Справа № 480/363/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 р.Справа № 480/363/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції О.А. Прилипчук) від 21.08.2025 року (повний текст складено 28.08.25 року) по справі № 480/363/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЙТІ"

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "СІЕЙТІ", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:

скасувати в повному обсязі податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області № від 03.01.2025 р. за платежем податок на прибуток підприємств на загальну суму 1624171,25 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями на суму 1299337 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 324834,25 грн.;

скасувати в повному обсязі податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області № від 03 січня 2025 року за платежем податок на додану вартість на загальну суму 448798,75 грн., а саме за податковими зобов`язаннями на суму 359039 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 89759,75 грн.;

скасувати в повному обсязі податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області № від 03 січня 2025 року платежем податок на додану вартість штраф за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на загальну суму 30747,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що прийняті податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки перевірка була проведена під час дії мораторію на проведення документальних перевірок платників податків, передбаченого п.п. 4 п 69.35-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, адже Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 р. № 309 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", Степанівська селищна територіальна громада, де знаходиться позивач, з 01.11.2024 р. віднесена до території можливих бойових дій (зміни згідно Наказу від 29.11.2024 № 415). Вказує, що акт перевірки не містить доказів щодо порушення норм діючого законодавства, які стосуються позивача. Щодо відсутності порушень норм міжнародних стандартів бухгалтерського обліку позивач зазначив, що під час перевірки було надано наказ по ТОВ Сіейті від 02.01.2019 року Щодо дебіторської заборгованості за господарськими операціями, за яким з метою виявлення обережності в бухгалтерському обліку та дотримання принципу обачності щодо відображення дебіторської заборгованості та уникнення завищення доходів або витрат у майбутніх періодах, з врахуванням того, що стягнення боргу є правом, а не обов`язком кредитора, встановлено, що не здійснюється стягнення штрафних санкцій, за умови добровільного погашення боржником основної суми боргу, в тому числі за судовим рішенням, ухваленим на користь Товариства. Наказом встановлено, що штрафні санкції необхідно відображати в бухгалтерському обліку за фактичною датою їх отримання у зв`язку з сумнівами в можливості погашення боржником таких санкцій. Таким чином, позивач вважає безпідставним та таким, що вчинено в порушення п. 34.1.1 ст. 134 Податкового кодексу України донарахування податку на прибуток на суму 1299337,00 грн, щодо суми штрафних санкцій по договорам з поставки товарів контрагентам, що визнані до стягнення судовими рішеннями на загальну суму 218540,00 грн. Щодо безпідставного висновку про відсутність доказів використання у межах господарської діяльності підприємства дизельного палива, що використано орендованими сільськогосподарськими транспортними засобами, що призвело до безпідставного донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 129730,52 грн та застосування штрафу за відсутність реєстрації податкових накладних на суму 7106,25 грн, позивач зазначив, що факт використання пального орендованою технікою з використання пального ТОВ Сіейті під час надання сільськогосподарських послуг в повному обсязі підтверджується первинними документами. Тому позивач вважає безпідставним висновок про не підтвердження первинними документами використання дизельного палива на орендовані транспортні засоби у межах господарської діяльності, придбаного з податком на додану вартість, загальну суму 648652,60 грн, що призвело до безпідставного висновку про заниження податкових зобов`язань на суму 129730,52 грн. та висновку про відсутність реєстрації податкових накладних та застосування штрафу за несвоєчасну їх реєстрацію на суму 7106,25 грн. Щодо висновку податкового органу про відсутність доказів використання у межах господарської діяльності підприємства дизельного палива, що використано власними сільськогосподарськими транспортними засобами, що призвело до безпідставного донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 229308,23 грн. та висновку про відсутність реєстрації податкових накладних на суму 23641,50 грн. позивач вважає, що до цього призвело не врахування правил системи GPS-навігацїї та первинних документів (шляхових листів трактора, лімітно-забірні картки) призвело до безпідставного висновку ГУ ДПС у Сумській області про розбіжності між даними актів списання пального та даними з системи GPS-навігації і в бухгалтерському обліку дизельне паливо, що спричинило необґрунтований висновок про факт списання пального понад кількість, що зазначена в первинних документах та призвело до безпідставного донарахування податкових зобов`язань.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.08.2025 року по справі № 480/363/25 позовні вимоги задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області № від 03.01.2025 р. за платежем податок на прибуток підприємств на загальну суму 1624171,25 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями на суму 1299337 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 324834,25 грн.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області № від 03 січня 2025 року за платежем податок на додану вартість на загальну суму 448798,75 грн., а саме за податковими зобов`язаннями на суму 359039 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 89759,75 грн.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області № від 03 січня 2025 року платежем податок на додану вартість штраф за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на загальну суму 30747,75 грн.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіейті" (вул. Заводська, буд. 2, корп. В, смт. Степанівка, Сумський район, Сумська область, 42305, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми,40009, ) судовий збір у розмірі 30 280,00 грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що ТОВ «Сіейті» мало обов`язок відобразити в бухгалтерському обліку дохід від штрафних санкцій визначених судовими рішеннями на дату набрання ними чинності, тобто підприємство зобов`язано було провести Дт.рах.374 "Розрахунки за претензіями" Кт.рах.715 "Штрафи, пені, неустойки". Також вказує, що в ході перевірки не надано будь-яких документів, що підтверджують використання пального за актами списання на загальну суму 648652,6 грн., у т.ч. за травень 2018 р. в сумі 219527,12 грн., за липень 2018 р. в сумі 52806 грн., за вересень 2018 р. в сумі 376319,48 грн. Виходячи з вищенаведеного, ТОВ «Сіейті» у вищезазначених періодах було списано дизельне паливо згідно актів списання у кількості 30485,06 л. на суму 648652,6 грн. без ПДВ, використання якого в господарській діяльності не було підтверджено жодним первинним документом. Також посилається на те, що до перевірки були надані роздруківки з системи GPS-навігації в яких відображається фактична кількість заправленого та використаного палива, залишки на початок та кінець періоду, кількість відпрацьованого часу, види виконаних робіт та ін. Дані роздруківок не відповідають даним актів списання ПММ, згідно яких у бухгалтерському обліку проводиться списання використаного пального (додаток до акту dod_PMM.xls). В ході перевірки не надано будь-яких документів, що підтверджують використання пального за наведеними в додатку актами списання на загальну суму 1146545 грн. Виходячи з вищенаведеного, ТОВ «Сіейті» у вищезазначених періодах було списано дизельне паливо згідно Накладних - вимог у кількості 223984,55 л. на суму 1146545 грн., використання якого неможливо підтвердити жодним первинним документом.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДПС у Сумській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ Сіейті з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 30.06.2024, дотримання єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 14.10.2014 по 30.06.2024.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складений акт від 02.12.2024 № 13278/18-28-07-02-07/39441455/63, в якому зафіксовані наступні порушення вимог законодавства:

п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. п. 140.4.4 п. 140.4 ст. 140 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями, у результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму на 1299337 грн., у т.ч. за 2019 рік в сумі 1183537 грн., за 1-2 кв.2024 року в сумі 115800 грн.;

п.п. 14.1.36.п. 14.1 ст. 14, п. 198.5 ст. 198 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями у результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 484910 грн., у тому числі: листопад 2021 року 359039 грн., травень 2022 року 28708 грн., червень 2022 року 8833 грн., вересень 2022 року 26499 грн., жовтень 2022 року 8833 грн., листопад 2022 року 8833 грн., січень 2023 року 17666 грн., лютий 2023 року 8833 грн., квітень 2023 року 17666 грн.;

п. 201.1, п. 201.4. п. 201.10 ст. 201, п. 11, п. 89 підрозділу 2 розділу XX Перехідні положення ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями в частині відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що відповідно до п. 120-1.1, п. 120-1.2 ст. 120-1 ст. 120-1 ПК України передбачає застосування штрафних санкцій;

п. 250.1, п. 250.2 ст. 250 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями встановлено несвоєчасне подання податкової декларації з екологічного податку за ІІІ квартал 2019року.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом винесені податкові повідомлення-рішення:

№ від 03.01.2025 р. за платежем податок на прибуток підприємств на загальну суму 1624171,25 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями на суму 1299337 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 324834,25 грн.;

№ від 03 січня 2025 року за платежем податок на додану вартість на загальну суму 448798,75 грн., а саме за податковими зобов`язаннями на суму 359039 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 89759,75 грн.;

№ від 03 січня 2025 року платежем податок на додану вартість штраф за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на загальну суму 30747,75 грн.

Не погодившись з прийнятими контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Що стосується висновків контролюючого органу в частині заниження доходів на суму штрафних санкцій які донараховані по договорам з поставки товарів контрагента, за якими наявні судові рішення щодо стягнення на загальну суму 7218540,00 грн., що призвело до нарахування податку на прибуток на загальну суму 1229337,00 грн., в акті перевірки зазначено таке.

Щодо СФГ Обрій, то перевіркою повноти визначення задекларованих ТОВ Сіейті показників у рядку 01 Декларацій Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за період з 01.01.2018 по 30.06.2024 встановлено його заниження на загальну суму 7218540 грн., у т.ч. за 2019 рік в сумі 6575207 грн., за 2022 рік в сумі 643333 грн. на порушення п. 134.1 ст.134 ПК України ТОВ Сіейті не було відображено у складі інших доходів суму штрафів, нараховану за порушення умов договорів купівлі-продажу та визначену згідно з рішеннями суду на суму 7218540 грн., у тому числі СФГ Обрій, 934740,61 грн.

Так, 21.02.2018 між ТОВ Сіейті (Покупець) і СФГ Обрій (Постачальник) було укладено Договір купівлі-продажу № 149, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується в погоджені сторонами терміни передати у власність Покупцю кукурудзу українського походження врожаю 2018 року, а Покупець зобов`язувався вчасно прийняти товар і оплатити його вартість на умовах даного Договору.

Покупцем на виконання взятих на себе зобов`язань по Договору було здійснено передплату товару в розмірі 80% від вартості запланованого до поставки об`єму товару на загальну суму 1440278 грн. 28 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 6591 від 02.03.2018 р. на суму 800000 грн., у т.ч. ПДВ, № 6651 від 05.03.2018 року на суму 640278,28 грн., у т.ч. ПДВ, проте Постачальником не були дотримані строки поставки, і станом на 20.10.2018 товар поставлений не був.

ТОВ СІЕЙТІ звернулося до Господарського суду Сумської області з позовною заявою про стягнення з С(Ф)Г Обрій (Відповідач) 2285001 грн. 50 коп., з яких: 1177787 грн. 60 коп. основного боргу, 1107213 грн. 90 коп. штрафу, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 149 від 21.02.2018, а також судові витрати.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1107213 грн. 90 коп. штрафу, нарахованого позивачем відповідно до умов п. 5.1. Договору, яким сторони передбачили, що за прострочення поставки товару відповідач сплачує позивачу штраф в розмірі 0,33% від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення поставки товару. У разі прострочення поставки більш, ніж на 20 днів, позивач має право відмовитись від договору, а відповідач зобов`язується повернути попередньо сплачені кошти за товар, поставку якого було прострочено, протягом 3 банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги позивача та сплатити відповідачу штраф в розмірі 75 % від вартості несвоєчасно поставленого товару.

Беручи до уваги те, що судом було встановлено факт порушення з боку відповідача зобов`язання повернути попередньо сплачені позивачем кошти за товар, поставку якого було прострочено більш, ніж на 20 днів, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1107213 грн. 90 коп. штрафу.

Враховуючи вищевикладене, суд вирішив позов задовольнити та стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Обрій» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕЙТІ» 1177787 грн. 60 коп. основного боргу, 1107213 грн. 90 коп. штрафу, 34275 грн. 02 коп. витрат по сплаті судового збору (рішення по справі № 920/255/19 від 27.05.2019 року).

25.06.2019 року Господарським судом Сумської області у справі № 920/255/19 було видано наказ про примусове виконання рішення від 27.05.2019 року, яке набрало законної сили 25 червня 2019 року, а саме стягнути з СФГ Обрій на користь ТОВ Сіейті 1177787 грн. 60 коп. основного боргу, 1107213 грн. 90 коп. штрафу, 34275 грн. 02 коп. витрат по сплаті судового збору.

Разом з тим, як зазначив контролюючий орган, нарахування штрафу в сумі 1107213 грн. 90 коп. за порушення з боку СФГ Обрій зобов`язання повернути попередньо сплачені ТОВ Сіейті кошти за товар, поставку якого було прострочено більш, ніж на 20 днів, які визнані судом обґрунтованими та такими що підлягають стягненню, не проводилися.

Щодо ФГ АГРОСИСТЕМА перевіряючими встановлено, що 27.02.2018 між ФГ АГРОСИСТЕМА (Постачальник) та ТОВ СІЕЙТІ (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 159 (надалі - Договір), за умовами якого (п. 1.1. та 2.3.) постачальник зобов`язався в погоджені сторонами терміни передати у власність покупця кукурудзу українського походження врожаю 2018 року (надалі - товар), а покупець зобов`язався вчасно прийняти Товар та оплатити його вартість на умовах даного Договору. Запланований об`єм поставки Товару складає: кукурудза 3 класу - 4000 тони. Допустимою нормою відхилення є +/- 5%. При потребі коригування кількості Товару сторони підписують додаткову угоду, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Постачальник порушив умови Договору. Товар, у строк встановлений п. 3.1. Договору Покупцю не поставив. За видатковими накладними № 31 від 20.12.2018 та № 32 від 22.12.2018, з порушенням погоджених строків, відповідачем частково поставлено, а позивачем прийнято, обумовлений Договором Товар на загальну суму 2293381,63грн. Видаткові накладні складені за підписом обох сторін та завірені печатками юридичних осіб.

З огляду на відсутність у Постачальника можливості поставити погоджений Договором Товар, сторони шляхом підписання додаткової угоди № 4 від 21.12.2018 до Договору домовились про припинення договору купівлі-продажу № 159 від 27.02.2018 після виконання відповідачем наступних умов, а саме враховуючи, що Постачальником Товар за даним Договором не був поставлений, а попередня оплата здійснена Покупцем у сумі 7899332,37 грн (за вирахування оплати поставленого та прийнятого Товару), сторони домовились, про те, що Постачальник зобов`язується повернути Покупцю попередню оплату за Товар шляхом перерахування грошових коштів на рахунок покупця в сумі 7899332,37 грн у строк до 28.02.2019 включно. У зазначений строк Постачальник зобов`язався сплатити Покупцю суму штрафних санкцій (за згодою сторін) у розмірі 1453243,86 грн.

Постачальником не було дотримано умов, погоджених сторонами додатковою угодою № 4 від 21.12.2018 до Договору.

Натомість, за видатковими накладними № 2 від 28.02.2019, № 3 від 02.03.2019, № 4 від 03.03.2019 та від 04.03.2019 Постачальником поставлено, а Покупцем прийнято Товар, обмовлений умовами Договору на загальну суму 2639497,75 грн. Видаткові накладні складені за підписом обох сторін, завірені печатками юридичних осіб. Ціна, визначена у перерахованих накладних, погоджена сторонами у додаткових угодах № 6-9 до Договору.

Обумовлений Договором Товар на суму 5259834,62 грн оплачений Покупцем на умовах попередньої оплати, Постачальником не поставлений.

Таким чином, сума попередньої оплати за Договором, що підлягала поверненню позивачу за оплачений Товар, строки по поставці якого минули, становила 5259834,62 грн.

Листом б/н та б/д за підписом голови Фермерського господарства АГРОСИСТЕМА, останнім визнано наявність заборгованості перед Покупцем та гарантовано повернення отриманих у рамках Договору коштів у сумі 5259834,62грн у строк до 25.04.2019.

Натомість, у встановлений Постачальником строк, Покупцю повернуто лише частину попередньої оплати за Договором на суму 1750000,00грн. згідно платіжного доручення від 24.04.2019.

В іншій частині попередня оплата за Договором у сумі 3509834,62 грн. Постачальником не повернута.

05.04.2019 ТОВ Сіейті звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до ФГ АГРОСИСТЕМА про стягнення попередньої оплати в сумі 5259834,62 грн. за договором купівлі-продажу № 159 від 27.02.2018 та додаткових угод до нього (надалі - Договір).

На адресу Господарського суду Чернігівської області від ТОВ Сіейті надійшла заява № 79/4 від 02.05.2019 про зменшення позовних вимог на суму частково повернутої попередньої оплати за договором купівлі-продажу №159 від 27.02.2018 в сумі 1750000,00 грн. згідно банківської виписки по рахунку станом на 24.04.2019).

Відтак, сума боргу, яку просить стягнути Покупець в межах даного Договору становить 3509834,62 грн.

Рішенням господарського суду Чернігівської області по справі № 927/285/19 позовні вимоги ТОВ Сіейті до ФГ АГРОСИСТЕМА задоволено в повному обсязі та стягнуто з ФГ АГРОСИСТЕМА на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сіейті - 3509834,62 грн. попередньої оплати та 52647,52 грн. судового збору.

01.07.2019 року ТОВ Сіейті звернулося до господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до ФГ АГРОСИСТЕМА про стягнення штрафу в сумі 5651273,11 грн. внаслідок неналежного виконання ФГ АГРОСИСТЕМА умов Договору купівлі-продажу № 159, укладеного 27.02.2018 між ФГ АГРОСИСТЕМА (Постачальник) та ТОВ Сіейті (Покупець) та додаткових угод № 1 від 10.10.2018, № 2 від 07.11.2018, № 3 від 21.12.2018, № 4 від 21.12.2018 до вказаного договору.

Підписавши додаткову угоду № 4 від 21.12.2018 до договору купівлі-продажу № 159 від 27.02.2018 пунктом 2 сторони погодили при порушенні термінів повернення коштів постачальник (ФГ АГРОСИСТЕМА) сплачує покупцю штраф у розмірі 75% від суми неповернутих коштів, а також проценти за користування чужими грошовими коштами із розрахунку 20% річних від суми боргу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 4 від 21.12.2018 позивачем нараховано відповідачу до сплати 75% штрафу за неповернення в обумовлений строк 7535030,81 грн. попередньої оплати, що становить 5651273,11 грн.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області у справі № 927/568/19 стягнуто з ФГ АГРОСИСТЕМА на користь ТОВ Сіейті 5651273,11грн. штрафу, 84769,10 грн. витрат по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено та підписано 27 вересня 2019 року та набрало законної сили 18 жовтня 2019 року.

Як зазначив контролюючий орган, нарахування штрафу в сумі 5651273,11 грн за порушення з боку ФГ АГРОСИСТЕМА зобов`язання повернути попередньо сплачені ТОВ Сіейті кошти за товар, поставку якого було прострочено більш, ніж на 20 днів, які визнані судом обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню - не проводилися.

Щодо ФГ УРОЖАЙ, перевіряючими встановлено, що 12 березня 2021 poку між ТОВ Сіейті (Покупець) і ФГ УРОЖАЙ (Постачальник) укладено Договір купівлі-продажу № 119, у відповідності до якого Постачальник зобов`язувався передати у власність Покупця насіння соняшника в кількості 140,00 тон, а Покупець зобов`язувався прийняти та оплатити такий товар.

Постачальником зобов`язання з поставки було виконано частково у кількості 113,349 тонн, про що Сторонами укладено Додаткову угоду № 4 від 25.11.2021 року.

Відповідною додатковою угодою передбачено дострокове припинення основного договору після повернення Постачальником передплати в сумі 374952,17 грн. в строк до 31.12.2021 року.

Постачальником зобов`язання з повернення передплати в сумі 374952,17 гpн. нe виконано, сума заборгованості Постачальника за відповідним договором складає 374952,17 грн.

Пунктом 2 Додаткової угоди № 4 від 25.11.2021 року передбачено, що при порушенні термінів повернення коштів Постачальник сплачує неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, проценти за користування грошовими коштами із розрахунку 20% річних від суми боргу за кожний день прострочення.

ТОВ Сіейті звернулось до Третейського суду з позовною заявою, в якій просило стягнути з ФГ УРОЖАЙ 374952,17 грн. заборгованості за договором; 643333,22 грн. штрафних санкцій, 10183,00 грн. витрат по сплаті третейського збору.

Згідно до наданого ТОВ Сіейті розрахунку інфляційні збитки за період прострочення складають 10948,60 грн., а сума відсотків за користування коштами складає 621495,60 гpн.

В рішенні постійно діючого третейського суду при Асоціації Господарський арбітраж від 04.07.2022 року у справі № 01-01/22 зазначено, що позовні вимоги ТОВ Сіейті щодо стягнення з ФГ УРОЖАЙ () 374952,17 грн. заборгованості за договором; 643333,22 грн. штрафних санкцій підлягають задоволенню та стягнуто з ФГ УРОЖАЙ () на користь ТОВ Сіейті 374952,17 грн. заборгованості за договором; 643333,22 грн. штрафних санкцій; 10183,00 грн. витрат по сплаті третейського збору.

26.07.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява ТОВ "Сіейті" про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Господарський арбітраж від 04.07.2022р. у третейській справі № 01-01/22.

Північний апеляційний господарський суд ухвалив видати наказ на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Господарський арбітраж від 04.07.2022р. у третейській справі № 01-01/22 та стягнути з ФГ "УРОЖАЙ" на користь ТОВ "Сіейті" 374952,17 грн. заборгованості за договором; 643333,2 грн. штрафних санкцій; 10183 грн. витрат по сплаті третейського збору.

Як зазначив контролюючий орган, нарахування штрафу в сумі 643333 грн. 20 коп. за порушення з боку ФГ "УРОЖАЙ" зобов`язання повернути попередньо сплачені ТОВ Сіеті кошти за товар, поставку якого було прострочено, які визнані судом обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню- не проводилися.

На думку податкового органу, ТОВ Сіейті мало обов`язок відобразити в бухгалтерському обліку дохід від штрафних санкцій визначених судовими рішеннями на дату набрання ними чинності, тобто підприємство зобов`язано було провести Дт.рах. 374 "Розрахунки за претензіями" Кт.рах. 715 "Штрафи, пені, неустойки", оскільки вищезазначені рішення суду набрали законної сили, вони не є скасованими, у зв`язку з чим ймовірність отримання коштів об`єктивно існує. На підставі цього відповідач вважав, що підлягають до збільшення інші доходи ТОВ Сіейті на субрахунку 715 "Штрафи, пені, неустойки": за 2019 рік в сумі 934741 грн. щодо СФГ Обрій; за 2019 рік в сумі 5640466 грн, щодо ФГ АГРОСИСТЕМА; на загальну суму 7218540 грн., у т.ч. за 2019 рік в сумі 6575207 грн., за 2022 рік в сумі 643333 грн. щодо ФГ Урожай.

Надаючи оцінку цим висновкам перевіряючих колегія суддів зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 36 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Положеннями п. 44.2 ст. 44 ПК України визначено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Отже, фінансовий результат до оподаткування для цілей оподаткування податком на прибуток визначається або відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, або на основі міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Приписами ч. 3 ст. 6 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Положеннями ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" затверджено принцип бухгалтерського обліку нарахування та відповідності доходів і витрат згідно з яким для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів.

З матеріалів справи судом встановлено, що 02.01.2019 ТОВ Сіейті прийнято наказ № 01/1 Щодо дебіторської заборгованості за господарськими операціями, за змістом якого з метою виявлення обережності в бухгалтерському обліку та дотримання принципу обачності щодо відображення дебіторської заборгованості та уникнення завищення доходів або витрат у майбутніх періодах, з врахуванням того, що стягнення боргу є правом, а не обов`язком кредитора, наказано не здійснювати стягнення штрафних санкцій, передбачених умовами укладених господарських договорів, за простроченими зобов`язаннями покупців та постачальників Товариства за умови добровільного погашення боржником основної суми боргу, в тому числі за судовим рішенням, ухваленим на користь Товариства. Штрафні санкції відображати в бухгалтерському обліку за фактичною датою їх отримання, у зв`язку з сумнівами в можливості погашення боржником таких санкцій (а.с. 203, т. 1).

Пунктом 8 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 1 «Подання фінансової звітності» визначено, якщо застосовується принцип нарахування в бухгалтерському обліку, суб`єкт господарювання визнає такі статті як активи, зобов`язання, власний капітал, дохід та витрати (елементи фінансової звітності) тоді, коли вони відповідають визначенням та критеріям визнання для цих елементів у Концептуальній основі 4.

Дохід у Концептуальній основі складання та подання фінансових звітів визначено як збільшення економічних вигід протягом облікового періоду у вигляді надходження або збільшення корисності активів чи зменшення зобов`язань, що веде до збільшення власного капіталу, крім випадків, пов`язаних із внесками учасників власного капіталу. Дохід включає як дохід від звичайної діяльності, так і прибуток від інших операцій. Дохід від звичайної діяльності є доходом, який виникає в ході звичайної діяльності суб`єкта господарювання і позначається різними назвами, а саме: продаж, гонорари, відсотки, дивіденди та роялті.

Згідно з пунктом 8 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 "Дохід" (далі - МСБО 18) дохід включає тільки валові надходження економічних вигід, які отримані чи підлягають отриманню суб`єктом господарювання на його власний рахунок.

Відповідно до пункту 10 МСБО 18 сума доходу, яка виникає в результаті операції, як правило, визначається шляхом угоди між суб`єктом господарювання та покупцем або користувачем активу. Вона оцінюється за справедливою вартістю отриманої компенсації або компенсації, яка має бути отримана з урахуванням суми будь-якої торговельної знижки чи знижки з обсягу, що надаються суб`єктом господарювання.

Згідно з п. 18 МСБО 18, дохід визнається, тільки коли є ймовірність надходження до суб`єкта господарювання економічних вигід, пов`язаних з операцією. У деяких випадках цієї ймовірності може не бути до отримання компенсації або до усунення невизначеності.

Пунктом 51 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 15 (МСБО 15) Дохід від договорів з клієнтами, передбачено, що штрафи за договорами віднесені до складу змінної компенсації, оцінка якої може змінюватись за наявності обставин.

Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Вирішуючи спірні правовідносини в цій частині, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що прийняті судами рішення про стягнення штрафних санкцій з контрагентів підприємства позивача не може в повній мірі гарантувати отримання таких штрафів, пені та інших виплат, зазначених в цих рішеннях та не залежать від можливостей ТОВ Сіейті, а тому зазначені штрафи, не можуть бути визнані активом.

Крім того, аналіз ст. 546 ЦК України свідчить про те, що штрафні санкції згідно є видом забезпечення виконання основного зобов`язання та не є обов`язковими для стягнення, а застосування штрафу є правом, а не обов`язком кредитора

Також суд зазначає, що в акті перевіри встановлено на сторінці 7 перевіряючими встановлено, що відповідно до наказів, що регулюють облікову політику підприємства, ТОВ Сіейті з 01 січня 2019 року використовує міжнародні стандарти фінансової звітності (Накази № 1 від 01.11.2014 р. Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політики підприємства, № 2 від 01.09.2015 р. Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику підприємства, № 1 від 01.01.2019 р. Про облікову політику підприємства ТОВ Сіейті, додатку № 1 від 23.05.2020 року, додатку № 2 від 01.01.2023 р.).

Отже, посилання ГУ ДПС у Сумській області на порушення підприємством п. 5 НП(С) БО 15 та норми Інструкції № 291, є безпідставним, так як норми цього стандарту на позивача не розповсюджуються.

В свою чергу, міжнародні стандарти фінансової звітності, які використовує підприємство позивача при веденні бухгалтерського обліку, не передбачають обов`язку підприємства включати штрафні санкції до складу доходу, у випадку відсутності ймовірності їх фактичного отримання, а тому висновки відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства в цій частині є посилковими.

Що стосується висновків податкового органу про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість, щодо послуг з оренди автомобіля 125874,95 грн, судом встановлено, що позивачем до заперечення від 13.12.2024 № 344 (вх. ГУ ДПС у Сумській області № 31590/6 від 13.12.2024) листом від 23.12.2024 № 345 (вх. ГУ ДПС у Сумській області № 32391/6 від 23.12.2024) на підтвердження використання автомобіля в господарській діяльності додано додаткові документи, а саме: звіт директора з експорту ОСОБА_1 за 2022 та І квартал 2023 року з пошуку нових ринків збуту, нових клієнтів-покупців, логістичних можливостей з перевантаження зерна, налагоджування співпраці з перевалочними терміналами та покупцями; звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 25.05.2022 № 79; рахунок-фактура ПДВ № FV/114/22 та копію його перекладу на українську мову.

В ході розгляду заперечення, ці документи розглянуто та враховано у висновках акту про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ Сіейті від 02.12.2024 № 13278/18-28-07-02-07/39441455/63.

Що стосується висновку податкового органу про відсутність доказів використання у межах господарської діяльності підприємства дизельного палива, що використано орендованими сільськогосподарськими транспортними засобами, що призвело до безпідставного донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 129730,52 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в ході перевірки відповідачем встановлено, що підприємством позивача укладено договори оренди транспортних засобів, а саме:

1) № 683 від 10.07.2018 між ТОВ СІЕЙТІ (Орендар) та ТОВ Валківська виробничо-заготівельна компанія, (Орендодавець) на оренду комбайну CАSE AF 5130 на період з 22.07. по 30.07.2018 року. (акт приймання-передачі транспортного засобу в оренду від 22.07.2018 року, акт приймання-передачі транспортного засобу з оренди від 30.07.2018 року);

2) № 735 від 14.08.2018 року між ТОВ СІЕЙТІ (Орендар) та ТОВ Агрофірма Косівщинська (Орендодавець) на оренду Трактора John Deere R8320 на період з 11.09. по 28.09.2018 року. (акт приймання-передачі транспортного засобу в оренду від 11.09.2018 року, акт приймання-передачі транспортного засобу з оренди від 28.09.2018 року);

3) № 977/159 від 01.09.2018 року між ТОВ СІЕЙТІ (Орендар) та ТОВ Агрофірма Червоносільська (Орендодавець) на оренду комбайну John Deere S 770 на період з 08.09. по 16.09.2018 року (акт приймання- передачі транспортного засобу в оренду від 08.09.2018 року, акт приймання-передачі транспортного засобу з оренди від 16.09.2018 року), комбайну John Deere S 770 21663 ВМ; на період з 09.09. по 30.09.2018 року. (акт приймання-передачі транспортного засобу в оренду від 08.09.2018 року, акт приймання-передачі транспортного засобу з оренди від 30.09.2018 року), комбайну John Deere S 770 21662 ВМ;

4) № 140501 від 14.05.2018 року між ТОВ СІЕЙТІ (Орендар) та ТОВ Агрофірма Косівщинська (Орендодавець) на оренду Трактора John Deere R8320 на період з 14.05. по 25.05.2018 року (акт приймання-передачі транспортного засобу в оренду від 14.05.2018 року, акт приймання-передачі транспортного засобу з оренди від 25.05.2018 року).

5) № 19 від 23.01.2018 року між ТОВ СІЕЙТІ (Орендар) та ТОВ Агрофірма Северинівська (Орендодавець) на оренду комбайн John Deere R8320 на період з 16.05. по 24.05.2018 року. (акт приймання-передачі транспортного засобу в оренду від 16.05.2018 року, акт приймання-передачі транспортного засобу з оренди від 24.05.2018 року) комбайн John Deere R8320.

Згідно даних бухгалтерського обліку встановлено списання дизельного пального на вищенаведені орендовані транспортні засоби згідно наступних актів списання:

- № 390 від 25.05.2018 Трактор John Deere R8320 у кількості 5072 л (ціна за од/грн. 20,41) загальна вартість 103519,52 грн., ПДВ 20703,90;

- № 389 від 24.05.2018 Трактор John Deere R8320 18-035 ВМ у кількості 5540 л (ціна за од/грн. 20,94) загальна вартість 116007,6 грн., ПДВ 23201,52;

- № 532 від 31.07.2018 Комбайн CASE 04-703 ВМ у кількості 2600 л (ціна за од/грн. 20,31) загальна вартість 52806 грн., ПДВ 10561,20;

- № 679 від 30.09.2018 Комбайн John Deere 21662 ВМ у кількості 5727,77 л (ціна за од/грн. 21,8) загальна вартість 124865,39 грн., ПДВ 24973,08;

- № 749 від 30.09.2018 Трактор John Deere 21343 ВМ у кількості 8428 л (ціна за од/грн. 21,85) загальна вартість 184151,8 грн., ПДВ 36830,36;

- № 680 від 30.09.2018 Комбайн John Deere 21663 ВМ у кількості 3117,29 л (ціна за од/грн. 21,59) загальна вартість 67302,2911 грн., ПДВ 13460,46.

Отже, наведеними транспортними засобами було використано та ТОВ Сіейті здійснено списання дизельного пального на підставі актів списання пального (87 звор.бік-88 том.1) на загальну суму 648652,60 грн., в т.ч. ПДВ 129730,52 грн.

Під час проведення перевірки ТОВ Сіейті було надано податковому органу акти списання палива, але відповідач посилається на те, що акти списання хоч і підтверджують факт списання палива, однак не можуть виступати документами, які підтверджують використання списаного палива у господарській діяльності підприємства.

Надаючи оцінку цим висновкам податкового органу, колегія суддів зазначає, що підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані положеннями Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Відповідно до визначення терміну «первинний документ», яке наведене в статті 1 Закону № 996-ХІV - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо її закінчення.

У силу вимог статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV передбачено, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 вказаного Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 зазначеного Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Згідно із пунктами 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

При цьому, пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Положеннями п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в свою чергу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можна дійти висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкових вигод, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Судовим розглядом встановлено, що в додатку № 2 до акту перевірки Довідка про загальну інформацію щодо платника податків ТОВ Сіейті відповідачем підтверджено факт використання в господарській діяльності позивача орендованих та власних транспортних засобів (а. с.124-133, т. 1).

Наведену вище, орендовану сільськогосподарську техніку було використано в операціях по наданню сільськогосподарських послуг: дискування, оранка, збирання пшениці, посів пшениці, збирання соняшнику, збирання сої, які надавались підприємствам ТОВ АФ "Велес А", ТОВ АФ "Лан", ТОВ АФ "Северинівська", САП "Родючисть" (ТОВ), ТОВ АФ " Тур`янська ", ТОВ АФ "Червоносільська", СТОВ "Агрокомбінат "Тепличний" (а.с. 56, т. 2).

Для виконання сільськогосподарських робіт (послуг) залучалась орендована сільськогосподарська техніка, а саме: на підставі договору надання послуг сільськогосподарською технікою № 664 від 28.08.2017 ТОВ АФ "Велес А" було надано послуги з дискування; на підставі договору надання послуг сільськогосподарською технікою № 489 від 15.05.2018 ТОВ АФ "Лан" було надано послуги оранки; на підставі договору надання послуг сільськогосподарською технікою ТОВ АФ "Северинівська" № 165 від 10.03.2017 було надано послуги зі збирання пшениці; на підставі договору надання послуг сільськогосподарською технікою № 38 від 02.01.2018 САП "Родючисть" (ТОВ) було надано послуги зі збирання пшениці; на підставі договору надання послуг сільськогосподарською технікою №145 від 01.03.2017 ТОВ АФ "Тур`янська" було надано послуги посіву пшениці; на підставі договору надання послуг сільськогосподарською технікою № 327 від 10.04.2018 ТОВ АФ "Червоносільська" було надано послуги посіву пшениці; на підставі договору надання послуг сільськогосподарською технікою №930 від 26.09.2018 СТОВ "Агрокомбінат "Тепличний" було надано послуги посіву пшениці; на підставі договору надання послуг сільськогосподарською технікою № 145 від 01.03.2017 ТОВ АФ "Тур`янська" було надано послуги збирання соняшнику, збирання кукурудзи, збирання сої.

Норми використання палива на орендовані транспортні засоби встановлені та затверджені наказами по ТОВ Сіейті, а саме: наказом № 22/07 від 22.07.2018 р. та актом проведення хронометражних спостережень від 22 липня 2018 року; наказом № 30/09 від 30.09.2018 р. та актами проведення хронометражних спостережень: від 09 вересня 2018 року, від 11 вересня 2018 року, від 30 вересня 2018 року; наказом № 11/09 від 11.09.2018 р. та актами проведення хронометражних спостережень: від 08 вересня 2018 року, від 11 вересня 2018 року; наказом № 16/05 від 16.05.2018 р. та актом проведення хронометражних спостережень від 16 травня 2018 року; наказом № 14/05 від 14.05.2018 р. та актом проведення хронометражних спостережень від 14 травня 2018 року; наказом № 11/09 від 11.09.2018 р. та актом проведення хронометражних спостережень від 11 вересня 2018 року.

Отже, надані позивачем акти списання ТМЦ є первинними документами, які підтверджують списання дизельного пального, яке в свою чергу, використовувалося для заправки сільськогосподарської техніки (власної та орендованої) при виконанні робіт (наданні послуг) своїм контрагентам в рамках укладених договорів.

При цьому, суд першої інстанції також правомірно вказав, що ТОВ Сіейті було подано заперечення до акту перевірки № 344 від 13.12.2024 (а.с. 177-186, т. 1), до якого долучалася бухгалтерська довідка № 7 від 12.12.2024, але дослідивши відповідь на заперечення до акту документальної планової виїзної перевірки ТОВ Сіейті № 3005/12/18-28-07-02-07 від 27.12.2024, ГУ ДПС у Сумській області жодним чином не було відображено доводів за результатами розгляду наведеної довідки (а.с. 194-201, т. 1).

Отже, висновки відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства в цій частині також є помилковими.

Що стосується висновків податкового органу про відсутність доказів використання у межах господарської діяльності підприємства дизельного палива на загальну суму 1146545 грн., що призвело до донарахування ТОВ Сіейті податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 229308,23 грн. та штрафних санкцій у зв`язку із відсутністю реєстрації податкових накладних на суму 23641,50 грн., судом встановлено, що за змістом акту перевірки податковим органом встановлено факт списання дизельного палива на загальну суму 1146545,00 грн. та зазначено, що таке пальне використано поза межами господарської діяльності.

Такі висновки перевіряючих ґрунтуються на тому, що в ході перевірки не надано будь-яких документів, що підтверджують використання такого пального в господарській діяльності. Також встановлено розбіжність між даними актів списання пального та даними з системи (GPS - навігації і в бухгалтерському обліку дизельне паливо було списано понад кількість, що зазначена в первинних документах (роздруківки з системи GPS - навігації, подорожніх листів).

Надаючи оцінку цим висновкам контролюючого органу, колегія суддів зазначає, що ТОВ Сіейті прийнято наказ № 17 від 18.07.2017 р. Про введення в дію системи навігаційного моніторингу засобів глобальної системи GPS -моніторингу для цілей обліку фактичних витрат паливо-мастильних матеріалів та Положення про використання системи GPS -моніторингу.

Відповідно до п. 6.10 зазначеного положення диспетчерська служба формує звіт щодо початкового і кінцевого рівня палива транспортного засобу за звітний період, який є підставою для списання паливно-мастильних матеріалів відділом бухгалтерії.

Згідно з п. 6.17 диспетчерська служба перевіряє відповідність інформації з лімітно-забірної відомості з інформацією з програмного забезпечення. У разі відповідності інформації звіти та лімітно-забірні відомості передаються у відділ бухгалтерії.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що відповідно до пояснень ОСОБА_2 щодо принципів роботи системи GPS - моніторингу, дані початкового і кінцевого рівня палива є достовірними даними, які можна використовувати для обліку і списання пального, а дані про заправку і злив палива - є орієнтовними і не можуть бути використані для бухгалтерського обліку (а.с. 57-58, т. 2).

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, податковим органом під час перевірки безпідставно було визначено про розбіжність між даними актів списання пального та даними з системи GPS -навігації, так як дані GPS -навігації визначають виключно залишок пального на початок та на кінець робочого дня, а кількість використаного пального визначається первинними документами бухгалтерського обліку, а саме: шляховими листами трактора, лімітно-забірними відомостями.

Факт використання пального під час здійснення робіт було відображено в бухгалтерському обліку ТОВ Сіейті картки рахунку 203.

Первинними документами, що підтверджують факт заправки сільськогосподарської техніки та видачі пального трактористам є лімітно-забірні картки та шляхові листи трактора, в той час як податковим органом було враховано виключно дані з системи GPS -навігації, яка містить управлінську інформацію для контролю за рухом транспортних засобів, проте не враховано відомості зазначені безпосередньо в актах списання.

Також судом встановлено, що позивачем до заперечень до акту перевірки було додано всі первинні документи щодо використання пального в господарській діяльності, а саме: лімітно-забірні картки, шляхові листи трактора, картка рахунку 203 щодо бухгалтерського обліку пального та пояснення.

Проте, податковим органом при розгляді матеріалів перевірки не було враховано всі первинні документи в їх сукупності, а взято до уваги виключно дані з системи GPS -навігації.

На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що не врахування податковим органом правил системи GPS-навігації та первинних документів (шляхових листів трактора, лімітно-забірні картки) призвело до безпідставного висновку про наявність розбіжностей між даними актів списання пального та даними з системи GPS-навігації і в бухгалтерському обліку, а тому твердження відповідача про факт списання пального понад кількість, що зазначена в первинних документах є помилковим.

Ураховуючи наведені вище обставини, колегія суддів погоджується із загальними висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.08.2025 року по справі № 480/363/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов

Повний текст постанови складено 02.12.2025 року