Справа № 140/14471/25
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

01 грудня 2025 року ЛуцькСправа № 140/14471/25
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа на стороні відповідача Державне підприємство «ІНФОРЕСУРС» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, адвокат Корнієнко Ольга Вікторівна, в інтересах ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , заявник) звернулася з позовом до Міністерства освіти і науки України (далі МОН України, відповідач), третя особа на стороні відповідача Державне підприємство «ІНФОРЕСУРС» (далі ДП «Інфоресурс», третя особа) про визнання протиправними дії МОН України щодо внесення відомостей до Єдиної державної електронної бази з питань освіти про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» та зобов`язання МОН України вжити заходів щодо внесення змін до Єдиної державної електронної бази з питань освіти про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», щодо ОСОБА_1 , а саме в розділі «На підставі даних, що містяться в ЄДЄБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» вказати «Так, не порушує».

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Представник позивача адвокат Корнієнко Ольга Вікторівна до відкриття провадження у справі, тобто одночасно з пред`явленням позову, повторно подала заяву про забезпечення позову від 28.11.2025, у якій просить застосувати забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 та іншим ТЦК та СП вчиняти будь-які дії щодо призиву на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до набрання законної сили судового рішення у цій адміністративній справі.

В обґрунтування необхідності вжиття заходу забезпечення позову зазначає, що на адресу заявника надійшла повістка №5319055 від ІНФОРМАЦІЯ_2 із вимогою явки до ТЦК та СП на 14.11.2025 на 16 годину 00 хвилин для уточнення даних.

Разом із тим, 26.11.2025 заявника оголосили в розшук ТЦК та СП за не прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 на вимогу повістки. На даний час, є очевидна загроза зупинення ОСОБА_1 на шляху до навчального закладу працівниками поліції та/або ТЦК та СП та доставлення до ТЦК з подальшою мобілізацією до Збройних Сил України.

Зауважує, що заявник вже проходив військову службу за мобілізацією у 2014 році та за контрактом, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, зазнав численних поранень, проходив тривалий час лікування після звільнення із Збройних Сил України в 2019 році.

Таким чином, на думку сторони заявника, є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 при явці до ІНФОРМАЦІЯ_2 , при затримання на вулиці на шляху до навчального закладу, буде мобілізовано та заявник не зможе завершити здобуття освіти.

В свою чергу невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, а також ускладнить їх відновлення. Тобто, на даний час існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам ОСОБА_1 до ухвалення рішення в адміністративній справі, у зв`язку з чим для відновлення прав та інтересів заявника необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відтак, розгляд заяви про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною першою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС України).

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно із Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 11.01.2022 у справі №640/18852/21.

Із системного аналізу вимог наведених статей вбачається, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленими позовними вимогами, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

У випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

Таким чином, із цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Проте, заявником у заяві про забезпечення позову, не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Крім того, суд зазначає, що сам факт подання адміністративного позову не може бути підставою для забезпечення адміністративного позову. Водночас, важливим є зауважити, що при розгляді заяв про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті.

Таким чином, при вирішенні питання щодо необхідності забезпечення позову має враховуватися предмет позову, підстави звернення до суду, співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи, а також забезпечення дотримання пропорційного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для позивача та інших заінтересованих осіб внаслідок невжиття таких заходів.

Водночас, забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Розглянувши заяву представника заявника про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що представником ОСОБА_1 не наведено підстав наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника, зокрема, не вказано також підстав, які б свідчили про ускладнення чи унеможливлення реалізації його прав в межах позовних вимог - внесення до Єдиної державної електронної бази з питань освіти інформації про дотримання позивачем послідовності здобуття рівня освіти відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про освіту» із зазначенням у в розділі «На підставі даних, що містяться в ЄДЄБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», «Так, не порушує».

Відтак, оцінка підстав щодо надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» судом не надається, оскільки не підлягає дослідженню в межах справи даної справи.

Щодо посилання представника заявника на пункт 4 частини першої статті 151 КАС України, а саме можливість забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору, то суд зауважує, що у цій справі відсутній будь-який спір між позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_3 . Фактично представник Хилюка А. В. просить застосувати заходи забезпечення позову до суб`єкта, який не є стороною у справі, а заявлена вимога про забезпечення позову не стосується предмета позову, що не відповідає меті адміністративного судочинства та є самостійною підставою для відмови у задоволенні поданої ним заяви про забезпечення позову.

Разом із тим, на думку суду, доводи сторони заявника не можуть бути визнані переконливими та достатніми для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки сформульовані як можливість/ймовірність вчинення дій, ґрунтуються на припущеннях. Наведені твердження про можливе (а не реальне) настання негативних для заявника наслідків (у цьому випадку, за твердженням заявника, такі негативні наслідки та порушення прав ОСОБА_1 полягають саме у можливому призові на військову службу під час мобілізації) не зумовлюють необхідність забезпечення поданого у цій справі адміністративного позову.

Матеріали заяви про забезпечення позову не містять доказів того, що ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснює щодо заявника мобілізаційні заходи, як то копія повістки щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, чи вручення йому мобілізаційного розпорядження тощо.

Звернення ІНФОРМАЦІЯ_2 до органів Національної поліції України обумовлене виключно бездіяльністю ОСОБА_1 щодо невиконання вимог повістки №5319055 по прибуттю заявника до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних, що не є підставою для забезпечення позову. Поряд із тим, у суду відсутні беззаперечні підстави вважати, щодо розгляду цієї справи ОСОБА_1 буде неминуче мобілізовано, зараховано до складу військової частини, а виконання рішення суду, в разі якщо воно буде прийняте на користь заявника, буде неможливо виконати.

Отож, на переконання суду, стороною заявника не надано докази, які б доводили те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, зміст позовних вимог та заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб.

Таким чином, суд висновує, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа на стороні відповідача Державне підприємство «ІНФОРЕСУРС» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Роз`яснити учасникам справи, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.І. Смокович