Справа № 160/15266/25
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2025 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправним та скасувати наказ Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №83-п від 10.04.2025 року датою його прийняття, у зв`язку із неправомірним переведенням камеральної перевірки в документальну перевірку згідно підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України. Скасувати Наказ шляхом зобов`язання Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків видалити з Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дати 02.06.2025 року у графі - «початок проведення документальної перевірки даних декларацій або уточнюючого розрахунку» та дати 20.06.2025 року у графі - «закінчення проведення документальної перевірки даних декларацій або уточнюючого розрахунку».
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що Східне МУ ДПС провело камеральну перевірку декларації ПАТ «Полтавський ГЗК» щодо бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2025 року та склало акт від 11.03.2025. Після спливу строків, визначених ст.200 ПКУ для переведення перевірки у документальну, податковий орган видав наказ №83-п від 10.04.2025 про проведення документальної позапланової перевірки на підставі п.78.1.5 ПКУ. На думку позивача, цей наказ є незаконним, оскільки виданий поза межами 20- та 40-денних строків, встановлених для перевірок бюджетного відшкодування, а камеральна перевірка не передбачає подання платником додаткових документів, які могли б бути підставою для застосування п.78.1.5 ПКУ. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати наказ №83-п протиправним і зобов`язати ДПС виправити недостовірні дані в Реєстрі заяв про повернення бюджетного відшкодування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження в цій адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
03 червня 2025 від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшли заяви, в якій просить здійснювати розгляд вказаної позовної заяви за правилами загального позовного провадження, а у разу відмови в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 р. зобов`язано Східне міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надати пояснення, чи допущено перевіряючих Приватним акціонерним товариством «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» до перевірки на підставі наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №83-п від 10.04.2025 року, та у разі недопуску надати відповідні докази.
06 червня 2025 року від позивача надійшли пояснення, в яких він зазначив, що невиїзна перевірка не потребує присутності платника податків, адже проводиться в податковій, відповідно поняття «допуск/не допуск» в даному випадку не застосовується, бо перевіряючи не роблять виїзд на підприємство. Таким, чином не реалізація даного Наказу своїм застосування можливе лише в спосіб оскарження такого Наказу, що і проявом незгоди платника податків з наміром проведенням незаконної перевірки. Будь, яких інших дій, які б дали можливість платнику податків не допустити проведення незаконної не виїзної перевірки -не передбачено Податковим Кодексом України. Єдиною законною реакцією платника податків на протиправний наказ є його оскарження та звернення до суду із заявою про забезпечення позову, що й було зроблено Позивачем. На сьогоднішній день оскаржуваний наказ не є реалізованим своїм застосуванням, так як перебуває в оскарженні у даній справі та не передбачає допуску або не допуску посадових осіб у вигляді вручення направлення на перевірку. Забезпечення позову може бути застосовано для запобігання негативним правовим наслідкам, які можуть настати в результаті реалізації такого акту. Таким чином, забезпечення позову спрямоване на зупинення дії наказу як джерела правових наслідків. Будь-яких документів Приватним акціонерним товариством «Полтавський гірничозбагачувальний комбінат» до заперечень на акт не додавалось, тому що камеральна перевірка не передбачає аналіз документів, а здійснюється на підставі даних декларацій та реєстрів контролюючого органу згідно ст.75 Податкового Кодексу України. Адже камеральна перевірка не передбачає надання документів взагалі. Якщо заперечення це тільки аргументи проти висновків камеральної перевірки, орган ДПС не має права проводити перевірку до підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, а розгляд заперечень комісією повинен відбуватися в межах наданих заперечень без призначення додаткової перевірки. Документів або наведення обставин, які стали новими для Східного МУ ДПС під час розгляду заперечень не було надано, що підтверджує протиправність наказу та дій комісії під час розгляду заперечень, щодо призначення перевірки по ст. 78.1.5 ПКУ. Ця перевірка призначена в межах процедури бюджетного відшкодування ПДВ відповідно до статті 200 ПКУ, яка містить спеціальні строки та обмеження. У межах камеральної перевірки, яка є обов`язковою процедурою для узгодження суми відшкодування, не передбачено можливості подання документів платником, оскільки така перевірка здійснюється виключно на підставі податкової звітності та даних, наявних у контролюючого органу. Відтак вбачається, що якщо перевірка призначена у зв`язку з оскарженням висновків камеральної перевірки, то документальна позапланова невиїзна перевірка обмежується виключно предметом оскарження. У разі подальшого проведення перевірки на підставі наказу №83-п та винесення податкових повідомлень-рішень, навіть скасування наказу не гарантує усунення всіх наслідків такої перевірки. Це зумовить необхідність нового судового спору для оскарження ППР, що суттєво ускладнить захист порушеного права. Застосування заходів забезпечення позову є єдиним ефективним засобом недопущення такого розвитку подій (ч. 2 ст. 150 КАС України). Забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу не підміняє предмету спору. Це тимчасовий захід, спрямований виключно на збереження стану речей до ухвалення судового рішення, і жодним чином не вирішує спір посуті. Саме тому такий захід не порушує процесуальної рівноваги та відповідає засадам адміністративного судочинства.
10 червня 2025 року від представника позивача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.
16 червня 2025 року від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ним проведено камеральну перевірку декларації ПрАТ «Полтавський ГЗК» щодо заявленого бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2025 року. За результатами перевірки складено акт, яким встановлено відсутність підстав для отримання відшкодування. Платник не погодився з висновками, подав заперечення та надав додаткові документи, що містили обставини, не досліджені під час камеральної перевірки. З огляду на це контролюючий орган, керуючись пп. 78.1.5 ПК України, прийняв рішення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, оформивши наказ від 10.04.2025 №83-п. ДПС вважає, що такі дії відповідають вимогам податкового законодавства, оскільки заперечення платника та нові документи потребували додаткового вивчення, а тому призначення позапланової перевірки є правомірним.
16 червня 2025 від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшли заяви, в якій просить здійснювати розгляд вказаної позовної заяви за правилами загального позовного провадження, а у разу відмови в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
24 червня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що посилання Східного МУ ДПС по роботі з ВПП на загальнодоступний витяг з ЄДР, як на нову обставину виглядає маніпулятивним та штучно створеним аргументом, покликаним формально виправдати призначення документальної перевірки без фактичних підстав. Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є відкритим та загальнодоступним ресурсом, до якого контролюючі органи мають повний та постійний доступ у межах своїх функцій. Таким чином, посилання на подання копії витягу з ЄДР як на обставину, що не була досліджена під час камеральної перевірки, є штучним та безпідставним, оскільки така інформація є публічною, легко доступною, і не потребує її спеціального "надання" платником податків для того, щоб бути врахованою податковим органом. Більше того, відповідно до ст. 76 ПКУ, камеральна перевірка здійснюється виключно на підставі даних податкової звітності та даних інформаційних систем ДПС, отже, якщо певні обставини або відомості (у тому числі з реєстрів) не були враховані під час камеральної перевірки, це свідчить не про потребу у новій перевірці, а про неналежне виконання податковим органом своїх функцій у межах камеральної перевірки. Отже, вказане обґрунтування необхідності проведення документальної позапланової перевірки не відповідає вимогам підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 ПКУ. Також зазначає, що переведення камеральної перевірки в документальну відбулося поза межами термінів, визначених ст. 200 ПКУ. При цьому, в межах перевірки бюджетного відшкодування можливий лише один акт перевірки: або акт за результатами камеральної перевірки, або після наказу про переведення в документальну перевірку (ст.78.1.8 в межах 20 денного строку) акт за результатами документальної перевірки. Загальний строк перевірки 40 днів. Оскільки акт камеральної перевірки вже складений 11.03.2025 року, складання нового акту в межах однієї перевірки бюджетного є неправомірним, оскільки реєстр не передбачає іншої графи для заповнення.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.
ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» було подано заперечення від 01.04.2025 №4641/1893 до акта про результати камеральної перевірки №154/32-00-50-01/00191282 у яких зазначено про незаконність висновків, викладених в акті камеральної перевірки.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Нормами статті 79 ПК України визначені особливості проведення документальної невиїзної перевірки.
Відповідно до пункту 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Згідно з пунктом 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Нормами пункту 78.4 статті 78 ПК України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Пунктом 78.1 статті 78 ПК України встановлені підстави для проведення документальних позапланових перевірок, серед яких наявні такі підстави, як:
78.1.5. платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки в порядку, визначеному пунктом 86.7 статті 86 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі якщо платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.
78.1.8. платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Позивач в обгрунтування своїх вимог вказує, що Східне МУ по роботі з ВПП порушило строк 40 днів на проведення документальної перевірки, а саме відповідно до абзацу першого пункту 200.11 статті 200 ПКУ контролюючий орган має право протягом 40 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання, провести документальну перевірку платника податку згідно з підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.
Суд не може погодитись із такими доводами позивача, оскільки вимоги абзацу першого пункту 200.11 статті 200 ПКУ, згідно з якими строк призначення документальної перевірки 40 календарних днів, стосуються перевірки згідно з підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.
Проте, як вбачається з оскаржуваного наказу документальна перевірка згідно з оскаржуваним наказом призначена згідно з підпунктом 78.1.5, а не згідно з підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, а тому вимога щодо строку 40 календарних днів на призначення документальної перевірки на спірні правовідносини не поширюється.
Так, підпунктом 78.1.5 та підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначені різні підстави для проведення перевірки: підпунктом 78.1.5 якщо платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки; підпунктом 78.1.8 - платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Отже, вказаними підпунктами передбачені різні підстави для призначення перевірки і в спірних правовідносинах має місце призначення перевірки саме згідно з підпунктом 78.1.5, до якої норма абзацу першого пункту 200.11 статті 200 ПКУ, згідно з якою строк призначення документальної перевірки 40 календарних днів, не застосовується.
Відтак, порушення абзацу першого пункту 200.11 статті 200 ПКУ відсутнє.
Також позивач зазначає, що з урахування спеціальних норм ст. 200 Податкового кодексу України, які створені саме для перевірки бюджетного відшкодування, контролюючий орган має право провести лише два види перевірок, камеральну перевірку в строки до 20 днів та документальну перевірку в межах 40 днів відповідно ст. 78.1.8 Податкового Кодексу України.
В обгрунтування вказаних висновків позивач посилається, крім пункту 200.11 статті 200 ПКУ, також на пункт 200.10 статті 200 ПКУ, відповідно до якого у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання). Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, що проводиться протягом 20 календарних днів, наступних за граничним строком подання податкової декларації або уточнюючого розрахунку (у разі подання), а якщо такі документи були подані пізніше - за днем їх фактичного подання, та відповідно до вимог, визначених статтею 76 цього Кодексу, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, відповідно до цього Кодексу.
Як вбачається зі змісту вказаної норми, предметом її регулювання є строк проведення камеральної перевірки та строки отримання бюджетного відшкодування, проте ця норма не спрямована на регулювання переліку видів можливих перевірок та не містить положень щодо вичерпного переліку видів перевірок.
Позивач також зазанчає, що підстави для призначення перевірки відповідно до ст. 78.1.5 ПКУ - відсутні взагалі, так як передбачають надання документів, які в межах камеральної перевірки не можуть надаватись.
Проте, суд не погоджується з доводами позивача, оскільки оскаржуваним наказом призначено документальну, а не камеральну перевірку.
З цього приводу суд зазначає, що у вказаній справі інші правовідносини, оскільки перевірка призанчена відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України, а не відповідно до підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 ПК України, як у справі, що розглядається. Крім того, Верховний Суд не зробив остаточних висновків та направив справу на новий розгляд.
Позивач зазначає, що у реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у графі «початок проведення документальної перевірки даних декларацій або уточнюючого розрахунку» вказана дата 02.06.2025 року, у графі - «закінчення проведення документальної перевірки даних декларацій або уточнюючого розрахунку) - дата 20.06.2025 року. На думку позивача має місце порушення строку 40 днів відповідно до ст. 200 Податкового кодексу України.
Проте, суд погоджується з доводами відповідача відносно того, що оскільки бюджетне відшкодування по декларації за січень 2025 року є не узгодженим відповідно до п.п. 200.12 ст. 200 ПК України, то, відповідно, до підпункту 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України в реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість зазначена інформація щодо дати початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених у податковій декларації, в складі якої подана заява про повернення суми бюджетного відшкодування, з відміткою щодо виду перевірки (документальна).
Отже, відсутні підстави визнати протиправним та скасувати наказ Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №83-п від 10.04.2025 року датою його прийняття, у зв`язку із неправомірним переведенням камеральної перевірки в документальну перевірку згідно підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та скасувати Наказ шляхом зобов`язання Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків видалити з Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дати 02.06.2025 року у графі - «початок проведення документальної перевірки даних декларацій або уточнюючого розрахунку» та дати 20.06.2025 року у графі - «закінчення проведення документальної перевірки даних декларацій або уточнюючого розрахунку».
Суд дійшов висновку, що у позові належить відмовити.
Підстав встановити судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах в порядку ст. 381-1 Кодексу адміністративного судочинства України немає у зв`язку з відмовою у позові.
Керуючись ст. 241-246, 250 КАС України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко