Справа № 354/1369/25
Суддя: Ваврійчук Т. Л.
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 354/1369/25
Провадження по справі № 2-а/354/14/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

з участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

позивачки ОСОБА_1

представників позивачки адвокатів Калинюка Р.С., Помазановської А.І.

представника відповідача Гіглюк Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче в режимі відеоконференції справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Калинюк Роман Степанович до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби в особі Яремчанського відділу ЗМУ ДМС про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Калинюк Р.С., 17.10.2025 року звернулася до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби в особі Яремчанського відділу ЗМУ ДМС, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Яремчанського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби №019601 від 07.10.2025 про її примусове повернення до країни походження або третьої країни. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивачка прибула на постійне проживання в Україну ще у 2006 році та за час проживання в Україні набула міцних соціальних зв`язків, займає активну громадянську позицію на боці України щодо збройного конфлікту та повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, до кримінальної відповідальності не притягувалась. Позивачка неодноразово зверталась до органів Державної міграційної служби щодо оформлення, продовження строку дії та обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні, однак 07.11.2023 зупинено розгляд справи щодо надання їй дозволу на імміграцію, а 07.10.2025 Яремчанським відділом Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби постановлено оскаржуване рішення про її примусове повернення до країни походження або третьої країни. Позивачка зазначає, що законно перебуває на території України, а в її діях відсутні порушення норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, оскільки на даний час постановами Кабінету Міністрів України №165 від 28.02.2022 «Деякі питання реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб» та №1232 від 01.11.2022 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» зупинено строки надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру громадянам Російської Федерації. Із урахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 21.10.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

27.10.2025 від Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що відповідач заперечує проти даного позову, вважає його необґрунтованим, безпідставним та таким що не підлягає до задоволення. ОСОБА_1 востаннє прибула на територію України 24.08.2021 по паспортному документу №759305658, що підтверджується інформацією з інтегрованої міжвідомчої системи «Аркан». 24.08.2021 позивачка в`їхала на територію України, на загальних підставах, з країни з безвізовим порядком в`їзду, відповідно до якого іноземці та особи без громадянства можуть тимчасово перебувати на території України не більше як 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. 10.11.2021 ОСОБА_1 звернулася до Надвірнянського районного відділу УДМС в Івано-Франківській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, підстава - за територіальним походженням. 13.11.2021 ОСОБА_1 , звернулася до Надвірнянського районного відділу УДМС в Івано-Франківській області із заявою про продовження строку перебування на території України, у зв`язку з поданням заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну. За таких обставин строк перебування на території України ОСОБА_1 було продовжено до 14.05.2022. 10.12.2022 Надвірнянським відділом УДМС в Івано-Франківській області було складено повідомлення про перевірку правомірності перебування на території України іноземних громадян. Позивачку було повідомлено та запрошено на прийом до Надвірнянського відділу УДМС в Івано-Франківській області, у ході якого було встановлено відсутність у неї інших підстав для надання дозволу на імміграцію, визначених абзацом 1 пункту 1 Постанови № 1232. У подальшому, 25.08.2023 було складено висновок про зупинення розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці РФ ОСОБА_1 , що передбачено Постановою КМУ №1232 до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, або до закінчення 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану, запровадженого на території України. Наведені вище факти свідчать про те, що позивачка знаходиться на території України без законних підстав, будь-яких документів для іноземця (діюча посвідка, дозвіл на імміграцію, довідка про звернення за захистом тощо), що дають право на проживання в Україні не має, самостійно територію України після закінчення дозволеного строку перебування не покинула, а також до органів ДМС з приводу легалізації свого статусу не зверталася. Позивачка повністю розуміє зазначені обставини, оскільки має проставлений штам у паспортному документі, де чітко вказано: «строк перебування до 14.05.2022». 07.10.2025 посадовою особою ЗМУ ДМС, був складений протокол про адміністративне правопорушення №ПР МІФ 001623 відносно громадянки РФ ОСОБА_1 за ч.2 ст.203 КУпАП та винесено постанову про накладання адміністративного стягнення №ПН МІФ 001609 від 07.10.2025, відповідно до якої на позивачку накладено штраф в розмірі 5100,00 грн, який сплачений згідно копії квитанції №0.0..1 від 07.10.2025, що додатково свідчить що позивачка визнала вчинене нею адміністративне правопорушення та понесла фінансовий тягар адміністративної санкції. Крім цього у своїх поясненнях у протоколі про адмінправопорушення ОСОБА_1 вказала, що з наслідками правопорушення ознайомлена, вину свою визнає. За таких обставин, відповідач просить врахувати, що після закінчення дозволеного строку перебування - 14.05.2022 до дня виявлення нелегального мігранта-07.10.2025 минуло більше 3-х років, а законодавство не передбачає окремих виключень з загальних для всіх іноземців правил щодо законного перебування на території України. Твердження позивачки про те, що вона неодноразово зверталася до відповідача з метою оформлення та продовження дії та обміну посвідки на тимчасове проживання взагалі не відповідає дійсності. Жодних доказів звернень до міграційних органів у період з 14.05.2022 до 07.10.2025 позивачкою не надано. ОСОБА_1 до органів ДМС з приводу внесення змін у підстави надання дозволу на імміграцію не зверталася, відповідних документів не надавала. Інформація щодо звернення позивачки із заявою щодо надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту відсутня. ОСОБА_1 не надала в якості доказу до суду довідку про звернення за захистом в Україні, тому немає підстав вважати, що на неї поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового та тимчасового захисту» чи вона підпадає під захист статті З Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Також не відповідають дійсності доводи про те, що позивачка ще у 2006 році прибула на постійне проживання в Україну. Так, з бази ЄІАС УМП підсистеми «Облік іноземців та біженців» слідує, що ОСОБА_1 , була документована посвідками на тимчасове проживання, у зв`язку з працевлаштуванням: вперше звернулася до органів ДМС у жовтні 2018 та отримала посвідку на тимчасове проживання, видану 05.11.2018 строк дії, якої до 05.04.2019, підстава -

працевлаштування; в подальшому зверталася із обміном посвідки на тимчасове проживання, підстава -працевлаштування. 16.06.2020 посвідку на тимчасове проживання було скасовано та вилучено на підставі п.п. 6-1 п.63 Постанови КМУ від 25.04.2018 №322 «Про

затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі,

обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання

недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання». У зв`язку із цим ОСОБА_1 26.02.2021 покинула територію України та в подальшому в`їзди та виїзди здійснювала на загальних підставах. Інформація про прибуття відповідача в Україну на постійне проживання в 2006 році спростовується відсутністю у неї посвідки на постійне проживання та дозволу на імміграцію в Україну, оскільки за отриманням дозволу на імміграцію в Україну позивачка звернулася лише 10.11.2021. Подати при наявності законодавчих підстав заяву на будь-який інший міграційний статус (оформлення посвідки на тимчасове чи постійне проживання, дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України) має право лише іноземець чи особа без громадянства, який станом на день подачі відповідної заяви на законних підставах перебуває на території України. Пунктом 2 постанови КМУ від 15.02.2012 №150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» визначено строк протягом якого іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території. Згідно п.4. Порядку №150 строк перебування іноземців та осіб без громадянства, які тимчасово перебувають на території України (крім осіб, які відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» звільняються від реєстрації або реєструються у МЗС та його представництвах), продовжується ДМС, її територіальними органами за наявності обґрунтованих підстав та за умови подання підтвердних документів -на період існування таких підстав. Так, в подальшому якщо іноземець не бажає залишати територію України, він зобов`язаний до спливу терміну перебування звернутися за продовженням строків перебування, подати заяву на посвідку при наявності законодавчих підстав, звернутися за дозволом на іміграцію тощо. Частиною першою статті 26 Закону №3773- VI, п.5. розділу І Інструкції № 353/271/150 визначено підстави примусового повернення іноземця або особи без громадянства у країну походження або третю країну, серед яких зокрема дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Недотримання правил законного перебування іноземця або особи без громадянства на території України є прямим наслідком для визнання цих осіб нелегальними мігрантами та вжиття заходів щодо їх притягнення до адміністративної відповідальності з подальшим прийняття органом міграційної служби рішення про їх примусове повернення та видворення. На сьогодні Україна перебуває в умовах воєнного стану, введеного та продовженого Указами Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із повномасштабною збройної агресією зі сторони Російської Федерації. Громадяни Російської Федерації належать до громадянства країни агресора. Згідно основних засад міжнародного права іноземець, який перебуває за кордоном, користується захистом та заступництвом держави свого громадянства, не втрачає юридичного зв`язку зі своєю державою та підпорядковується нормам законодавства країни свого громадянства. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.203 КУпАП ОСОБА_1 було ознайомлено, з її правами, зокрема, роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, що підтверджується наявністю на другому аркуші протоколу власноручного підпису позивачки. Уповноваженою особою Яремчанського відділу ЗМУ ДМС було винесено цілком законне рішення у формі постанови від 07.10.2025 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення за ч.2 ст 203 КУпАП. Як наслідок зафіксованого факту вчинення позивачкою адміністративного правопорушення з притягненням її до адміністративного відповідальності за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на території України, 07.10.2025 року уповноваженою посадовою особою Яремчанського відділу ЗМУ ДМС прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 та зобов`язано її залишити територію України у термін до 27.10.2025. ОСОБА_1 особистим підписом засвідчила факт ознайомлення із прийнятим рішенням про її примусове повернення до країни походження або третьої країни та з правовими наслідками невиконання такого рішення. Відповідач звертає увагу не те, що рішення про примусове повернення передбачає таке повернення не лише в країну походження, а і у третю країну, що спростовує побоювання повернення в країну походження. Соціальні зв`язки, активна громадянська позиція не спростовують та не скасовують встановлені ЗМУ ДМС порушення законодавства України про правовий статус іноземців ОСОБА_1 , оскільки чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України, та не звільняють від обов`язку доводити законність свого перебування. Враховуючи те, що доводи та аргументи позивачки грунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин справи та норм матеріального права, не підтверджені належними, достатніми і допустимими доказами, а оскаржуване рішення Яремчанського відділу ЗМУ ДМС про примусове повернення іноземця було прийняте у межах наданих повноважень, на підставі та на виконання законодавства України з питань незаконного перебування іноземців на території України та протидії нелегальній міграції, відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що вона народилася у м. Москва, однак є етнічною українкою, по лінії бабусі зі сторони матері та з дитинства приїжджала до м.Харкова, до бабусі та сестер. У 2005 році вона приїхала на проживання в Україну, а з 2017 року разом зі своїм цивільним чоловіком, який теж є громадянином Російської Федерації, проживає у м. Яремче. Вона офіційно працювала та мала дозвільні документи на проживання, ще до початку повномасштабного вторгнення вирішила отримати громадянство України, однак через тривалу процедуру у Надвірнянському відділі ДМС їй порадили подати заяву про дозвіл на імміграцію. Вона подала відповідні документи, пройшла кілька перевірок СБУ, у жовтні 2021 року всі документи були готові, однак дозвіл вона не отримала. З початком повномасштабного вторгнення вона неодноразово зверталась до УДМС, однак їй казали, що потрібно зачекати. Потім їй зателефонували, викликали у Яремчанський відділ УДМС, де повідомили, що вона перебуває в Україні нелегально і повинна виїхати з країни. Зазначила, що вона із цивільним чоловіком займаються волонтерською діяльністю, співпрацюють з благодійною ініціативою Saint Javelin, допомагали у зйомках документального фільму про військові дії Росії проти України, постійно донатять на ЗСУ. Її мати та батько проживати у Росії, однак з 2014 року вона їх не відвідувала та з 2022 року припинила спілкування, оскільки вони підтримують путінську політику. Зазначила, що у визначений строк до 27.10.2025 не виїхала з України, оскільки розуміє, що не зможе повернутись через наявну заборону в`їзду на кілька років, окрім цього їй немає куди їхати та немає коштів на виїзд. Востаннє вона прибула в Україну з Австрії 24.08.2021 року по туристичній візі та мала право на перебування в країні протягом 90 днів, надалі цей термін їй був продовжений, і на момент, коли вона звернулась за дозволом на імміграцію, вона перебувала в Україні на легальних підставах. Оскільки офіційної відмови вона не отримувала, а 27.02.2022 року у Надвірнянському відділі ДМС видали довідку про те, що вона 10.11.2021 звернулась із заявою про надання дозволу на імміграцію, а тому незважаючи на проставлений у паспорті штамп у строк до 14.05.2022 вона не виїхала з України та очікувала на отримання дозволу на імміграцію.

Представники позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити із наведених у позові мотивів, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 2006 року постійно проживає в Україні. Позивачка неодноразово зверталась до органів Державної міграційної служби щодо оформлення, продовження строку дії та обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні, а 10.11.2021 звернулась із заявою про надання дозволу на імміграцію, однак відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1232 від 01.11.2022 розгляд справи щодо надання їй дозволу на імміграцію був зупинений із урахуванням змін у законодавстві. За час перебувала в Україні ОСОБА_1 набула міцних соціальних зв`язків, займає активну проукраїнську позицію, до кримінальної відповідальності не притягувалась, на момент звернення із заявою про надання дозволу на імміграцію перебувала в Україні на законних підставах, а відтак у її діях відсутні порушення норм Закону України «Про правовий статус іноземців на осіб без громадянства», оскільки на даний час зупинено строки надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру громадянам Російської Федерації. Доказів того, що позивачка несе загрозу національній безпеці, а також того, що вона отримала запрошення до ДМС від 10.12.2022 та висновок від 25.08.2023 матеріали справи не містять. Оскільки позивачка перебуває у вразливому становищі, вона готова виконувати усі вимоги органів ДМС, а тому на виклик 07.10.2025 сама прибула у Яремчанський відділ ЗМУ ДМС, де отримала протокол про адміністративне правопорушення, постанову про накладення штрафу, який їй сказали оплатити, що вона і виконала та рішення про примусове повернення, в якому не вказаний термін на його оскарження.

Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити повністю. Зазначила, що позивачка востаннє прибула в Україну 24.08.2021 на загальних підставах з країни з безвізовим порядком в`їзду та мала право на тимчасове перебування на території України не більше 90 днів. 10.11.2021 ОСОБА_1 звернулась до Надвірнянського РВ УДМС в Івано-Франківській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну за територіальним походженням. У зв`язку із поданням вказаної заяви 13.11.2021 ОСОБА_1 подала заяву про продовження строку перебування на території України і такий строк їй було продовжено до 14.05.2022, про що проставлено відповідний штамп у її паспорті. До вказаної дати ОСОБА_1 з України не виїхала та з того часу перебувала в країні без законних на те підстав. Постановою Кабінету Міністрів України №165 від 28.02.2022 було зупинено строки видачі дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні. На виконання постанови Кабінету Міністрів України №1232 від 01.11.2022 року «Деякі питання надання Державною міграційною службою публічних послуг в умовах воєнного стану» Надвірнянським відділом УДМС 10.12.2022 року складено повідомлення про перевірку правомірності перебування на території України іноземних громадян. ОСОБА_1 було повідомлено та запрошено на прийом у відділ, у ході якого встановлено відсутність у неї інших підстав для надання дозволу на імміграцію, визначених Постановою №1232. 25.08.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України №828 від 08.08.2023 і того ж дня відносно позивачки складено висновок про зупинення розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну. Позивачка сплатила накладений на неї постановою про накладання адміністративного стягнення №ПН МІФ 001609 від 07.10.2025 штраф у розмірі 5100,00 грн, однак у встановлений рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця від 07.10.2025 року термін, тобто до 27.10.2025 територію України не покинула. Додатково зазначила, що жодних доказів звернень до міграційних органів в період з 14.05.2022 до 07.10.2025 позивачкою не надано. Посилання на соціальні зв`язки, активну громадянську позицію не підтверджені відповідними доказами, окрім цього оскаржуване рішення не позбавляє позивачку права на виїзд до будь-якої третьої країни, а не лише країни походження. Свою обізнаність у порушенні вимог законодавства про правовий статус іноземців ОСОБА_1 підтвердила при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а у висновку про зупинення розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію наявне посилання на те, що позивачка була запрошена до відділу ДМС, де у ході прийому було встановлено відсутність у неї інших підстав для надання вказаного дозволу. Таким чином, оскаржуване рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства прийнято в межах повноважень, на підставі та на виконання законодавства України з питань законності перебування іноземців на території України, а тому підстави для його скасування відсутні.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою Російської Федерації та документована паспортним документом № НОМЕР_1 , в якому на сторінці 44 наявний штамп Надвірнянського відділу УДМС про продовження строку перебування в Україні до 14.05.2022.

Згідно відомостей інтегрованої міжвідомчої системи «Аркан» у період з 10.01.2019 ОСОБА_1 неодноразово прибувала на територію України та виїжджала за її межі, зокрема: 10.01.2019 року, 03.06.2019, 23.06.2019, 08.10.2019, 17.12.2019, 08.01.2020, 26.02.2021, 10.05.2021 зафіксовано виїзд позивачки за межі України, а 26.02.2019, 07.06.2019, 28.06.2019 01.11.2019, 18.12.2019, 04.02.2020, 26.02.2021 та востаннє 24.08.2021 в`їзд в Україну.

Відповідно до інформації з бази ЄІАС УМП підсистеми «Облік іноземців та біженців» станом на 20.10.2025, позивачка 19.10.2018 року звернулась до органів ДМС із заявою про видачу посвідки на тимчасове проживання та 03.11.2018 року їй була видана посвідка із терміном дії до 05.04.2019. В подальшому, 07.03.2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про обмін посвідки на тимчасове проживання і 25.03.2019 року їй була видана посвідка із терміном дії до 25.02.2020. Надалі, 05.02.2020 позивачка подала заяву про обмін посвідки на тимчасове проживання і 14.02.2020 їй була видана посвідка, яка скасована та вилучена 16.06.2020, як встановлено із пояснень представника відповідача, на підставі п.п.6-1 п.63 Постанови Кабінету Міністрів України №322 від 25.04.2018.

10.11.2021 ОСОБА_1 звернулась у Надвірнянський відділ УДМС в Івано-Франківській області із заявою про надання дозволу на імміграцію за територіальним походженням, номер справи , а 13.11.2021 із заявою про продовження строку перебування на території України №500033659 на підставі якої строк перебування іноземки в Україні був продовжений до 14.05.2022, що сторонами не заперечується.

Згідно довідки №2621-822/2621.1-22 від 27.07.2022 за підписом начальника Надвірнянського відділу УДМС України в Івано-Франківській області М. Рубінського Азанова У.О. дійсно 10.11.2021 звернулася до Надвірнянського відділу УДМС в Івано-Франківській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну (справа №400037116).

Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області листом за вих. №2601.5-5178/26.3-22 від 18.11.2022 за результатами розгляду звернення адвоката Д. Дарчука від 10.11.2022 щодо отримання дозволу на імміграцію в Україні повідомило про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 належить до громадянства країни-агресора. Постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.2022 №1232 «Деякі питання надання державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» передбачено, що у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам Російської Федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей, а саме: розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором. Із урахуванням вищенаведеного розгляд заяви про надання дозволу на імміграцію в Україні ОСОБА_1 зупинений.

У адресованому позивачці повідомленні від 10.12.2022 за вих.№2621.2-1402/2621.1-22 Надвірнянський відділ УДМС в Івано-Франківській області повідомив ОСОБА_1 про необхідність не пізніше 20.12.2022 звернутись у відділ для перевірки правомірності перебування на території України.

25.08.2023 Надвірнянським відділом УДМС в Івано-Франківській області складено висновок про зупинення розгляду заяви громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, або до закінчення 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану, запровадженого на території України, в якому зазначено, що позивачка була запрошена на прийом до Надвірняського вдділу УДМС в Івано-Франківській області, у ході якого було встановлено відсутність у неї інших пдітсав для надання дозволу на імміграцію.

Рішенням Яремчанського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби №019601 від 07.10.2025 вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано останню покинути територію України у термін до 27.10.2025.

Як зазначено у рішенні, 07.10.2025 під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства у міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» у м. Яремче виявлено громадянку РФ ОСОБА_1 , 18.11.1986 року. З метою з`ясування правового статусу та підстав подальшого перебування на території України проведено відповідну перевірку у ході якої з`ясовано, що вказана громадянка прибула востаннє на територію України 24.08.2021 через КПП «Лужанка» по паспортному документу 755786075. Даній іноземці 07.11.2023 було зупинено розгляд справи, а саме: дозвіл на імміграцію. Однак іноземка після дозволеного терміну перебування не покинула територію України, чим порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. ОСОБА_1 07.10.2025 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП та накладено на неї адміністративний штраф у сумі 5100,00 грн.

Із вказаним рішенням Яремчанського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служб ОСОБА_1 була ознайомлена та отримала його копію, про що свідчить її особистий підпис у вказаному документі.

Згідно з копією квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 07.10.2025 сплатила накладений на неї штраф у розмірі 5100,00 грн.

Західне міжрегіональне управління ДМС у відповідь на адвокатський запит представника позивачки листом від 22.10.2025 повідомило про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1232 від 01.11.2022, якою визначено особливості надання адміністративних послуг громадянам Російської Федерації у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування або до набрання чинності закону щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, розгляд заяви ОСОБА_1 , яка була подана на підставі п.3 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію», було зупинено 25.08.2023. Відповідно до Постанови, перед прийняттям рішення про зупинення розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 було запрошено до Надвірнянського відділу УДМС в Івано-Франківській області листом від 10.12.2022 №2621.2-1402/26.21.1-22 з метою з`ясування наявності у неї документів, які підтверджують підстави, зазначені в абзаці 2 пункту 2 Постанови. У зв`язку із відсутністю законних підстав для подальшого перебування на території України, 07.10.2025 посадовою особою Яремчанського відділу ЗМУ ДМС Азанову У.О. було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 5100,00 грн. На виконання положень ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Офіс Генерального прокурора у відповідь на адвокатський запит представника позивачки листом за вих. №25/3-1648ВИХ-25 від 05.11.2025 повідомив про те, що за результатами опрацювання масиву даних ЄРДР кримінальні провадження, в яких містяться дані про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, як підозрюваної, не встановлені.

Частиною другою ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (надалі-Закон №3773-VI).

Відповідно до п.п.7, 9, 14 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку; нелегальний мігрант це, зокрема, іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

За змістом ч.ч.1-3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Частиною шістнадцятою ст.4 Закону №3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною першою ст.15 Закону №3773-VI наведений перелік документів, за якими здійснюється в`їзд в Україну та виїзд з України іноземцями та особами без громадянства. Основними такими документами є паспортний документ за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України, відповідні посвідки на постійне або тимчасове проживання, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, проїзні документи для виїзду за кордон, тощо.

Процедура продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» (далі - Порядок).

Так, положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку, визначено що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Згідно п.1 ч.1 ст.17 Закону №3773-VI та п.5 Порядку іноземець або особа без громадянства та приймаюча сторона для продовження строку перебування в Україні подають письмові звернення не пізніш як за три робочі дні до закінчення встановленого строку перебування на території України.

Згідно з п.п.22, 23 Порядку рішення про продовження строку перебування оформляється шляхом внесення до відомчої інформаційної системи ДМС із використанням кваліфікованого електронного підпису інформації про строк, на який продовжено строк перебування. Номер запису про продовження строку перебування формується відомчою інформаційною системою ДМС. Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого була подана заява, в паспортному документі іноземця або в документі, що посвідчує особу без громадянства, проставляє відмітку про продовження строку перебування на території України за формою згідно з додатком 2 та вносить до неї строк, до якого було продовжено строк перебування, та номер запису про продовження строку перебування. Іноземець або особа без громадянства вважаються такими, яким продовжено строк перебування, лише за наявності в паспортному документі іноземця або в документі, що посвідчує особу без громадянства, зазначеної відмітки.

Частина перша ст.26 Закону №3773-VI передбачає, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

За змістом ч.3 ст.26 Закону №3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною восьмою ст.26 Закону №3773-VI передбачено, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Статтею 31 Закону №3773-VI визначено, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі- Порядок №322).

Пункт 1 Порядку №322 передбачає, що посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до п.4 Порядку №322 посвідка видається на строк відповідно до поданих документів, але не більш як на один рік, крім випадків, визначених цим пунктом. Іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування, посвідка видається на період роботи в Україні, який зазначається в дозволі на застосування праці.

Згідно з п.п.16,17 Порядку №322 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства. Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

Відповідно до п.67 Порядку №322 після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-ІІІ (надалі - Закон №2491-ІІІ).

Відповідно до положень ст.1 Закону №2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію надається особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням (крім осіб, які раніше перебували в громадянстві України).

Згідно ч.11 ст.9 Закону №2491-ІІІ (в редакції, чинній на час подання заяви про дозвіл на імміграцію) термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

За змістом положень спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року №353/271/150 «Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» (далі Інструкція № 353/271/150) іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Приписами пункту 5 розділу I вказаної Інструкції визначено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до п.6 розділу І Інструкції примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

За змістом п.10 розділу I Інструкції №353/271/150 рішення органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Згідно з п.3 розділу II Інструкції №353/271/150 у рішенні про примусове повернення зазначається строк, упродовж якого іноземець зобов`язаний виїхати з України, який не має перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення.

Відповідно до п.5 розділу II Інструкції №353/271/150 іноземець зобов`язаний самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

З системного аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку про те, що іноземець або особа без громадянства, які перебувають в Україні можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено до тепер.

Відповідно до Указу Президента України №64, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з постановою від 28.02.2022 №165 «Деякі питання реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб» Кабінет Міністрів України постановив: 1) зупинити строки надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання та видачу дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні; 2) поновити зупинені строки у місячний строк після припинення чи скасування воєнного стану на відповідній території України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2022 №1202 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану» установлено, що: посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім тих, які оформлені громадянам Російської Федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24 лютого 2022 року, підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування; іноземці або особи без громадянства, крім громадян Російської Федерації, зобов`язані в установленому законодавством порядку подати документи для обміну таких посвідок на тимчасове чи постійне проживання протягом 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.2022 №1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» установлено, що у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам Російської Федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей: розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором. У разі звернення громадянина російської федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Водночас, згідно з пунктом 2 цієї постанови Кабінету Міністрів України зазначені у пункті 1 цієї постанови обмеження не поширюються на: осіб, що мають законні підстави для оформлення дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, передбачені пунктами 4, 6, 9 та 10 частини другої та пунктами 1, 1-1 , 2 та 4 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію»; осіб, що мають підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання, передбачені частинами четвертою, п`ятнадцятою, шістнадцятою статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», або інші передбачені цією статтею підстави за умови підтримки їх заяв про оформлення посвідки на тимчасове проживання письмовим клопотанням центрального органу виконавчої влади, до повноваження якого належить сфера діяльності таких осіб; осіб, що звернулися із заявами про продовження строку перебування в інших випадках, крім передбачених абзацами другим та третім цього пункту, якщо рішення за такими заявами приймаються Головою Державної міграційної служби або його заступниками.

Особи, зазначені в абзаці третьому пункту 2 цієї постанови, повинні протягом 30 днів з дня набрання чинності цією постановою звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання, якщо строк звернення за її обміном настав у період з 24 лютого 2022 до дня набрання чинності цією постановою (пункт 3 постанови №1232).

Відповідно до п.п. 4, 6, 9, 10 частини другої ст.4 Закону №2491-ІІІ квота імміграції може бути встановлена для таких категорій іммігрантів: особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; чоловік (дружина) іммігранта, якщо вони перебувають у шлюбі понад два роки, його діти, які не досягли 18 років, та його непрацездатні батьки, які вважаються членами сім`ї іммігранта відповідно до права іноземної держави - країни походження; особи, які прослужили у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту, Національній гвардії України три і більше років; особи, які служили у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України (незалежно від строку військової служби) і були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби.

Пунктами 1, 1-1, 2 та 4 частини третьої ст.4 Закону №2491-ІІІ визначено, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; одному з подружжя, якщо другий з подружжя є загиблим (померлим) громадянином України - військовослужбовцем Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної спеціальної служби транспорту, правоохоронних органів спеціального призначення або розвідувальних органів України (незалежно від строку перебування у шлюбі, дійсному на момент загибелі (смерті), - у разі звернення із заявою про надання дозволу на імміграцію у період дії воєнного стану та протягом шести місяців з дня його припинення чи скасування; особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; особам, імміграція яких становить державний інтерес для України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2023 №828 «Про поновлення строків надання адміністративних послуг і видачі документів дозвільного характеру та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності 25.08.2023, поновлено строки надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру, які були зупинені відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 165, а вказану постанову визнано такою, що втратила чинність.

Судом встановлено і підтверджується дослідженими доказами, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 останній раз прибула в Україну 24.08.2021 року згідно паспорта № НОМЕР_1 від 20.09.2018, виданий МВД 77615 через КПП «Лужанка» на загальних підставах та з того часу територію України не залишала.

10.11.2021 позивачка звернулась до Надвірнянського відділу УДМС в Івано-Франківській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну відповідно до п.3 ч. 3 ст.4 Закону України «Про імміграцію», як особа, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

На підставі заяви від 13.11.2021 термін перебування ОСОБА_1 в Україні був продовжений до 14.05.2022, про що проставлено відповідний штамп у її паспортному документі.

25.08.2023 розгляд заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію зупинено до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, або до закінчення 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану, запровадженого на території України.

Жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 на законних підставах проживала на території України, починаючи з 2006 року матеріали даної справи не містять, оскільки наданими доказами підтверджується факт отримання нею посвідок на тимчасове проживання, починаючи з 2018 року і остання така посвідка була скасована та вилучена ще 16.06.2020.

Таким чином, починаючи з 14.05.2022 позивачка перебуває на території України без законних для того підстав, що є порушенням з її боку законодавства про правовий статус іноземців. Доказів того, що нею вживалися відповідні заходи з метою легалізації свого статусу та вчинення дій щодо перебування на території України у встановлений Законом спосіб, зокрема у період з листопада 2022, тобто з моменту зупинення видачі дозволів на імміграцію в Україну громадянам Російської Федерації, по 07.10.2025 суду ОСОБА_1 не надано.

За наведених обставин позивачка є іноземкою, яка хоч і законно прибула в Україну, але після закінчення визначеного вищеневеденими нормами законодавства терміну перебування втратила підстави для подальшого перебування та ухиляється від виїзду з України, що відповідає ознакам статусу нелегального мігранта у розумінні пункту 14 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI.

Покликання ОСОБА_1 на численні звернення для вирішення цього питання, зокрема, отримання нею 27.07.2022 довідки про звернення за дозволом на імміграцію, суд не приймає до уваги, оскільки зазначене не спростовує факту невиконання позивачкою обов`язку неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів шляхом вчинення необхідних дій для легітимізації свого перебування в Україні, позаяк саме не неї покладений такий обов`язок.

Як встановлено судом, позивачка не відноситься до категорії осіб, визначених пунктами 4, 6, 9 та 10 частини другої та пунктами 1, 1-1 , 2 та 4 частини третьої статті 4 Закону України Про імміграцію», які мають право для оформлення дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, в період дії в Україні воєнного стану.

Крім того, позивачка не надала в якості доказу до суду довідку про звернення за захистом в Україні, тому немає підстав вважати, що на неї поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового та тимчасового захисту», як на особу, якій надано статус біженця чи яка потребує додаткового захисту, а відтак вона не підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У матеріалах справи також немає доказів про наявність обставин, перелічених у статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які є перешкодою для повернення позивачки до країни походження.

Саме по собі проживання іноземця на території України протягом певного часу не означає автоматично, що особа абсолютно захищена від примусового повернення до країни походження міркуваннями збереження її приватного життя, внаслідок зобов`язань держави, відповідно до статті 8 Конвенції.

Суд зазначає, що оскільки на території України з 24.02.2022 триває військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, то здійснення міграційним органом посиленого контролю у сфері дотримання іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства України є необхідним, виправданим, таким, у якому існує нагальна потреба та, що відповідає легітимній меті його здійснення - ефективного реагування держави на загрози її безпеці.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 29.05.2023 у справі №522/5683/22.

Посилання позивачки на її активну проукраїнську позицію, зайняття волонтерською діяльністю не підтверджені жодними доказами, водночас вказані доводи також не спростовують встановлені відповідачем порушення з боку позивачки правил перебування на території України та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України.

При цьому суд звертає увагу на те, що рішення про примусове повернення, яке іноземець виконує самостійно, передбачає виїзд за межі території України не лише в країну походження, а і в третю країну, що також спростовує побоювання позивачки щодо можливих негативних для неї наслідків у разі повернення до країни походження.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до вимог ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 ухилилася від виїзду з України після закінчення строків перебування на території України, у період з 25.08.2023 не вживала жодних заходів щодо оформлення легального статусу перебування на території України, на день складення адміністративних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності не мала статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, а тому підстави для законного перебування на території України на момент прийняття оскаржуваного рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни були відсутні, а доводи, на які вона посилається, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Із урахуванням викладеного суд не вбачає правових підстав для визнання рішення Яремчанського відділу Західного міжрегіонального управління ДМС від 07.10.2025 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 протиправним та його скасування, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову витрати, понесені позивачкою, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 73-77, 90, 241-246, 255, 268-272, 288 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Калинюк Роман Степанович до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби в особі Яремчанського відділу ЗМУ ДМС про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни-відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Яремчанський відділ Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, місцезнаходження: 78501, вул.Воїнів УПА, 13 А м. Яремче Надвірнянський район Івано-Франківська область, .

Головуючий суддя: Тетяна ВАВРІЙЧУК