Справа № 380/16000/24
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/16000/24 пров. № А/857/5217/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження суддею Морською Г.М. у м. Львові у справі №380/16000/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

25 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №13 від 03.07.2024 про відмову в перерахунку пенсії через зміну стажу набутого до 01.01.2024 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період з 21.05.1982 по 19.01.1996 включно на підставі трудової книжки № НОМЕР_1 від 21.05.1982.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.07.2024 №13.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період з 21.05.1982 по 19.01.1996 включно на підставі трудової книжки № НОМЕР_1 від 21.05.1982.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 03.07.2024 №13 про відмову у проведенні перерахунку ОСОБА_1 , оскільки наданий протокол опитування свідків за період з 21.05.1982 по 19.01.1996, а також у довідці від 26.01.2024 №61/24 за вказаний період ім`я не співпадає з паспортними даними. Скаржник наголошує, що питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу. Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення. За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що оскаржуване рішення суду прийнято у повній відповідності до норм матеріального і процесуального права, є законними і обґрунтованими, а апеляційна скарга безпідставною і такою, що не підлягає до задоволення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 20.02.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області винесено рішення №13 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зокрема, у вказаному рішенні зазначено, що до загального страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21.05.1982 з 21.05.1982 по 19.01.1996, оскільки трудова книжка нового українського зразка, а видана в 1982 році, довідка про реорганізацію підприємства відсутня.

Позивачка повторно звернулась у відділ обслуговування громадян 11 - сервісний центр м. Броди Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Із 06.02.2024 позивачці призначена пенсія за віком року згідно ст. 27 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003. Пенсію за віком обчислено при страховому стажі роботи 31 рік 7 місяців 20 днів. Проте не було зараховано стаж з 21.05.1982 по 19.01.1996, оскільки вона не надала уточнюючих довідок на підставі первинних документів про періоди роботи.

29.04.2023 представник позивача звернувся в Головне управління ПФУ у Львівській області із заявою про перерахунок стажу, на підставі додаткових документів.

07.06.2024 надійшла відповідь з Головного управління ПФУ у Львівській області в якій зазначалось, що позивачу необхідно звернутись в територіальний орган Пенсійного фонду із додатковими документами, що підтверджують стаж, а також свідками, які можуть засвідчити вказаний факт.

24.06.2024 у відділ обслуговування громадян 11 - сервісний центр м. Броди Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулась позивач щодо зарахування їй стажу роботи у період з 21.05.1982 по 19.01.1996.

Із врахуванням принципу екстериторіальності рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.07.2024 №13 позивачці в перерахунку пенсії відмовлено.

Рішення мотивоване наступним:

«… Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 підтвердження трудового стажу показаннями свідків здійснюється за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями стаж роботи, який дає право на трудову пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ними роботі на одному підприємстві.

Проаналізувавши дані електронної пенсійної справи ОСОБА_1 надала протокол опитування свідків за період з 21.05.1982 року по 19.01.1996 рік, а також довідку від 26.01.2024р. № 61/24 за вказаний період, в якій не співпадає ім`я з паспортними даними.

Рекомендуємо звернутись до суду для встановлення належності довідки від 26.01.2024 № 61/24.

Оскільки не виконані вимоги ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Постанови Кабінету Міністрів України № 637 відмовити ОСОБА_1 в проведенні перерахунку згідно із заявою від 24.06.2024р. №1607. У випадку незгоди з винесеним рішенням ОСОБА_1 має право звернутись до суду…».

Не погодившись із рішенням пенсійного органу, позивач звернулася до суду за захистом порушеного права на належне пенсійне забезпечення.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи визначені ст. 308 КАС України межі перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Вимогами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з вимогами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Підпунктом 2.11. пункту 2 Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до підпункту 2.12 пункту 2 Інструкції, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Отже, за змістом пунктів 2-3 Порядку №637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків, а за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вищевказаного дає підстави вважати, що довідки мають надаватися у разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період, що визначає їх право на пенсію.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_3 та після укладення шлюбу взяла прізвище ОСОБА_4 .

У трудовій книжці ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 щодо спірного періоду роботи містяться такі записи:

запис №1 від 18.05.1989 - прийнята на посаду продавця після закінчення Самбірського ПТКУ згідно наказу №65 від 18.05.1982.

запис №2 від 19.01.1996 згідно рішення виконкому Бродівської міської Ради народних депутатів №1 від 17.01.1996 продавця магазину №6 «Хліб» перевести в орендну пекарню «Колосок» згідно наказу №4 від 17.01.1996.

Тобто запис у трудовій книжці №1 від 21.05.1982 та запис №2 від 19.01.1996 підтверджують трудовий стаж позивачки.

Позивачка зверталась у архів виконавчого комітету Бродівської міської ради Львівської області, де їй видано довідку №61/24 від 26.01.2024, що підтверджують вказані записи у трудовій книжці.

Також згідно довідки №61/24 від 26.01.2024 Бродівський змішторг перейменовано в Бродівський міськторг з 01.01.1981, згідно наказу №270 від 10.11.1980, а з 15.11.1995 Бродівський міськторг перейменовано в гуртово-роздрібне підприємство «Торгівля», згідно наказу №69 від 15.11.1995 та рішення Бродівської районної ради №149 від 12.11.1995.

В наказі №65 від 18.05.1982 щодо прийняття на роботу позивача зазначено дівоче прізвище « ОСОБА_6 », а також ім`я ОСОБА_7 , проте згідно паспорта громадянина України зразка 1994 року, що належить позивачу зазначено прізвище ОСОБА_4 (змінила після одруження) ім`я ОСОБА_8 , по батькові ОСОБА_9 . Тобто при написані наказу працівником кадрів зроблено помилку.

В наказі №4 від 17.01.1996 про переведення на роботу позивача - продавця магазину №6 «Хліб» в орендну пекарню «Колосок» теж зроблено помилку в імені зазначено одне ім`я позивачки.

Суд погоджується із позивачем, що вказані помилки виправленні внесенням записів про роботу в трудову книжку позивача - серії НОМЕР_1 .

БРОДІВСЬКЕ ГУРТОВО-РОЗДРІБНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТОРГІВЛЯ», , ліквідовано про що внесено запис в ЄДР № 9000347 від 22.02.2017.

Тому, будь-які уточнюючі довідки щодо працівника вказаного підприємства отримати неможливо, окрім тих які містяться в архіві.

Архів виконавчого комітету Бродівської міської ради прийняв на державне зберігання 171 справу особового складу Бродівського гуртово-роздрібного підприємства «Торгівля» за 1946- 2016р.р. - згідно довідки 116/24 від 07.03.2024 виданої архівом виконавчого комітету Бродівської міської ради.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не може нести відповідальність за правильність та належний порядок ведення та заповнення трудової документації, що не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, в зв`язку з чим недотримання правил ведення трудової книжки не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи якій належить трудова книжка, та відповідно не може впливати на її особисті права.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивачки її конституційного права на соціальний захист, в тому числі і щодо вирішення питання призначення пенсії за віком.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, яка враховується під час розгляду цієї справи.

Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідним врахувати позицію Верховного Суду у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17, відповідно до якої підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи, а не правильність записів у трудовій книжці.

Наведені обставини враховані судом першої інстанції при ухваленні судового рішення.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що належним способом відновлення порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.07.2024 №13 та визначення цьому ж пенсійному органу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву позивача на належне пенсійне забезпечення дії: зарахування до страхового стажу позивачки період роботи з 21.05.1982 по 19.01.1996 включно на підставі трудової книжки № НОМЕР_1 від 21.05.1982.

Обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у справі №380/16000/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний