Справа № 420/20313/25
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/20313/25

Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А. Дата і місце ухвалення: 05.09.2025р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів : Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 24.12.2024р. №60 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком з дати її звернення - 20.12.2024р., зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно з записами трудової книжки від 03.12.1987р. НОМЕР_2 , в тому числі період роботи з 03.12.1987р. по 10.06.1988р. за межами України на території Російської Федерації.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 24.12.2024р. №60 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 20.12.2024р. зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно із записами трудової книжки від 03.12.1987р. НОМЕР_2 , в тому числі період роботи з 03.12.1987р. по 10.06.1988р. за межами України на території Російської Федерації.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968,96 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просить скасувати рішення від 05.09.2025р., з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії, територіальним органом ПФУ правомірно не зараховано до страхового стажу періоди її роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.12.1987р., оскільки на першій сторінці (титульному аркуші) має місце виправлення дати її заповнення. Відповідне виправлення не завірено належним чином, а саме: підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів, як це передбачено вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58. Заявнику роз`яснено, що для зарахування зазначених періодів необхідно долучити уточнюючи довідки.

Також, апелянт посилається на те, що у Головного управління відсутні підстави для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 03.12.1987р. по 10.06.1988р. за межами України на території Російської Федерації, згідно записів трудової книжки від 03.12.1987р. НОМЕР_2 , оскільки відповідно п.2 ст.24-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутня інформація про нездійснення виплат за цей період в Російській Федерації. В заяві позивача від 20.12.2024р. відсутні будь-які посилання на те, що вона не отримує пенсійні виплати від Російської Федерації.

ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ГУ ПФУ в Запорізькій області залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що не може бути підставою для не зарахування стажу роботи до трудового стажу для обчислення пенсії усіх записів в трудовій книжці тільки через те, що є виправлення в році заповнення трудової книжки на титульному її аркуш. Перший запис містить інформацію про його рік 1987, так само як й наказ, яким позивач прийнята на роботу, датований 1987р. Будь-яких обґрунтованих сумнівів в достовірності зазначених записів трудової книжки відповідач в оскаржуваному рішенні від 24.12.2024р. №60 не навів.

Щодо не зарахування до стажу періоду роботи з 03.12.1098р. по 10.06.1988р. за межами України на території Російської Федерації, то ОСОБА_1 зазначила, що у період її роботи в Російській Федерації була чинною Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., яка передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з держав.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.12.2024р. звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.

До заяви позивач, серед іншого, додала копію трудової книжки від 03.12.1987р. НОМЕР_2 .

Відповідно до п.4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, заяву позивача за принципом екстериторіальності передано для розгляду до ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 24.12.2024р. №60 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності у заявника необхідного страхового стажу.

Зокрема, у вказаному рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж, у відповідності до ст.26 Закону №1058-IV, становить не менше 31 року.

Страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 01 місяць 07 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки від 03.12.1987р. НОМЕР_2 , оскільки на першій сторінці (титульному аркуші) має місце виправлення дати її заповнення. Для зарахування зазначених періодів необхідно до електронної справи долучити уточнюючі довідки.

Також, до страхового стажу не зараховано період роботи з 03.12.1987р. по 10.06.1988р. за межами України на території Російської Федерації, згідно записів трудової книжки від 03.12.1987р. НОМЕР_2 , оскільки відповідно п.2 ст.24-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутня інформація про нездійснення виплат за цей період в Російській Федерації.

Не погоджуючись з правомірністю вказаного рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи ОСОБА_1 щодо неправомірності дій органу ПФУ щодо відмови в зарахуванні до її страхового стажу періодів роботи згідно записів трудової книжки від 03.12.1987р. НОМЕР_2 , зазначивши, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 03.12.1098р. по 10.06.1988р. за межами України на території Російської Федерації, то суд зазначив, що всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україною, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, припинено співробітництво та обмін поштовою кореспонденцією. В період роботи ОСОБА_1 в Російській Федерації була чинною Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., яка передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

Поряд з цим, суд зазначив про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області призначити їй пенсію за віком з дати її звернення - 20.12.2024р., зазначивши, що питання про наявність підстав для призначення позивачу пенсії відноситься до дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду. А відтак, за висновками суду, належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 20.12.2024р., зарахувавши до страхового стажу періоди її роботи згідно з записами трудової книжки від 03.12.1987 року НОМЕР_2 , в тому числі період роботи з 03.12.1987р. по 10.06.1988р. за межами України на території Російської Федерації.

На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Запорізькій області, тобто в частині задоволення позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у відповідній частині виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004р.

За змістом частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-IV)

Згідно ч.2, ч.4 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію вказаної норми Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993р. №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1 та 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема, довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відсутні відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці.

Сторонами у справі не заперечується, що разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надала органу ПФУ трудову книжку від 03.12.1987р. НОМЕР_2 .

Відмовляючи в зарахуванні до страхового стажу позивача відповідних періодів роботи згідно записів трудової книжки від 03.12.1987р. АТ-V №4419597 ГУ ПФУ в Запорізькій області виходило з того, що на першій сторінці (титульному аркуші) має місце виправлення дати її заповнення.

Перш за все, колегія суддів звертає увагу, що трудова книжка позивача містить усі належним чином внесені записи про її роботу, такі записи засвідчені чіткими відтисками печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.

Виправлення дати заповнення на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки не є підставою для неврахування всіх періодів роботи, зазначеній у трудовій книжці позивача, до її страхового стажу, оскільки дата першого запису про роботу « 03.12.1987р.» узгоджується з датою заповнення трудової книжки, у якій міститься виправлення.

При вирішенні спору колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.02.2018р. у справі №687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації і вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також, у постанові від 06.03.2018р. по справі №754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» №301 від 27.04.1993р. відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки, в т.ч. допущення виправлень при її заповненні, не може мати негативні наслідки для особи, щодо якої внесені такі відомості.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо вказаних в ній періодів роботи відповідачем суду не надано.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Водночас, відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно із частиною 1 статті 64 Закону №1058-ІV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених порушень законодавства про порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових операцій з коштами Пенсійного фонду та порядок їх використання; порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема, при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії, і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

Орган ПФУ, маючи низку повноважень, визначених частиною 1 статті 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», жодних дій спрямованих на дотримання конституційного права позивача на пенсію не вчинив, поклавши весь тягар відповідальності на позивача.

У разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу орган ПФУ мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо, а не відмовляти позивачу у належному зарахуванні стажу.

Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31 січня 205 року по справі №120/8471/23.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Головного управління щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 03.12.1987р. по 10.06.1988р. за межами України на території Російської Федерації, згідно записів трудової книжки від 03.12.1987р. АТ-V №4419597.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та РФ (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст.5 Угоди).

Відповідно до ст.1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Отже, наведені положення міжнародної угоди передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Слід зазначити, що відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відповідно до Постанови КМУ від 29.11.2022р. №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Україна вийшла з вищезазначеної Угоди.

Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022р.

Враховуючи наведені вище положення Угоди, а також оскільки спірний стаж позивача набутий нею у 1987-1988р.р. в період чинності Угоди в сфері пенсійного забезпечення, як для України, так і для РФ, колегія суддів доходить висновку, що припинення участі РФ в Угоді, як і прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022р. №1328 про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року, що унеможливило обмін інформацією між учасниками Угоди, не є підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи ОСОБА_1 на території РФ до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.

Варто зазначити, що автентичність записів у трудовій книжці позивача про спірний період відповідачем не оспорюється.

Більше того, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, ГУ ПФУ в Запорізькій області не надало суду доказів того, що ним пропонувалось позивачу подати заяву щодо неотримання пенсії в РФ, на яку ОСОБА_1 відмовила.

На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 24.12.2024р. №60 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та, у зв`язку з цим, про наявність підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 20.12.2024р. зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно із записами трудової книжки від 03.12.1987р. НОМЕР_2 , в тому числі період роботи з 03.12.1987р. по 10.06.1988р. за межами України на території Російської Федерації.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в частині задоволення позову, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук