Справа № 500/5389/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5389/25

02 грудня 2025 року м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка Р.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказів, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказів, якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ №1368 від 28.08.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

- визнати незаконним та скасувати наказ №247 від 28.08.2025 військової частини НОМЕР_1 про зарахування до списків особового складу частини, прийняття на військову службу та призначення на посаду ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 28 серпня 2025 року звернувся до комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 2 частини 3 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. До заяви від 28.08.2025 додав копію довідки №75 від 25.08.2025 про те, що ОСОБА_1 працює вчителем фізичної культури Красненської гімназії Гримайлівської селищної ради Тернопільської області з 03.09.2009 та його тижневе навантаження за основним місцем роботи становить 17 годин (0,94 ставки).

Однак, заяву про надання відстрочки ОСОБА_1 від 28.08.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 не розглянуто та не було ухвалено рішення про надання або відмову у наданні відстрочки.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-1) №1368 від 28.08.2025 ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період

Наказом військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-2) №247 від 28.08.2025 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини.

Не погодившись з вищенаведеними наказами позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 19.09.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.

Ухвалою суду від 29.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого військова частина НОМЕР_1 не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 , вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що солдат ОСОБА_1 , який був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2025 №247 з 28 серпня 2025 року зарахований в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 і призначений на посаду курсанта.

Зазначає, що вимога про звільнення з військової служби є неналежним способом захисту порушеного права позивача, адже процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу; оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, тобто одноразового застосування, станом на час звернення до суду з позовом такий вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та зарахування його до складу військової частини.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним під час мобілізації, на нього розповсюджується законодавство про проходження військової служби та він повинен виконувати обов`язки військової служби. Також зазначає, що позивач не позбавлений можливості у встановленому порядку звернутись до командування військової частини з рапортом про звільнення з військової служби на підставах, передбачених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». З таким рапортом позивач до командування військової частини НОМЕР_1 не звертався. На підставі вищенаведеного, просить суд в задоволені позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів відмовити.

Від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив, з якого слідує, що позивач, за умови наявності у нього підстав на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, мав право звернутися до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою та доданими до неї підтверджуючими документами. Однак, право на отримання відстрочки від призову не є обов`язком особи її отримувати. Від початку повномасштабної агресії російської федерації до лав захисників та захисниць України долучилися сотні осіб, що мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, однак не зверталися за її оформленням. Виходячи з наявних у відповідача даних, заява на надання відстрочки від позивача особисто або засобами поштового зв`язку не надходила. Процедура надання військовозобов`язаному відстрочки від призову на військову службу чітко визначена законодавством і не передбачає надання відстрочки без заяви від зацікавленої особи. Отже, позивач станом на 28 серпня 2025 року не мав відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а відтак підлягав призову на військову службу на загальних підставах. Вважає, що оскаржуваний наказ від 28.08.2025 № 1368 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 видано на законних підставах та в межах чинного законодавства.

Представником позивача до суду подано відповіді на відзиви з яких слідує, що наведені відповідачами у відзивах заперечення не можуть бути визнані, оскільки не доводять, що рішення прийняті відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, відповідають критеріям, передбачених ч.2 ст. 2 КАСУ, якими є обгрунтованість, безсторонність (неупередженості), добросовісність, розсудливість, принципу рівності перед законом, запобіганню всім формам дискримінації

Ухвалою суду від 03.10.2025 витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 та комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу при ІНФОРМАЦІЯ_4 належним чином засвідчені копії заяв ОСОБА_1 про надання відстрочки за 2025 рік та доданих до неї документів; рішень комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу при ІНФОРМАЦІЯ_4 за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову під час мобілізації, а також документів на підставі яких прийняті такі рішення у 2025 році. У відділу освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Гримайлівської селищної ради (місцезнаходження: 48210, Тернопільська обл., Чортківський р-н, смт Гримайлів, вул. Мазепи І., буд. 8, ) витребувано документи, які подавалися до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо надання відстрочки ОСОБА_1 за 2025 рік та рішення прийняті в результаті їх розгляду.

Представником ІНФОРМАЦІЯ_1 14.10.2025 подано заперечення, у якому зазначає, що обов`язок розгляду заяви військовозобов`язаного щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, виникає у комісії у випадку подання громадянином такої заяви. Якщо військовозобов`язаний не звертається з відповідною заявою, комісія не має права вирішувати питання про надання такому військовозобов`язаному відстрочки від призову з власної ініціативи. Відповідач також наголошує, що позивач із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не звертався.

17.10.2025 позивачем подано відповідь на заперечення. З якого слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 не виконав свій обов`язок, передбачений пунктом 60 Порядку №560 та частиною 7 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», щодо права ОСОБА_1 на отримання відстрочки та не перевірив підстави надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а також не розглянув подану заяву на відстрочку від призову під час мобілізації, на особливий період, а тому був протиправно мобілізований. Вважає наказ №1368 від 28.08.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період незаконним і таким, що підлягає скасуванню. Відповідно наказ командира військової частини НОМЕР_1 №247 від 28.08.2025 про зарахування до списків особового складу частини, прийняття на військову службу та призначення на посаду ОСОБА_1 також є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 262 КАС України судом вирішено справу на підставі наявних у ній доказів. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Зі змісту позовної заяви слідує, що ОСОБА_1 добровільно з`явився 28 серпня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою подачі заяви про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 2 частини 3 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Вказує, що працівниками Національної поліції України не був затриманий та не доставлявся до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що однак заява про надання відстрочки не була розглянута та не було прийнято рішення про надання або відмову у наданні відстрочки.

Згідно із довідкою №75 від 25.08.2025 ОСОБА_1 працює вчителем фізичної культури Красненської гімназії Гримайлівської селищної ради Тернопільської області з 03.09.2009 та його тижневе навантаження за основним місцем роботи становить 17 годин (0,94 ставки). Відповідно до наказу про призначення №391-к від 02 вересня 2009 року ОСОБА_1 , випускника Тернопільського педагогічного університету призначено вчителем фізичної культури ЗОШ І-ІІІ ступенів с. Красне з 03.09.2009. Також дана інформація підтверджена записом №1 внесеним до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , дата заповнення 03.09.2009.

У матеріалах справи міститься диплом спеціаліста серії НОМЕР_3 про те, що ОСОБА_1 закінчив у 2010 році Тернопільський національний педагогічний університет імені Володимира Гнатюка і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Педагогіка і методика середньої освіти. Фізична культура» та здобув кваліфікацію вчителя фізичної культури і валеології.

На виконання ухвали Тернопільського обласного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року по справі №500/5389/25 представником відділу освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Гримайлівської селищної ради надано інформацію про те, що відповідно до Закону України «Про освіту» (ст.22) заклад освіти має самостійність у кадрових питаннях, тому документи для отримання відстрочки видавалися ОСОБА_1 закладом освіти, у якому він працює. Підтверджує те, що ОСОБА_1 працює учителем фізичної культури Красненської гімназії Гримайлівської селищної ради Тернопільської області за основним місцем роботи з повним тижневим навантаженням (1,1 ставки). Надано суду копії наказу про призначення на посаду вчителя, копії трудової книжки, довідки з місця роботи про тижневе навантаження, які видавалися ОСОБА_1 директором Красненської гімназії 15.01.2025, 14.05.2025, 04.08.2025, 25.08.2025 для подання до ІНФОРМАЦІЯ_5 з метою отримання відстрочки у 2025 році.

ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання ухвали суду від 03 жовтня 2025 року по справі №500/5389/25 зазначив, що ОСОБА_1 із заявами про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, до ІНФОРМАЦІЯ_3 28.08.2025 не звертався. Заява про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, від нього 28.08.2025 не надходила. Комісією з розгляду питання надання військовозобов`язаним відстрочки від призову про ІНФОРМАЦІЯ_2 така заява не розглядалася та жодних рішень не ухвалювалося. Відповідно протоколу, яким оформляється рішення комісії про надання або відмову у наданні відстрочки не було видано. Вказане унеможливлює надання запитуваних документів на вимогу суду.

Відповідно до витягу з наказу №1368 від 28.08.2025 року про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період, яким призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до військової частини НОМЕР_4 : солдата ОСОБА_1 , 1988 року народження.

Згідно з витягом із наказу №247 від 28.08.2025 командиром військової частини НОМЕР_1 зарахувано до списків особового складу частини, прийнято на військову службу та призначено на посаду ОСОБА_1 .

Позивач вважає наказ ІНФОРМАЦІЯ_3 від 28.08.2025 № 1368 в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 та наказ військової частини НОМЕР_1 від №247 від 28.08.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу частини протиправними, тому звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору, суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 8 цього Указу визначено місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку:

1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини;

2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України;

3) виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

На час виникнення спірних правовідносин та на дату ухвалення рішення у цій справі на території України продовжує діяти воєнний стан.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ).

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частина 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачає, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 2 статті 2 цього Закону проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Згідно з частиною 5 статті 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

За змістом частини 9 статті 1 Закону № 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону № 2232-ХІІ початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України.

Згідно з частиною 1 статті 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII).

Статтею 1 Закону № 3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно з частиною 5 статті 4 Закону № 3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

За змістом статті 2 Закону № 3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Статтею 23 Закону № 3543-XII встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 23 Закону № 3543-XII, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

Частина 7 цієї ж статті передбачає, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі Положення № 154 в редакції від 06.05.2025, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 8 Положення № 154, виконання завдання з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, призову громадян на військову службу покладені саме на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до пункту 4 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки виконують покладені на них завдання у взаємодії з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також з органами військового управління, з`єднаннями, військовими частинами, навчальними частинами (центрами), установами, організаціями, вищими військовими навчальними закладами та військовими навчальними підрозділами закладів вищої освіти Збройних Сил та інших військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронними та розвідувальними органами, державними органами спеціального призначення з правоохоронними функціями, громадськими організаціями.

Відповідно до абзацу 9 пункту 11 Положення № 154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560, в редакції від 04.03.2025, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який, згідно пунктом 1, визначає:

механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів;

процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи;

процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення;

організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби;

процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.

Відповідно до пункту 56 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Абзацом 1 та 2 пункту 58 Порядку № 560 визначено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.

Додатком 5 до Порядку № 560 затверджено перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вказаним переліком передбачено, що документами, що підтверджують право на відстрочку для педагогічних працівників закладів фахової передвищої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти за умови, що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки є довідка закладу освіти про займану посаду за основним місцем роботи та розмір частки ставки під час оплати праці.

Як встановив суд, наказом відділу освіти Гусятинської РДА Тернопільської області від 02.09.2009 №391-к «Про призначення ОСОБА_1 » позивач був прийнятий на посаду вчителя фізичної культури з 03.09.2009 та працює у Красненській гімназії Гримайлівської селищної ради на посаді вчителя фізичної культури з тижневим навантаженням 17 годин (0,94 ставки), що підтверджується довідкою від 25.08.2025 № 75.

Таким чином, військовозобов`язаний ОСОБА_1 дійсно має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 2 частини 3 статті 23 Закону № 3543-XII.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 5 ст. 22 та ч. 7 ст. 23 Закону №3543-XII, а також норм Порядку №560 (п.п. 56, 58, 60) відстрочка від призову існує в особи не в силу відповідності такої особи нормам закону, а надається центром комплектування та соціальної підтримки шляхом оформлення такої відстрочки окремим індивідуально-правовим актом (рішенням у протоколі, на підтвердження якого в подальшому видається відповідна довідка).

Позивач стверджує, що 28 серпня 2025 року особисто добровільно звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 2 частини 3 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, але підтвердження отримання ІНФОРМАЦІЯ_2 вищезгаданої заяви ОСОБА_1 не отримав.

Однак, суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи не долучено примірник такої заяви, як і будь-яких доказів на підтвердження її подання до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Належним доказом у цьому випадку могла бути відмітка про реєстрацію на примірнику заяви про її отримання ІНФОРМАЦІЯ_2 , корінець поштового відправлення з описом вкладення тощо.

Позивач зазначає про те, що заява про надання відстрочки не була розглянута відповідачем, на підтвердження чого надає листи Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області від 23.09.2025 і 24.10.2025, з яких слідує, що ОСОБА_2 зверталася до органів поліції 28.08.2025 і 04.09.2025 щодо незаконного утримання її чоловіка ОСОБА_1 працівниками ТЦК та СП і її заяви розглянуто у порядку Закону України "Про звернення громадян".

У той же час, суд зазначає, що вказані звернення стосувалися незаконного утримання, на думку заявниці, її чоловіка, а не відмови відповідача у прийнятті заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову по мобілізації.

Позивачем не надано інших доказів, як то звернень до вищих органів правопорядку чи командування відповідача, органів поліції чи ДБР щодо відмови 28.08.2025 у прийнятті і реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_2 заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову по мобілізації, не здобуто таких доказів й судом під час розгляду цієї справи. Суд зазначає, що у межах цієї справи позивач протиправність відмови відповідача у прийнятті і реєстрації 28.08.2025 його заяви про надання відстрочки від призову під час побілізації не оскаржує і така відмова не є предметом судового розгляду.

Право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця. Призов на військову службу унеможливлюється за наявності оформленої належним чином відстрочки, а не за наявності в особи неоформленого права на оформлення такої відстрочки.

Аналогічних висновків дійшов 17 вересня 2025 року Третій апеляційний адміністративний суд у справі № 160/27419/24.

Також згідно з частинами першою, другою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У силу вимог статей 73-76 КАС України докази мають бути належними (містити інформацію щодо предмета доказування), допустимими (одержаними з дотриманням порядку, встановленого законом), достовірними (на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи), достатніми (які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування).

Матеріали справи не містять доказів подання позивачем заяви на відстрочку від призову на військову службу шляхом її реєстрації безпосередньо у ІНФОРМАЦІЯ_2 чи засобами поштового зв`язку, також відсутні докази відмови відповідача у прийнятті такої заяви.

Суд зазначає, що в силу частини другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Відтак, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

За таких обставин, суд не приймає до уваги твердження позивача про звернення 28.08.2025 до відповідача із заявою про надання йому відстрочки від призову під час мобілізації, оскільки суду не надано належних, достовірних і достатніх доказів на підтвердження такої обставини. Також у межах розгляду цієї справи не встановлено, що на момент прийняття оскаржуваних рішень у позивача була чинна станом на 28.08.2025 відстрочка від призову.

Стосовно доводів позивача про те, що обов`язок перевірки наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації був покладено на відповідача, і останній такого не виконав, суд зазначає таке.

Аналіз пункту 11 Положення № 154 дає підстави стверджувати, що оформлення відстрочки від призову для військовозобов`язаних, резервістів під час мобілізації, особливого періоду чи воєнного часу належить до повноважень ІНФОРМАЦІЯ_3 . Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки також ведуть спеціальний облік цих осіб.

Водночас, відповідно до частини 11 статті 38 Закону №2232-ХІІ призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Тобто, з метою ведення районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки спеціального обліку військовозобов`язаних, резервістів, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на останніх покладено обов`язок із своєчасного повідомлення органу, в якому вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.

Отже, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації кореспондується з обов`язком військовозобов`язаного дотримуватися правил військового обліку, зокрема щодо своєчасного повідомлення органу про актуальне місце праці й посаду.

Такий висновок за схожих обставин Верховний Суд уже робив у постановах від 18.01.2024 у справі № 280/6033/22, від 01.10.2024 у справі № 200/4189/22, від 01.10.2024 у справі № 160/10728/23, який суд враховує при розгляді цієї справи в силу пункту 5 частини 2 статті 242 КАС України.

Відповідач, у свою чергу, вказував на те, що жодних документів, які б підтвердили наявність підстав для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу відповідно до п.2 ч.3 ст.23 Закону № 3543-XII не надходило. Внаслідок цього, він не володів такою інформацією на час прийняття спірного наказу.

З огляду на наведене, при відсутності у ТЦК та СП оновленої інформації про місце роботи позивача, дії відповідача з призову позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період, були в межах чинного законодавства.

Суд погоджується з доводами відповідача-1, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23 і суд враховує його при вирішенні спору.

Варто зазначити, що суд вживав заходів для перевірки обізнаності відповідача - 1 щодо працевлаштування позивача станом на 28.08.2025 вчителем Красненської гімназії, ухвалою від 03.10.2025 витребувавши у відділу освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Гримайлівської селищної ради письмові докази на підтвердження подання до ІНФОРМАЦІЯ_3 інформації щодо ОСОБА_1 . Цією ухвалою суд пропонував також позивачу надати копії заяви про надання відстрочки з підтвердженням її надіслання/отримання адресатом.

Однак, на виконання ухвали від 03.10.2025 відділ освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Гримайлівської селищної ради 16.10.2025 повідомив про відсутність такого інформування органів ТЦК та СП, адже відповідні документи для надання відстрочки надавалися безпосередньо позивачу. Крім того, на виконання ухвали від 03.10.2025 витребуваних доказів позивачем також не надано.

Аналізуючи військово-облікові документи позивача, зокрема, тимчасове посвідчення № НОМЕР_5 , відповідних записів щодо місця роботи, як й інших відомостей відповідно ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію" не встановлено.

Оскільки станом на момент прийняття ІНФОРМАЦІЯ_2 наказу від 28.08.2025 № 1368 були відсутні достатні і достовірні докази того, що позивач реалізував у спосіб, визначений законом, право на відстрочку (не здобуто доказів наявності зареєстрованої заяви ОСОБА_1 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації), тому вказаний наказ в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 скасуванню не підлягає.

Щодо вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 28.08.2025 №247 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу частини, які є похідними від першої вимоги, суд зазначає таке.

Варто зауважити, що визнання протиправними дій чи рішень відповідача-2, які стосуються мобілізації позивача, не відновлять порушених прав останнього, оскільки наслідком такого способу захисту прав позивача за обставин, що склалися на час розгляду справи, не може бути звільнення позивача з військової служби.

Правовідносин між позивачем та відповідачем-1, пов`язані з мобілізацією позивача, завершилися прийняттям наказу про призов під час мобілізації та направлення позивача до в/ч НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Суд зазначає, що після видання наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2025 № 247 виникли нові правовідносини проходження військової служби.

Військова служба з моменту початку такої покладає на її учасників (військовослужбовця та державу) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше.

Позивач із виданням наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2025 № 247 був призначений на посаду курсанта і приступив до виконання службових обов`язків за посадою 28.08.2025.

У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.05.2021 у справі № 9901/286/19, від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, від 19.10.2023 у справі №9901/97/21, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у рішенні від 14.07.2021 у справі № 9901/96/21).

Суд наголошує, що при прийнятті позивача на військову службу у в/ч НОМЕР_1 , у відповідача-2 не було альтернативи щодо призначення чи не призначення позивача на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, оскільки позивача призвано на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до пункту 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 (далі Положення № 1153/2008).

Згідно з абз. 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пункт 233 Положення № 1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Серед таких підстав відсутнє скасування наказу про призов особи на військову службу.

У свою чергу, спірні накази в частині призову та відправки позивача у військову частину як акти індивідуальної дії, є вже реалізованими, а їх дія вичерпана, внаслідок чого скасування таких наказів не має наслідком автоматичного звільнення позивача з військової служби.

За таких обставин суд не вправі зобов`язувати суб`єкта владних повноважень вчиняти дії чи приймати певні рішення, якщо перед останнім попередньо не було у встановленому порядку ініційовано питання врегулювання правовідносин за відповідними правилами і процедурами, які визначені законом.

Крім того, під час розгляду цієї справи суд не встановив протиправності дій, рішень чи бездіяльності у межах проведеної процедури мобілізації позивача, а відтак викладене в сукупності зумовлює висновок суду про те, що позовна вимога щодо визнання протиправним і скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 28.08.2025 № 247 в частині зарахування позивача до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , не підлягає до задоволення.

Суд зауважує, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачами вказаний обов`язок виконано.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та висновки щодо кожної позовної вимоги, суд висновує про безпідставність позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 );

відповідач:

- ІНФОРМАЦІЯ_6 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

- військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Головуючий суддя Грицюк Р.П.