Справа № 240/23694/25
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/23694/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос Оксана Валентинівна

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

02 грудня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Матвієнка Б.О. щодо примусового списання коштів з пенсійного рахунку ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Матвієнка Б.О., яка полягала у нездійсненні перевірки цільового призначення рахунку позивача перед накладенням на нього арешту та зверненням стягнення;

- зобов`язати Корольовський відділ державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо повернення ОСОБА_1 незаконно стягнутих з його пенсійного рахунку коштів, шляхом підготовки та направлення відповідного подання до органів казначейства згідно "Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03 вересня 2013 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що державний виконавець проігнорував пряму законодавчу заборону на стягнення коштів з пенсійного рахунку під час воєнного стану та застосував неспівмірні заходи примусу, що є свідченням неправомірності його дій.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що Закон України «Про виконавче провадження» не покладає на виконавця обов`язку здійснювати попереднє дослідження цільового призначення кожного банківського рахунку боржника до накладення арештй, такий обов`язок покладено на банк.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно із ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на примусовому виконанні в Корольовському відділі Державної виконавчої служби у місті Житомирі перебувало виконавче провадження, яке внесено до Автоматизованої системи виконавчого провадження за №79148760 з виконання постанови №316, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.07.2025 року про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 на користь держави адміністративного штрафу за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_2 для звірки персональних (облікових), а також для визначення його призначення на особливий період в сумі 34 000 грн.

19.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено боржнику для виконання.

Згідно із повідомленням ДП "Укрпошта", конверт повернуто відправнику 11.10.2025 у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

19.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено для виконання до банківських установ, які підключенні до автоматизованої системи виконавчого провадження.

В резолютивній частині постанови про арешт коштів боржника державним виконавцем чітко визначено: "Накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти /електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику."

22.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, а саме: транспортний засіб: автомобіль легковий, марки: MAZDA, модель: 6, категорія: легковий, колір: коричневий, рік виробництва: 2015.

23.09.2025 на депозитний рахунок відділу надійшли кошти в сумі 37 715,00 грн.

24.09.2025 державним виконавцем відповідно до ст. 46 Закону України "Про виконавче провадження" здійснено розподіл стягнутих з боржника грошових сум та винесено розпорядження на перерахування коштів, а саме: 315,00 грн на погашення витрат виконавчого провадження, 3400,00 грн - виконавчого збору та 34 000,00 грн боргу - на рахунок стягувача за виконавчим документом.

24.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту коштів боржника.

24.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту майна боржника, а саме: транспортного засобу: автомобіля легкового, марки: MAZDA, модель: 6, категорія: легковий, колір: коричневий, рік виробництва: 2015, Номер кузова: НОМЕР_1 .

29.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Позивач вважає протиправними дії старшого державного виконавця Матвієнка Б.О. щодо примусового списання коштів з пенсійного рахунку ОСОБА_1 та бездіяльність, яка полягала у нездійсненні перевірки цільового призначення рахунку позивача перед накладенням на нього арешту та зверненням стягнення, а тому звернувся з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в межах спірних правовідносин державний виконавець не був зобов`язаний здійснювати перевірку цільового призначення банківського рахунку боржника перед накладенням арешту. Кошти стягнуто з рахунку позивача, призначеного для будь-яких надходжень, а не лише для отримання пенсії.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 № 1404-VIII (Закон №1404-VIII) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно зі статтею 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша).

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої). Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до статті 48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову (частина перша). Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України "Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Отже, стаття 48 Закону №1404-VIII, установлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Відповідно до ч.3 ст.52 Закону №1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

За висновками, що висловлені Верховним Судом у постановах від 16 липня 2020 року в справі №1.380.2019.006270, від 18 квітня 2022 року в справі №640/19274/20, від 29 січня 2025 року в справі №279/809/24, від 14.08.2025 у справі №320/14377/23, Закон №1404-VІІІ не покладає на виконавця обов`язку здійснювати попереднє дослідження цільового призначення кожного банківського рахунку боржника до накладення арешту. Частина третя статті 52 указаного Закону такий обов`язок покладає на банк - саме він повинен перевірити, чи підпадає рахунок під спеціальний режим, і в разі виявлення цільового призначення, яке виключає арешт коштів, зобов`язаний повідомити виконавця та повернути постанову про арешт коштів боржника без виконання. Водночас обов`язок виконавця полягає у знятті арешту з коштів на рахунку боржника саме за умови надання документального підтвердження, що відповідний рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, банком або боржником.

Таким чином, в межах спірних правовідносин державний виконавець не був зобов`язаний здійснювати перевірку цільового призначення банківського рахунку боржника перед накладенням арешту. Отримавши відповідну інформацію від банку про номер рахунку позивача та залишок коштів, державний виконавець в межах наданих повноважень направив платіжну вимогу щодо списання коштів, після надходження яких здійснив розподіл та перерахування коштів на рахунок стягувача.

Відтак, дії державного виконавця щодо примусового стягнення коштів у розмірі з пенсійного рахунку ОСОБА_1 правомірні, а протиправної бездіяльності старшого державного виконавця Матвієнка Б.О. щодо нездійснення перевірки цільового призначення рахунку позивача перед накладенням на нього арешту та зверненням стягнення судом не встановлено.

Також суд враховує, що довідка АТ КБ "Приватбанк" від 29.09.2025 видана про те, що ОСОБА_1 станом на 29.09.2025 має в банку картку (рахунок НОМЕР_2 ), на яку отримує пенсійні виплати. Також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

Таким чином, суд оцінює критично посилання позивача на те, що кошти безпідсатвно стягнуто з рахунку, на який він отримує виключно пенсію.

Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 затверджено Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який визначає, зокрема, процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі).

Пункт 1 Порядку визначає, надміру зараховані кошти - сума коштів, що становить позитивну різницю між сумою фактично сплачених коштів та сумою коштів, яку повинен сплатити до відповідного бюджету платник платежів (зборів), що визначені відповідним законодавством (крім платежів (зборів), контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби), для повного виконання покладеного на нього грошового зобов`язання; помилково зараховані кошти - кошти, що сплачені платником за видом доходів, який не відповідає суті платежу (збору), визначеного в абзаці третьому цього пункту, та/або до невідповідного бюджету.

Суд зауважує, що кошти, які просить повернути позивач у позові, правомірно стягнуті державним виконавцем на користь стягувача при примусовому виконанні постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 про накладення штрафу. Тобто, вказані кошти не є помилково чи надміру сплаченими, а тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача вчинити дії щодо повернення ОСОБА_1 незаконно стягнутих з його пенсійного рахунку коштів, шляхом підготовки та направлення відповідного подання до органів казначейства згідно Порядку № 787.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.