Справа № 389/3147/25
Суддя: Український В. В.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

провадження № 2-а/389/38/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі:

головуючого судді Українського В.В.

за участю секретаря судового засідання Гой І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській область про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати постанову серії ЕНА №5543117 від 22.08.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення, а провадження по справі закрити.

Вимоги обґрунтував тим, що 22.08.2025 поліцейським винесено постанова стосовно позивача щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Зі змісту постанови вбачається, що позивач керував транспортним засобом в місті Олександрія на перехресті вулиць Гетьмана Мазепи та Знам`янської, де не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41 «Стоп контроль», чим порушив п.8.4 ПДР та не пред`явив реєстраційні документи на транспортний засіб та чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач вказав, що не порушував правила дорожнього руху та зупинився на знак 3.41 «Стоп контроль». Вважає, що поліцейський виніс постанову упереджено та незаконно, жодних доказів порушення правил дорожнього руху не надав.

Відповідач надав відзив на позов, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позову. Заперечення обґрунтував тим, що вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, поліцейський оцінив всі обставини справи установлюючи під час розгляду справи докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Стягнення застосовані без порушення в межах санкції ч.1 ст. 122 та ч.1 ст.126 з урахуванням статті 36 КУпАП, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Згідно з ч.4 ст.159 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб`єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2).

За змістом ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Судом встановлено, що стосовно позивача 22.08.2025 інспектором Олександрійського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5543117.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 22.08.2025 керував транспортним засобом TOYOTA COROLLA державний номер НОМЕР_1 в м. Олександрія на перехресті вулиць Гетьмана Мазепи та Знам`янської, де не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41 «Стоп контроль», чим порушив п.8.4 ПДР та не пред`явив реєстраційні документи на транспортний засіб та чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду про її скасування із зазначених у позовній заяві підстав.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Згідно з дорожнім знаком 3.41 Правил дорожнього руху «Контроль» забороняється проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (дорожня станція патрульної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо).

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року N 3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року N 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частина 1 статті 126 КУпАП передбачає, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 даної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122, ч.1 ст. 126 КУпАП.

З доданого відповідачем відзиву та переглянутому в судовому засіданні відеозапису, що здійснювався інспектором поліції на нагрудний відео реєстратор та відео реєстратор з патрульного автомобіля не встановлено порушення позивачем правил дорожнього руху, а саме невиконання ним вимог дорожнього знаку 3.41 «Контроль». На відео взагалі не видно будь-якого дорожнього знаку, наявність такого на вказаному відрізку дороги відповідачем не доведено. На відео видно, що рухається автомобіль чорного кольору та не зупиняється перед встановленими дорожніми тумбами під знак, однак ідентифікувати автомобіль за номером не представилося можливим, так як і встановити який саме знак дорожнього руху встановлений на вказаній тумбі зі сторони руху автомобіля. Будь яких інших доказів з переліку, визначеного ст. 251 КУпАП щодо недотримання ОСОБА_1 правил дорожнього руху відповідачем не надано.

Згідно зі ст.62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивач допустив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, а відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП підлягає скасуванню.

Разом з тим, з відеозапису вбачається, що позивач не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії на законну вимогу працівника поліції.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача в частині притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1статті 126 КУпАП прийнята правомірно.

Оскаржувана постанова винесена згідно з частиною 2 статті 36 КУпАП, згідно з якою якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, не тільки скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, а й змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, враховуючи те, що під час судового розгляду встановлено підстави для скасування оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП, без наявності причин для скасування цієї постанови в частині притягнення позивача за частиною 1 статті 126 КУпАП, та відповідачем призначене покарання в межах санкції частини першої статті 122 КУпАП, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме слід скасувати оскаржувану постанову в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП із одночасним закриття справи про таке адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, та залишити в силі постанову в частині притягнення позивача до відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП та враховуючи, що стягнення накладається без урахування статті 36 КУпАП яке накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, залишити штраф в розмірі 425 гривень як стягнення за ч.1 ст. 126 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.6, 9, 72, 77, 90, 242, 244-246, 257-263, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Постанову серії ЕНА №5543117 від 22.08.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.122 КУпАП скасувати та справу про адміністративне правопорушення в цій частині закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову серії ЕНА №5543117 від 22.08.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.126 КУпАП залишити в силі та враховуючи, що стягнення накладається без урахування статті 36 КУпАП яке накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, залишити захід адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 302 гривні 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області місце знаходження м. Кропивницький вул. Віктора Чміленка, 41, .

Суддя Український В.В.