Справа № 9901/180/21
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

24 листопада 2025 року

м. Київ

справа №9901/180/21

адміністративне провадження № П/9901/180/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стеценка С.Г.,

суддів: Стародуба О.П., Кравчука В.М., Рибачука А.І., Чиркіна С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Висоцького А.М.,

представника позивача: Гойдик Т.Л.,

представника відповідача: Мовіле О.С.,

представника третьої особи: Яновського А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу №9901/180/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гео Таргент»

до Президента України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Служба безпеки України, Рада національної безпеки і оборони України

про визнання протиправним та скасування Указу в частині, -

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гео Таргент» (далі - позивач, ТОВ «Гео Таргент») звернулося до Верховного Суду як суду першої інстанції (далі - Суд) з позовом до Президента України (далі - відповідач), у якому просило визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 25 березня 2021 року №123/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 березня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (далі - Указ №123/2021) в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ТОВ «Гео Таргент», (пункт 10 додатку до рішення).

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що оскаржуваний Указ №123/2021 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки введені проти ТОВ «Гео Таргент» санкції порушують його права та інтереси, охоронювані законом. Указ №123/2021 не відповідає критеріям законності, прозорості, обґрунтованості та іншим вимогам, які передбачені для акта суб`єкта владних повноважень, а також передбачає непропорційне втручання у права та інтереси позивача. Таке рішення відповідача про застосування санкцій не ґрунтується на встановлених Законом України «Про санкції» від 14 серпня 2014 року №1644-VII (далі - Закон №1644-VII) підставах, а в його основі - свавільне застосування закону, що суперечить рішенням Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини, статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не містить умов для застосування санкцій. Позивач переконаний, що застосування санкцій саме до нього законом не передбачено, не обумовлено інтересами суспільства, не є співмірним вчиненому порушенню, яке водночас позивач не допускав.

Вказував й на те, що у тексті Указу №123/2021 та рішенні Ради національної безпеки і оборони України (далі - РНБО) відсутні посилання на будь-які конкретні обставини та підтверджуючі їх докази, які б свідчили про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для застосування санкцій, а також дозволили б позивачу зрозуміти суть порушень, які ним могли бути допущені.

Проте, на переконання позивача, застосовуючи обмежувальні заходи (санкції), відповідний суб`єкт владних повноважень повинен чітко зазначити підставу для ухвалення рішення, яке обмежує права, свободи чи інтереси особи, навести обставини, які підтверджують її існування, а також вказати на докази, які підтверджують відповідні висновки.

Також позивач акцентував увагу на тому, що кінцевим бенефіціарним власником позивача є громадянин України, а структура його власності не передбачає будь-якого контролю з боку іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента. Тому ТОВ «Гео Таргент» не може бути суб`єктом накладення персональних санкцій, з огляду на критерій приналежності до такої групи як «юридичні особи, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи -нерезидента». Вважає, що Закон №1644-VII в цілому не допускає можливості його застосування до позивача як юридичної особи, яка зареєстрована та провадить свою діяльність в Україні.

Зазначав, крім іншого, що обмежувальні заходи (санкції), які підлягають застосуванню до позивача, не є передбачуваними та юридично визначеними, оскільки неможливо зрозуміти, чи запроваджуються вони у вигляді анулювання або ж зупинення ліцензій та інших дозволів; які саме застосовуються обмеження щодо позивача відносно транзиту ресурсів, польотів та перевезень - обмеження, часткове чи повне припинення; яка саме заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів застосовується - повна або часткова.

Вважав, що у випадку, якщо запровадження обмежувальних заходів (санкцій) до позивача дійсно пов`язується із нібито заниженою у минулому вартістю спеціального дозволу, то фактично санкції до позивача застосовуються не за його дії, а за дії органів державної влади, які в минулому визначали плату (збір) за видачу спеціального дозволу. ТОВ «Гео Таргент» має право на користування надрами на підставі спеціального дозволу від 22 серпня 2017 року №4846, який первинно був оформлений за плату, розмір якої визначався компетентним органом державної влади, (первісно спеціальний дозвіл був виданий ТОВ «Голден Деррік» і за його отримання було сплачено кошти у розмірі 488000 грн. збору за сам дозвіл та 323314,78 грн. за право використання геологічної інформації), а тому позивач не повинен зазнавати негативних наслідків, якщо сьогодні такі дії органу влади розглядаються як помилкові.

Звертав увагу позивач і на те, що обсяг та характер обмежувальних заходів (санкцій), які підлягають застосуванню до позивача, їхній безстроковий характер свідчить, що їх реалізація призведе до неможливості позивача здійснювати будь-яку господарську діяльність, зокрема неможливості укладати будь-які угоди з іншими особами, виконувати свої фінансові зобов`язання перед ними, отримувати будь-які інші дозволи чи ліцензії, тобто фактично застосованими санкціями повністю нівелюється можливість позивача як юридичної особи набувати та реалізовувати будь-які права та обов`язки, необхідні для ведення господарської діяльності. Фактично застосованими обмежувальними заходами (санкціями) нівелюється будь-яка реальна можливість позивача бути учасником господарських правовідносин, що безумовно вимагає перевірки законності та обґрунтованості рішення, яким такі санкції були застосовані.

Посилався й на те, що на момент звернення до суду вже зазнає негативних наслідків, адже 29 березня 2021 року Державна служба геології та надр України на офіційному веб-сайті розмістила наказ від 26 березня 2021 року №228 «Про анулювання спеціальних дозволів на користування надрами», в пункті 10 додатку до якого зазначається про анулювання дозволу позивача від 22 серпня 2017 року №4846, що істотно впливає на права позивача, адже здійснення діяльності із видобутку корисних копалин є основним видом його діяльності.

Насамкінець позивач звертає увагу на те, що під час прийняття оскаржуваного Указу ТОВ «Гео Таргент» було позбавлено можливості дізнатися про підстави для його прийняття, а також права бути заслуханим та надати свої пояснення. Враховуючи, що застосовані санкції значною мірою обмежують обсяг прав позивача, останньому мала б бути надана можливість з боку Держави знати про вирішення такого питання щодо нього.

3. Відповідач позовні вимоги не визнав, подав до Суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Гео Таргент» відмовити.

Таку свою позицію по суті обґрунтовує тим, що чинне законодавство України не містить положень, які б встановлювали обов`язок вказувати підстави для застосування санкцій у відповідному рішенні РНБО або указі Президента України про введення такого рішення в дію. Чинним законодавством чітко встановлено, що Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, СБУ відповідно до статті 5 Закону №1644-VІІ вносять пропозиції РНБО щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виключно за наявності достатніх підстав.

Санкції до позивача застосовано РНБО за результатами розгляду пропозицій Служби безпеки України (далі - СБУ). РНБО було розглянуто та підтримано відповідні пропозиції. У подальшому, після надходження в установленому порядку на ім`я глави держави відповідних матеріалів, Президент України в межах реалізації приписів Конституції України, Закону №1644-VІІ видав Указ №123/2021.

Отже, як зазначає відповідач, цей Указ прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією і законами України.

ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ, ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. 24 травня 2021 року в автоматизованій системі документообігу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зареєстровано вказану позовну заяву.

5. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Стеценко С.Г., судді: Стародуб О.П., Кравчук В.М., Рибачук А.І., Чиркін С.М.

6. Верховний Суд ухвалою від 04 червня 2021 року відкрив провадження в адміністративній справі, призначивши її розгляд в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; цією ж ухвалою залучено до участі у справі РНБО та СБУ як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, так як судове рішення у цій справі може вплинути на їхні права, інтереси або обов`язки і мати відповідні правові наслідки; витребувано, крім іншого, у СБУ належним чином засвідчені копії документів, що містять пропозиції СБУ про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до ТОВ «Гео Таргент», що були внесені до РНБО.

7. 11 червня 2021 року до Суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи його мотивами, що вказані вище.

8. 18 червня 2021 року до Суду від ТОВ «Гео Таргент» надійшла відповідь на відзив, у якій, заперечуючи прийнятність доводів відповідача, позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

9. У зв`язку із необхідністю витребування додаткових доказів, а також вчинення інших процесуальних дій, спрямованих на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин у справі, відсутністю у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду технічних засобів, які у встановленому порядку атестовані для можливості роботи з відповідним типом інформації з обмеженим доступом (згідно із наказом Голови Верховного Суду від 07 вересня 2023 року №177 уведено в експлуатацію комплексну систему захисту інформації в автоматизованій системі класу « 1» для фіксування судового засідання технічними засобами в Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, де циркулює інформація зі ступенем обмеження доступу «Для службового користування», в адміністративній будівлі на вул. Князів Острозьких, 8, корпус 5, приміщення №131 (зал судових засідань №7)), розгляд справи неодноразово відкладався та оголошувалися перерви в судовому засіданні.

10. Представник позивача під час розгляду справи висловила свої доводи та міркування стосовно обставин справи, заявлені позовні вимоги підтримала та просила Суд їх задовольнити.

11. Представники відповідача та СБУ проти доводів та вимог позовної заяви заперечили, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, й, надавши відповідні пояснення, просили відмовити в задоволенні позову.

12. РНБО фактичної участі у судовому процесі не брала, пояснень по суті спору не надала. У листах, надісланих до Суду, РНБО стверджувала про відсутність у неї адміністративної процесуальної правосуб`єктності для участі у адміністративному процесі.

IV. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

13. ТОВ «Гео Таргент» () 05 грудня 2018 року зареєстровано юридичною особою у встановленому законодавством України порядку; основним видом діяльності позивача згідно з КВЕД є: 43.13 Розвідувальне буріння. За статутом ТОВ «Гео Таргент» створене в цілях здійснення геологічного вивчення, дослідно-промислової та промислової розробки родовищ корисних копалин, видобування корисних копалин, зокрема з метою здійснення діяльності з користування надрами Боярсько-Чапаївської площі у Новосанжарському та Кобеляцькому районах Полтавської області.

14. Керівником юридичної особи згідно із статутом є ОСОБА_1 (громадянин України), а учасниками ТОВ «Авант Трейд Лімітед» (), яке є резидентом України та власником частки у розмірі 40 %, та ТОВ «БСР Інвест» (), яке є резидентом України та власником частки у розмірі 60 %.

15. 22 серпня 2017 року Державною службою геології та надр України видано ТОВ «Ґолден Деррік» спеціальний дозвіл на користування надрами (реєстраційний номер 4846) на території родовища Боярсько-Чапаївської площі, Полтавська область. Вид користування надрами - геологічне вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислова розробка родовищ з подальшим видобуванням нафти, газу (промислова розробка родовищ). Термін дії дозволу - 20 років.

16. Наказом від 26 листопада 2018 року №446 Державна служба геології та надр України внесла зміни до спеціального дозволу №4846 щодо надрокористувача, замінивши ТОВ «Ґолден Деррік» на ТОВ «БСР Інвест».

17. У грудні 2018 року ТОВ «БСР Інвест» виступило одним із засновників ТОВ «Гео Таргент» із часткою у розмірі 60% статутного капіталу.

18. Наказом від 22 грудня 2018 року №510 Державна служба геології та надр України внесла зміни до спецдозволу №4846 - надрокористувачем стало ТОВ «Гео Таргент».

19. Листом від 19 березня 2021 року №8/5/2-2592дск СБУ звернулася до секретаря РНБО із пропозиціями про застосування до позивача персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), передбачених статтею 4 Закону №1644-VІІ, у зв`язку з встановленими фактами протиправної діяльності на шкоду інтересам держави.

20. Інформація для службового користування (не підлягає оприлюдненню).

«Виключено частину судового рішення, яка містить службову інформацію».

Кінець інформації для службового користування.

21. РНБО вирішила підтримати внесені СБУ пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) відповідно до статті 5 Закону №1644-VІІ, про що 19 березня 2021 року прийняла відповідне рішення «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

22. Згідно з пунктом 10 додатка до рішення РНБО до ТОВ «Гео Таргент» відповідно до Закону №1644-VІІ застосовано такі обмежувальні заходи (санкції): 1) блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; 2) обмеження торговельних операцій; 3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України; 4) запобігання виведенню капіталів за межі України; 5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; 6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами; 7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах; 8) заборона здійснення публічних та оборонних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб - резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також публічних та оборонних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з цим Законом; 9) заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів та повітряних суден до повітряного простору України або здійснення посадки на території України; 10) повна або часткова заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, емітентами яких є особи, до яких застосовано санкції згідно з цим Законом; 11) заборона видачі дозволів, ліцензій Національного банку України на здійснення інвестицій в іноземну державу, розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах на території іноземної держави; 12) припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави; 13) заборона збільшення розміру статутного капіталу господарських товариств, підприємств, у яких резидент іноземної держави, іноземна держава, юридична особа, учасником якої є нерезидент або іноземна держава, володіє 10 і більше відсотками статутного капіталу або має вплив на управління юридичною особою чи її діяльність; 14) запровадження додаткових заходів у сфері екологічного, санітарного, фітосанітарного та ветеринарного контролю; 15) припинення дії торговельних угод, спільних проектів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони; 16) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності; 17) інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом.

23. 25 березня 2021 року Президентом України видано Указ №123/2021, яким відповідно до статті 107 Конституції України введено в дію рішення РНБО від 19 березня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». Указ набрав чинності з дня його опублікування - 26 березня 2021 року («Офіційний вісник Президента України», №8).

24. Вважаючи такий Указ відповідача в частині введення в дію пункту 10 додатка до вказаного рішення про застосування до ТОВ «Гео Таргент» персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) протиправним, позивач звернувся до суду.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

25. Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

26. За правилами частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

27. Частина друга статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

28. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

29. Згідно зі статтею 102 Конституції України Президент України є главою держави і виступає від її імені. Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

30. Оскільки Президент України є органом державної влади [в одній особі], то це означає, що глава держави зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені не тільки Конституцією, але й законами України.

31. За змістом частини третьої статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

32. На підставі пунктів 1, 18 частини першої статті 106 Конституції України Президент України забезпечує державну незалежність, національну безпеку і правонаступництво держави, а також очолює РНБО.

33. Положеннями статті 107 Конституції України визначено, що РНБО є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України. РНБО координує і контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони. Головою РНБО є Президент України. Рішення РНБО вводяться в дію указами Президента України. Компетенція та функції РНБО визначаються законом.

34. Засади організації та діяльності РНБО, її склад, структуру, компетенцію і функції визначає Закон України від 05 березня 1998 року №183/98-ВР «Про Раду національної безпеки і оборони України» (далі - Закон №183/98-ВР).

35. За правилами частин першої, третьої та четвертої статті 10 Закону №183/98 ВР рішення РНБО приймаються не менш як двома третинами голосів її членів. Прийняті рішення вводяться в дію указами Президента України. Рішення РНБО, введені в дію указами Президента України, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади.

36. Відповідно до статті 1 Закону №1644-VII з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції). Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи - нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність. Застосування санкцій не виключає застосування інших заходів захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, її економічної самостійності, прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави.

37. Пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 3 Закону №1644визначено, що підставами для застосування санкцій є дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод.

38. Підставою для застосування санкцій також є вчинення іноземною державою, іноземною юридичною особою, юридичною особою, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи - нерезидента, іноземцем, особою без громадянства, а також суб`єктами, які здійснюють терористичну діяльність, дій, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, стосовно іншої іноземної держави, громадян чи юридичних осіб останньої.

39. Відповідно до статті 4 Закону №1644-VII видами санкцій згідно із цим Законом, зокрема, є: блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; обмеження торговельних операцій; обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України; запобігання виведенню капіталів за межі України; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами; заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах; заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів та повітряних суден до повітряного простору України або здійснення посадки на території України; повна або часткова заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, емітентами яких є особи, до яких застосовано санкції згідно з цим Законом; заборона видачі дозволів, ліцензій Національного банку України на здійснення інвестицій в іноземну державу, розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах на території іноземної держави; припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави; заборона збільшення розміру статутного капіталу господарських товариств, підприємств, у яких резидент іноземної держави, іноземна держава, юридична особа, учасником якої є нерезидент або іноземна держава, володіє 10 і більше відсотками статутного капіталу або має вплив на управління юридичною особою чи її діяльність; запровадження додаткових заходів у сфері екологічного, санітарного, фітосанітарного та ветеринарного контролю; припинення дії торговельних угод, спільних проектів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони; заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності; інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом.

40. Згідно із частинами першою та третьою статті 5 Закону №1644-VII пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виносяться на розгляд РНБО Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, СБУ.

41. Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи - нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1, 2- 21, 23- 25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається РНБО та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання.

42. Рішення щодо застосування санкцій повинне містити строк їх застосування, крім випадків застосування санкцій, що призводять до припинення прав, та інших санкцій, які за змістом не можуть застосовуватися тимчасово (частина п`ята статті 5 Закону №1644-VII).

43. Частина сьома статті 5 Закону №1644-VII передбачає, що рішення про скасування санкцій приймається органом, що прийняв рішення про їх застосування відповідно до цього Закону, у разі якщо застосування санкцій привело до досягнення мети їх застосування.

44. Отже, Закон №1644-VII є регулятивним нормативним актом, який установлює (запроваджує) низку обмежень демократичних прав і свобод певних суб`єктів у випадку загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, а також задля протидії терористичній діяльності.

45. Цей Закон, як можна зрозуміти зі змісту наведених вище його приписів, дозволяє обмежувати певні права та свободи (право власності, право на підприємницьку діяльність тощо), не змінюючи при цьому провідних (ключових) цінностей, що становлять основу Конституції України.

46. Зважаючи на те, що главою держави і гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, прав і свобод людини і громадянина є Президент України, а використання санкцій в особливий спосіб перебуває на межі втручання в права особи, гарантовані Конституцією України, Закон №1644-VII передбачає, що рішення щодо застосування певного виду санкцій приймається РНБО та вводиться в дію указом Президента України, на якого власне й покладається відповідальність гарантувати як національні інтереси, національну безпеку, суверенітет і територіальну цілісність України, так і принципи правової держави, права і свободи людини і громадянина.

47. У цьому сенсі у Законі №1644-VII досить чітко і передбачувано визначено підстави, умови, мету застосування санкцій.

48. У цій справі Судом установлено та підтверджується наявними у ній доказами, що санкції до позивача застосовані за пропозиціями СБУ, викладеними у листі від 19 березня 2021 року №8/5/2-2592дск. За наслідками цього Указом Президента України №123/2021 введено в дію рішення РНБО від 19 березня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» до позивача (пункт 10 додатку до рішення РНБО).

49. Отже, санкції застосовані до ТОВ «Гео Таргент» за ініціативою уповноваженого органу, який забезпечує державну безпеку України.

50. Колегія суддів, надаючи власну оцінку пропозицій СБУ щодо застосування санкцій, відхиляє доводи позивача щодо відсутності підстав для застосування санкцій стосовно ТОВ «Гео Таргент» з таких міркувань.

51. Так, види санкцій, які були застосовані до ТОВ «Гео Таргент» Указом №123/2021 та їх кількість, визначалися безпосередньо органом застосування, який відповідно до частини четвертої преамбули Закону №1644-VII задля невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України, використовує всі передбачені законом заходи з метою захисту цих інтересів, в тому числі і щодо недопущення завдання майнових втрат та створення перешкод для сталого економічного розвитку, а також щодо запобігання порушенню прав, свобод та законних інтересів громадян України.

52. При цьому всі види санкцій, які були застосовані до позивача, відповідають їх видам, що передбачені статтею 4 Закону №1644-VII. Строк застосування санкцій - безстроково.

53. У цьому контексті Суд зазначає, що частину п`яту статті 5 Закону №1644-VII, якою визначено, що рішення щодо застосування санкцій повинне містити строк їх застосування, слід розуміти як обов`язкову вимогу до структури рішення, тобто як вказівку на термін дії та строк чинності застосованих санкцій, а не так, що цей строк має бути присічним. Строк може бути необмежений у часі, тобто не мати дати завершення, але мати початок відліку.

54. Таким чином, видавши оскаржуваний Указ, Президент України реалізував владні управлінські функції в межах власних конституційних повноважень.

55. Оскаржуваний Указ прийнято у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Належних та допустимих доказів, які б спростовували такі висновки, позивачем у ході розгляду справи не надано.

56. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 17 грудня 2024 року у справі у справі №9901/203/21, від 17 грудня 2024 року у справі №9901/206/21, від 25 лютого 2025 року у справі №9901/191/21, від 25 лютого 2025 року у справі №9901/195/21, від 22 квітня 2025 року у справі №9901/189/21, від 22 квітня 2025 року у справі №9901/178/21, від 22 квітня 2025 року у справі №9901/190/21, від 22 квітня 2025 року у справі №9901/201/21, предметом оскарження у яких також був Указ Президента України, що оскаржується й у цій справі.

57. Зважаючи на те, що завданням Верховного Суду є забезпечення сталості та єдності судової практики, колегія суддів не вбачає підстав для іншого тлумачення та застосування правових норм у справі, що розглядається.

58. Варто зазначити, що текстуальний виклад пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1644-VII та його граматичне й логічне тлумачення дає підстави стверджувати, що дію цього припису не обмежено за колом осіб, на що вказує вжите законодавцем у ньому формулювання «інших суб`єктів», а вирішальне значення для застосування санкцій має саме певна діяльність суб`єктів. Інакше кажучи, основним критерієм визначення суб`єкта, до якого можуть застосовуватися санкції, є його діяльність, указана в пункті 1 частини першої статті 3 Закону №1644-VII.

59. Вирішуючи питання можливості застосування санкцій до юридичних осіб - резидентів, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 серпня 2024 року у справі №800/162/16 сформувала висновок щодо застосування положень статей 1 та 3 Закону №1644-VII:

« Закон №1644-VIІ не дає загального чи спеціального (звуженого) визначення (дефініції) суб`єкта, до якого застосовуються санкції, обмеження, або «того, хто може бути» чи «того, до кого можуть застосовуватися» спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи. Цей Закон не описує ознак, умов, виду, структурно-організаційних властивостей тощо, яким має відповідати «той, хто чинить», поводиться (діє якимось певним способом, вдається до певної недозволеної поведінки) супроти ідеї та цінностей української держави, основ її життєдіяльності і буття, якими є національні інтереси та безпека, суверенітет, територіальна цілісність України, права і свободи людини і громадянина.

Аналіз змісту Закону №1644-VIІ стосовно того, до кого можуть бути застосовані санкції, дає підстави стверджувати, що перелік таких осіб є критеріальним, орієнтувальним, поосібним, але не вичерпним. Вони не містять правил, за яких до підсанкційних осіб не можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками), як-от: у разі, коли загрози національним інтересам та національній безпеці будуть створювати не тільки суб`єкти, перелік яких наведений в цьому Законі, але й інші особи (юридичні чи фізичні) за наявності передумов (об`єктивних чинників), які зумовили як видання Закону, так і існування підстав та мети його застосування.

Тобто форми захисту наведених цінностей з боку України можуть бути спрямовані не тільки стосовно іноземних, а також інших суб`єктів, перелічених в частині другій статті 1 Закону №1644-VIІ, але й стосовно кожного, чия діяльність загрожуватиме об`єктам, які знаходяться під охоронюваною дією цього Закону. Якщо серед таких осіб є резиденти, то й вони можуть бути суб`єктами застосування санкційних обмежень ».

60. Подібний підхід застосовано Великою Палатою Верховного Суду також у постановах від 06 липня 2023 року у справі №9901/376/21, від 06 липня 2023 року у справі №9901/635/18, від 22 квітня 2025 року у справі №9901/189/21 та ін.

61. Оскаржуваним у цій справі Указом введено в дію рішення РНБО, яким застосовано санкції щодо 19 юридичних осіб, у тому числі й щодо позивача, на яких переоформлені спеціальні дозволи на користування надрами, попередньо надані ТОВ «Ґолден Деррік».

62. Велика Палата Верховного Суду у вказаних вище постановах у справах, позивачами у яких були юридичні особи з переліку 19 юридичних осіб, до яких, як і до позивача, застосовано санкції оскаржуваним у цій справі Указом №123/2021, також застосувала означений підхід у питанні застосування положень статей 1 та 3 Закону №1644-VII, визнавши такі юридичні особи суб`єктами, до яких можуть бути застосовані санкції.

63. Отже, зміст статей 1, 3 Закону №1644-VII у своїй сукупності та правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо їх трактування спростовують доводи позивача щодо неможливості застосування санкцій до резидентів за умови, якщо дії останніх створюють реальну чи потенційну загрозу національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України.

64. Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

65. Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

66. За таких обставин, враховуючи наявність сформованої та сталої позиції Великої Палати Верховного Суду у справах, які є подібними зі справою, яка розглядається, Суд вважає безпідставними доводи позивача щодо неможливості застосування санкцій до юридичних осіб - резидентів.

67. Щодо підстав застосування до позивача санкцій, колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 13 січня 2021 року у справі №9901/405/19, від 06 липня 2023 року у справі №9901/635/18 у питанні застосування санкцій зазначила: Наявність реальної чи потенційної загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, про які йдеться у статті 3 Закону №1644-VII, безумовно, є оціночним поняттям, а достатність підстав вважати існування такої реальної чи потенційної загрози передбачає певну межу дискреції. При введенні в дію рішення РНБО про такі санкції Президент України як гарант Конституції України, якому народом України надано представницький мандат і якому Конституцією України надано повноваження вводити в дію рішення РНБО, має самостійно оцінити наявність та достатність підстав для введення такої санкції .

68. Відтак, обов`язок щодо такої оцінки покладений на спеціально уповноважені органи, зокрема, СБУ та РНБО. Водночас, в контексті справи, яка розглядається, Суд акцентує увагу, що обґрунтованість рішення Президента України, включно з аналізом обґрунтованості підстав застосування санкцій, є складниками розгляду Верховним Судом цього публічно-правового спору.

69. Як вже вказувалося вище, рішення про застосування санкцій до ТОВ «Гео Таргент» РНБО прийняла за пропозицією саме СБУ.

70. Ухвалою від 04 червня 2021 року Суд витребував у СБУ та РНБО документи, що підтверджують існування фактичних даних та обставин, які стали підставою для внесення пропозиції СБУ для прийняття рішення РНБО про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до позивача та документи, що містять пропозиції СБУ про застосування персональних спеціальних економічних й інших обмежувальних заходів (санкцій) до ТОВ «Гео Таргент», які були внесені до РНБО.

71. На підтвердження існування фактичних даних та обставин, які стали підставою для внесення пропозицій РНБО про застосування санкцій до позивача, СБУ надала документи, які містили інформацію, що становить державну таємницю, копії документів, що містили пропозиції СБУ про застосування персональних спеціальних економічних й інших обмежувальних заходів (санкцій) до позивача, які були внесені до РНБО.

72. 25 лютого 2022 року у зв`язку з виникненням реальної загрози захоплення матеріальних носіїв секретної інформації (МНСІ) та відсутністю можливості їх вивезення в безпечне місце, МНСІ, які були на зберіганні у відділі режимно-секретної роботи Верховного Суду (у тому числі матеріали судових справ та додаткові матеріали до них), було знищено відповідно до вимог законодавства, про що у відділі режимно-секретної роботи Верховного Суду є відповідні підтверджуючі документи.

73. Згодом СБУ надала суду докази, які підтверджують наявність підстав для застосування санкцій до ТОВ «Гео Таргент» та містять інформацію з обмеженим доступом з грифом «Для службового користування».

74. Відповідальність за повноту і достовірність відомостей, викладених у пропозиціях СБУ, несе їх ініціатор, а також інші уповноважені органи, які подали ініціатору інформацію і які за своїм статусом уповноважені визначати ступінь загрози національній безпеці.

75. Інформація для службового користування (не підлягає оприлюдненню).

«Виключено частину судового рішення, яка містить службову інформацію».

Кінець інформації для службового користування.

76. Окрім того, під час розгляду справи СБУ надала Суду інформацію про те, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000367 від 08 травня 2014 року, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною першою статті 255, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 364, частиною другою статті 15, частиною другою статті 364, частиною першою статті 366, частиною другою статті 367 Кримінального кодексу України.

77. 23 жовтня 2020 року з матеріалами провадження №0000367 об`єднано матеріали провадження №0000544 від 24 квітня 2019 року, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною першою статті 255 Кримінального кодексу України. Об`єднаному провадженню залишено №0000367.

78. В межах зазначених кримінальних проваджень розслідуються обставини видачі Держгеонадра ТОВ «Ґолден Деррік» 19 спецдозволів на користування надрами, в тому числі переоформленого на позивача, відчуження частки держави в ТОВ «ІСТ Юроуп Петролеум», незаконного заволодіння державними активами в нафтогазодобувній галузі шляхом безпідставного отримання підконтрольними юридичними особами спецдозволів на користування надрами.

79. Також в рамках цих кримінальних проваджень встановлено осіб, можливо причетних до їх вчинення, серед яких голова правління НАК «Надра України», інші службові особи та менеджери державних органів та юридичних осіб.

80. Колегія суддів враховує, що згідно з статтею 13 Конституції України надра, та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

81. За приписами статті 4 Кодексу України про надра надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра, є недійсними. Український народ здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради.

82. Пропозиція СБУ застосувати щодо позивача санкції обґрунтована тим, що протиправне переоформлення та перереєстрація майнових активів національного підприємства України (ПАТ «НАК «Надра України»), а також невикористання спеціальних дозволів на користування надрами (розробка за ними не здійснюється, видобуток не проводиться, податки не сплачуються) призвело до блокування видобутку значного обсягу корисних копалин загальнодержавного значення, що свідчить про свідоме завданням майнових втрат для держави та створення перешкод для сталого економічного розвитку України.

83. Таким чином, підставами для застосування санкцій до ТОВ «Гео Таргент» в цьому випадку слугувало фактичне невикористання спеціальних дозволів на користування надрами, нездійснення позивачем господарської діяльності з видобутку корисних копалин внаслідок приналежності його до групи юридичних осіб, які могли забезпечувати можливість переоформлення спецдозволів на користування надрами без врахування частки держави та подальше блокування видобутку корисних копалин загальнодержавного значення. Наявність такої змови та причетність до неї службових осіб, є предметом розслідування в рамках відповідних кримінальних проваджень.

84. З такими доводами погодилась і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 17 грудня 2024 року у справі №9901/203/21, від 17 грудня 2024 року у справі №9901/206/21, від 25 лютого 2025 року у справі №9901/191/21, від 25 лютого 2025 року у справі №9901/195/21, від 22 квітня 2025 року у справі №9901/189/21, позивачами у яких також були юридичні особи з числа 19 заснованих ТОВ «Ґолден Деррік», щодо яких також застосовано санкції оскаржуваним у цій справі Указом, та дійшла висновку, що в матеріалах цих справ є докази, які з достатнім ступенем переконливості здатні підтримати умовивід щодо існування обставин, які є належними підставами для внесення СБУ пропозиції до РНБО щодо застосування спеціальних санкцій до позивача.

85. У аспекті даного спору варто також зазначити, що за змістом статей 1, 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2229-XII «Про Службу безпеки України» (далі - Закон №2229-XII) на СБУ як на державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, покладається в межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці. До завдань СБУ також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

86. Згідно з пунктами 1, 4, 5, 8 статті 24 Закону №2229-XII відповідно до своїх основних завдань СБУ зобов`язана: здійснювати інформаційно-аналітичну роботу в інтересах ефективного проведення органами державної влади та управління України внутрішньої і зовнішньої діяльності, вирішення проблем оборони, соціально-економічного будівництва, науково-технічного прогресу, екології та інших питань, пов`язаних з національною безпекою України; здійснювати контррозвідувальні заходи з метою попередження, виявлення, припинення і розкриття будь-яких форм розвідувально-підривної діяльності проти України; забезпечувати захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності України від протиправних посягань з боку окремих осіб та їх об`єднань; здійснювати відповідно до законодавства профілактику правопорушень у сфері державної безпеки.

87. За такого правового регулювання СБУ, виконуючи покладені на неї завдання щодо попередження, виявлення, припинення та розкриття протиправних дій, що безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України, наділена необхідним обсягом повноважень, які дозволяють їй виявити факт існування реальної чи потенційної загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, про які йдеться у статті 3 Закону №1644-VII.

88. У контексті обставин цієї справи варто враховувати й те, що внаслідок агресивної війни російської федерації проти України й виникнення у зв`язку із цим реальної загрози захоплення матеріальних носіїв секретної інформації та відсутності можливості їх вивезення у безпечне місце, які зберігалися у відділі режимно-секретної роботи Верховного Суду (у тому числі матеріали судових справ та додаткові матеріали до них), були знищені.

89. Саме ці виняткові обставини зумовили необхідність додаткового, поза межами встановленого КАС України процесуального строку надання СБУ витребуваних Судом доказів наявності підстав для внесення СБУ пропозиції РНБО прийняти рішення про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до ТОВ «Гео Таргент».

90. Проаналізувавши матеріали справи, зміст яких описано вище в цій постанові, Суд не встановив підстав для обґрунтованого сумніву стосовно достовірності встановлених СБУ обставин.

91. Таким чином, у матеріалах цієї справи є докази, які з достатнім ступенем переконливості здатні підтримати висновок щодо існування обставин, які є належними підставами для внесення СБУ пропозиції до РНБО щодо застосування спеціальних санкцій до позивача. Зокрема, матеріали, які містять інформацію з обмеженим доступом з грифом «Для службового користування», з дотриманням встановлених законодавством порядку та способу досліджувалися (перевірялися) Судом у ході розгляду справи у спеціально обладнаній залі судових засідань з використанням технічних засобів, які у встановленому порядку атестовані для можливості роботи зі службовою інформацією. Цих доводів, на думку Суду, достатньо для того, щоб констатувати наявність потенційної загрози національним інтересам, національній безпеці, створення перешкод для сталого економічного розвитку України.

92. Відтак, Суд вважає безпідставними доводи позивача про відсутність у відповідача, станом на час прийняття відповідачем оскаржуваного Указу, передбачених пунктом 1 частиною першою статті 3 Закону №1644-VII підстав для застосування щодо нього санкцій.

93. Посилання ж позивача на те, що дії по видачі та переоформленню дозволу на користування надрами відповідали вимогам чинного на той час законодавства є безпідставним і не свідчить про протиправність оскаржуваного Указу, оскільки підставою для застосування санкцій були не порушення під час оформлення дозволу на користування надрами, а створення потенційної загрози національним інтересам, завдання державі майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку України.

94. Крім того, як установлено у ході розгляду справи та не заперечується її учасниками, у зв`язку із застосуванням санкцій оформлений на ТОВ «Гео Таргент» дозвіл на користування надрами анульовано, а обставини та дії причетних осіб, які слугували підставою для застосування відповідачем щодо позивача та інших юридичних осіб оскаржуваним Указом санкцій, є також предметом розслідування в рамках кримінальних проваджень, в яких на підставі зібраних доказів буде досліджено діяльність юридичних осіб, включно з позивачем, їх засновників, керівників та підписантів та прийняте відповідне рішення.

95. Стосовно ж посилання позивача на рішення судів у справі №826/8596/14, Суд зазначає, що предметом оскарження у справі №826/8596/14, серед іншого, був наказ Державної служби геології та надр України від 18 березня 2014 року №78, яким було скасовано накази Державної служби геології та надр України щодо надання ТОВ «Ґолден Деррік» спеціальних дозволів на користування надрами, в тому числі наказ від 04 травня 2012 року №175 щодо Боярсько - Чапаївської площі Полтавської області.

96. Зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що підставою для скасування відповідачем раніше наданих дозволів на користування надрами була несплата товариством вартості геологічної інформації.

97. За наслідками розгляду справи №826/8596/14 Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 06 листопада 2014 року позов задовольнив; скасував наказ Державної служби геології та надр України від 18 березня 2014 року №78 «Про скасування наказів щодо надання спеціальних дозволів на користування надрами» стосовно ТОВ «Ґолден Деррік»; скасував наказ Державної служби геології та надр України від 18 березня 2014 року №79 «Про анулювання дії спеціальних дозволів на користування надрами» стосовно ТОВ «Ґолден Деррік».

98. Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування наказу №78, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка ТОВ «Ґолден Деррік» відповідачем не проводилася, тому у нього не було законодавчих підстав для скасування наказів щодо надання спеціальних дозволів на користування надрами у зв`язку із несплатою надрокористувачем ТОВ «Ґолден Деррік» вартості геологічної інформації та прийняття наказу від 18 березня 2014 року №78.

99. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції і, враховуючи ухвалу від 04 лютого 2015 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено частково; скасовано наказ Державної служби геології та надр України від 18 березня 2014 року №78 «Про скасування наказів щодо надання спеціальних дозволів на користування надрами» в частині скасування пункту 3 додатку №1 до наказу Державної служби геології та надр України від 04 травня 2012 року №175; в задоволенні іншої частини позовних вимог ТОВ «Ґолден Деррік», в тому числі щодо скасування наказу від 18 березня 2014 року №78 в частині скасування ним наказу від 04 травня 2012 року №175 у частині надання ТОВ «Ґолден Деррік» спеціального дозволу на користування надрами у родовищах Боярсько - Чапаївської площі Полтавської області - відмовлено.

100. Відмовляючи в цій частині у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що плата за геологічну інформацію про ділянки надр, які надаються ТОВ «Ґолден Деррік» у користування, сплачена не була, тому вказані накази у частині надання ТОВ «Ґолден Деррік» спеціальних дозволів, зокрема на Боярсько - Чапаївську площу Полтавської області, були правомірно скасовані наказом від 18 березня 2014 року №78.

101. Постановою від 08 липня 2015 року Вищий адміністративний суд України скасував ухвалу суду апеляційної інстанції про виправлення описки від 04 лютого 2015 року, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року змінив, виклавши абз. 4 резолютивної частини в такій редакції: «Скасувати наказ Державної служби геології та надр України №78 від 18 березня 2014 року «Про скасування наказів щодо надання спеціальних дозволів на користування надрами» в частині скасування п. 3 додатку №1 до наказу Державної служби геології та надр України №175 від 04 травня 2012 року».

102. Постановою Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 року постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року та Вищого адміністративного суду України від 08 липня 2015 року скасовано; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року залишено без змін.

103. Скасовуючи рішення судів касаційної та апеляційної інстанцій та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, Верховний Суд України виходив з того, що Вищий адміністративний суд України та Київський апеляційний адміністративний суд не звернули уваги на вимоги статті 26 Кодексу України про надра та практику Верховного Суду України з розгляду справ цієї категорії, відповідно до якої у разі незгоди користувачів з припиненням права на користування надрами за неналежне користування ними припинення такого права здійснюється у судовому порядку.

104. За наслідками розгляду заяви Державної служби геології та надр України про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року у справі №826/8596/14 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 квітня 2016 року у такому перегляді відмовлено.

105. Відмовляючи у задоволенні заяви Державної служби геології та надр України, суди виходили з того, що заявником не наведено істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

106. В обґрунтування своїх доводів у справі, яка розглядається, позивач, серед іншого, посилається на те, що правомірність видачі ТОВ «Ґолден Деррік» спеціального дозволу на користування надрами на Боярсько - Чапаївській площі Полтавської області встановлена судовими рішеннями у справі №826/8596/14.

107. Натомість, відповідно до висновків Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року, яке залишено без змін постановою Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 року, підставою для скасування наказу Державної служби геології та надр України від 18 березня 2014 року №78, яким, серед іншого, було скасовано наказ від 04 травня 2012 року №175 щодо надання ТОВ «Ґолден Деррік» спеціального дозволу на користування надрами Боярсько - Чапаївської площі Полтавської області, слугував факт непроведення перевірки та недотримання процедури припинення права користування надрами.

108. Висновків щодо законності видачі ТОВ «Ґолден Деррік» спеціального дозволу від 22 серпня 2017 року №4846 на користування надрами Боярсько - Чапаївської площі Полтавської області у справі №826/8596/14 суди не робили і порушень, які слугували підставою для скасування наказу від 04 травня 2012 року №175, не спростували.

109. За таких обставин, твердження позивача про те, що законність видачі дозволу від 22 серпня 2017 року №4846 на користування надрами Боярсько - Чапаївської площі Полтавської області було встановлено судами, є безпідставним.

110. Посилання позивача на те, що після оформлення договору на користування надрами ним вчинялись дії на виконання програми робіт та залучені до справи на підтвердження цього докази (угоди, акти здачі-прийняття виконаних робіт) також не заслуговують на увагу, адже на підтвердження таких обставин позивачем не надано доказів оплати робіт на виконання укладених договорів і це не спростовує висновок про обґрунтованість підстав застосування оскаржуваним Указом санкцій щодо позивача, як учасника саме групи відповідних юридичних осіб.

111. Не є прийнятними й доводи позивача про те, що оскаржуваний Указ допускає можливість застосування невичерпного переліку санкцій, оскільки в додатку до рішення РНБО наведено перелік застосованих до позивача санкцій, а пункт «інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом» є безпредметним, не забезпечує можливість застосування інших, крім зазначених в цьому переліку, санкцій, тому сам по собі не може характеризувати Указ в цілому як протиправний.

112. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 17 грудня 2024 року у справі у справі №9901/203/21, від 17 грудня 2024 року у справі №9901/206/21, від 25 лютого 2025 року у справі №9901/191/21, від 25 лютого 2025 року у справі №9901/195/21, від 22 квітня 2025 року у справі №9901/189/21 сформувала правову позицію про те, що право особи на участь у прийнятті щодо неї управлінських рішень не є абсолютним. Багато процедур адміністративного характеру не передбачають безпосередньої участі адресата відповідного рішення. У таких процедурах сумніви особи у правомірності рішень і дій щодо неї суб`єкта владних повноважень може усунути суд під час здійснення відповідного судового контролю. Позивач у цій справі мав можливість спростувати наявність підстав для застосування до нього санкцій. Представник позивача від імені останнього надав суду ті пояснення, які вважав за потрібне, однак не спростував підтверджені фактичні підстави для застосування санкцій до позивача.

113. Тому необґрунтованим є твердження представника позивача про порушення його права на участь у прийнятті рішення РНБО та Указу №123/2021.

114. Також колегія суддів не приймає до уваги й доводи позивача, що застосовані санкції призвели до порушення встановлених законодавством гарантій здійснення підприємницької діяльності, оскільки санкції в розумінні Закону №1644-VII не є видом (формою, засобом, механізмом) відповідальності, так як дії, за фактом реалізації яких вони застосовуються до суб`єкта, котрий їх здійснив, в більшості випадків не містять ознак вольового протиправного порушення заборон, визначених відповідним законодавством, для кваліфікації якого необхідно встановити ознаки складу правопорушення.

115. У взаємозв`язку із наведеним слід також зауважити, що мета застосування санкцій у цьому випадку обумовлена реалізацією суверенного права держави на захист національних інтересів, національної безпеки, прав власності, сталого економічного розвитку України.

116. За таких підстав та предмета позову судовий контроль полягає в оцінці дотримання державою в конкретній ситуації гарантій правомірного втручання, зокрема, у право на мирне володіння майном особою, до якої застосовані відповідні санкції.

117. Колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо недотримання принципу пропорційності під час уведення в дію Указом №123/2021 санкцій до позивача з таких міркувань.

118. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми. Перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, висловлена в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East / West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, параграфи 166- 168).

119. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало воно легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

120. Іншими словами, заходи втручання у право на мирне володіння майном мають відповідати таким умовам:

- втручання держави у право власності повинне мати нормативну основу в національному законодавстві;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або для контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для цього.

121. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримано всіх трьох критеріїв.

122. Використання власності не може завдавати шкоди, зокрема, правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства (частина сьома статті 41 Конституції України).

123. У постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/294/19 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції допускає реалізацію державою права вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, що відповідає також частині сьомій статті 41 Конституції України.

124. Обмеження права позивача користуватися та розпоряджатися належним йому майном, запобігання виведенню капіталів за межі України, зупинення торговельних та фінансових операцій безумовно є втручанням держави у його право на мирне володіння майном.

125. Водночас таке втручання у право позивача на мирне володіння майном ґрунтується на вимогах чинного законодавства, зокрема Закону №1644-VII, та має легітимну мету забезпечити контроль за власністю особи, діяльність якої може нести загрозу національним інтересам України. Зазначена мета відповідає пункту 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

126. Суд вважає згадане втручання у право позивача на мирне володіння майном пропорційним легітимній меті й таким, що не становитиме надмірного тягаря для позивача. Втручання у право останнього на мирне володіння майном не позбавляє його права власності на таке майно, а лише обмежує можливість реалізації цього права в Україні. За встановлених обставин несприятливі для позивача наслідки запроваджених до нього санкцій дозволяють досягнути цілі, на які спрямовані рішення РНБО та Указ №123/2021.

127. Таким чином, Президент України, РНБО і СБУ, враховуючи потребу невідкладного та ефективного реагування на наявні та потенційні загрози, використали свої повноваження з належною метою, а саме захисту національних інтересів, національної безпеки, прав власності, сталого економічного розвитку України.

128. При цьому застосування до позивача санкцій має превентивний (стримувальний) характер. Інакше кажучи, застосування до позивача санкцій покликане не дозволити йому зашкодити національним інтересам. Заборона позивачу вчиняти певні дії, зокрема заводити іноземні невійськові судна та військові кораблі до територіального моря України, її внутрішніх вод і портів, не дозволить йому зашкодити національним інтересам.

129. У постанові від 06 липня 2023 року у справі №9901/376/21 Велика Палата Верховного Суду вже формулювала висновок про те, що санкції, передбачені Законом №1644-VIІ, не є видом покарання чи відповідальності. Вони виконують функції обмежувального економічного заходу щодо осіб, які, зокрема, становлять для України загрозу посягання на її національні інтереси, національну безпеку, суверенітет і територіальну цілісність.

130. Враховуючи викладене, Суд, узагальнюючи, вважає, що Президент України, видаючи Указ №123/2021 в оскаржуваній частині, діяв у межах своїх конституційних повноважень, у порядку та на підставі законодавства України, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тобто пропорційно.

131. Наведені ж у позовній заяві, додаткових поясненнях та надані у ході розгляду справи доводи представника ТОВ «Гео Таргент» такого висновку не спростовують і не вказують на обґрунтованість його тверджень. Не є такими, що заслуговують на увагу й твердження представника позивача щодо можливих процедурних порушень при прийнятті рішення РНБО та виданні Указу №123/2021, так як такі не підтвердилися у ході судового розгляду цієї справи.

132. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

133. Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

134. На підставі викладеного, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення спору по суті, зваживши на всі аргументи та доводи сторін, Суд приходить до висновку про правомірність Указу №123/2021 у частині, що стосується позивача, та, як наслідок, відсутність підстав для його скасування у цій частині.

135. За таких обставин, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Гео Таргент».

136. За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді сплаченого судового збору за звернення з цим позовом до суду відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 244-250, 255, 266, 295, 297 КАС України, Суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Гео Таргент» - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

С.Г. Стеценко,

О.П. Стародуб,

В.М. Кравчук,

А.І. Рибачук,

С.М. Чиркін,

Судді Верховного Суду