивачки за період з 01 січня 2020 року по 19 травня 2023 року на виконання рішення суду у справі від 27 вересня 2024 року у справі № 380/11530/24 відповідач зменшив її відсоткові розміри, а саме:

- з 145% до 60% за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року;

- з 180% до 65% за січень 2022 року;

- з 260% до 105% за період з 01 лютого 2022 року по 31 січня 2023 року;

- з 550% до 245% за період з 01 лютого 2023 року по 19 травня 2023 року.

Відтак суд першої інстанції вірно звернув увагу на протиправну поведінку відповідача, оскільки чинним законодавством, зокрема Інструкцією № 200 за жодних обставин не передбачено право військової частини зменшувати розміри виплаченої військовослужбовцю під час проходження військової служби премії вже після його звільнення з військової служби. Не є такою обставиною відповідно й перерахунок грошового забезпечення на виконання судового рішення.

Посилання відповідача на те, що зазначені позивачкою відсоткові розміри премії не відповідають дійсним обставинам справи у зв`язку з тим, що позивачка не надала жодного підтверджувального документа, а лише посилається у позові на незрозумілий запит та відповідь військової частини, які не долучені до матеріалів справи суд оцінює критично, оскільки до позовної заяви позивачка долучила належно засвідчену копію Перерахунку грошового забезпечення на виконання рішення суду від 27 вересня 2024 року у справі № 380/11530/24, яка підписана командиром військової частини НОМЕР_1 НГУ полковником ОСОБА_2 , Т.в.о. начальника фінансової служби (головного бухгалтера) підполковником ОСОБА_3 , начальником юридичної служби підполковником юстиції Христиною Рибак, виконавцем сержантом Надією Пастушок та скріплена печаткою військової частини НОМЕР_1 .

Зі змісту Перерахунку чітко видно відсоткові розміри премії, які були виплачені позивачці за період проходження нею військової служби у спірний період, а також відсоткові розміри премії, встановлені вже після перерахунку грошового забезпечення на виконання рішення суду від 27 вересня 2024 року у справі № 380/11530/24.

Отже, вказаний Перерахунок є належним та допустимим доказом порушення прав позивачки, чого відповідач під час розгляду справи не спростував.

Предметом оскарження у справі № 380/11530/24, за результатами вирішення якої Львівським окружним адміністративним судом ухвалено рішення від 27 вересня 2024 року, були дії відповідача щодо здійснення розрахунку та виплати позивачці грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки в період з 01 січня 2020 року по 19 травня 2023 року без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року.

Натомість предметом оскарження у цій справі є дії відповідача щодо зменшення відсоткового розміру премії позивачки під час перерахунку грошового забезпечення за період з 01 січня 2020 року по 19 травня 2023 року.

Відтак позивачка звернулася до суду з новим позовом (нові предмет та підстава позову), вимоги якого не охоплювалися предметом позову у справі № 380/11530/24.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії відповідача щодо зменшення позивачці відсоткового розміру премії під час перерахунку грошового забезпечення за період з 01 січня 2020 року по 19 травня 2023 року належить визнати протиправними.

Водночас суд першої інстанції слушно зауважив, та з ним погоджується колегія суддів, що позивачка помилково у позовній заяві визначає періодом зменшення відсоткового розміру премії зі 145% до 60% з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, адже таким періодом є період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року, що вже встановлено судом і дана позиція суду викладена в резолютивній частині оспорюваного рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Відповідно до пунктів 2 - 5 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Аналіз наведених вище норм Порядку № 44 дає підстави дійти висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Щодо посилання відповідача про пропуск позивачкою строку звернення до суду, то такі спростовуються наступним.

Про порушення свого права на отримання грошового забезпечення у належному розмірі після його перерахунку на виконання рішення суду від 27 вересня 2024 року у справі № 380/11530/24 позивачка дізналася лише отримавши від відповідача Перерахунок грошового забезпечення на виконання рішення суду від 27 вересня 2024 року у справі № 380/11530/24. Враховуючи те, що лист, разом з яким цей Перерахунок був наданий позивачці, датований 29 жовтня 2024 року, а з цим позовом до суду позивачка звернулася 29 листопада 2024 року, то нею не пропущений ні тримісячний строк, установлений статтею 233 Кодексу законів про працю України, ні місячний строк, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України, на який посилається відповідач.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року по справі № 380/24429/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар