Справа № 607/22146/25
Суддя: Кунцьо С. В.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2025 Справа №607/22146/25 Провадження №2-а/607/806/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Кунцьо С.В.

з участю секретаря с/з: Гайдук М.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Рукавець Олександр Володимирович,

до: ІНФОРМАЦІЯ_1

про: скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Рукавець О.В., звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 13.10.2025 року.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 13.10.2025 року на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 34000 грн. за те, що він під час виконання своїх посадових обов`язків не вказав у списках персонального військового обліку військовозобов`язаних працівників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та себе як керівника підприємства. Із зазначеною постановою ОСОБА_1 не згідний та вважає її незаконною, при цьому зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складено відносно « ОСОБА_1 », а у постанові вказано іншу особу « ОСОБА_5 ». Таким чином постанова складена не відносно тієї особи, стосовно якої було складено протокол, що є істотним порушенням вимог закону.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином у встановленому законом порядку.

Представник позивача адвокат Рукавець О.В. в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.

За наявності вказаних обставин суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності позивача та його представника, з урахуванням поданої заяви про розгляд справи без їх участі, а також у відсутності представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , який будучи повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином в судове засідання повторно не з`явився, при цьому не повідомивши суд про поважність причини своєї неявки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних міркувань.

Так, судом встановлено, що згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення від 13.10.2025 р., винесеної т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 34000 грн.

Як вбачається із змісту спірної постанови, 30.07.2025 р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов лист Служби безпеки України, в якому зазначалось про можливе вчинення адміністративного правопорушення громадянином ОСОБА_1 , а саме останній під час виконання своїх посадових обов`язків не вказав у списках персонального військового обліку (додаток 5) військовозобов`язаних працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та себе як керівника підприємства. Під час складання протоколу ОСОБА_1 зазначив, що особа зазначена у листі начебто як громадянин ОСОБА_1 із невірними даними, натомість усі дані щодо нього зазначені у списках персонального військового обліку та інші документації з ведення військового обліку. Щодо працівників зазначив, що працівники постійно з`являються до територіального центру комплектування, з метою оновлення даних та проходження ВЛК, інших пояснень щодо зазначення вищезгаданих працівників в списках персонального військового обліку не надано. Своєї вини громадянин ОСОБА_5 не визнає.

Таким чином громадянин ОСОБА_5 порушив вимоги ст.ст. 1, 38, 40, 46 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Постанову КМУ №76 від 27.01.2023 р.

Відповідно до ч. 9 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» органи виконавчої влади, інші державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності зобов`язані подати до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України на їх вимогу відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовий облік яких вони здійснюють.

Окрім того на підприємства, установи і організації покладено обов`язок ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснення заходів щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надання звітності з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку відповідно до ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У п. 87 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 р., зазначено, що посадові особи державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема за неподання до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки списків громадян, які підлягають приписці до призовних дільниць, за прийняття на роботу призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які не перебувають на військовому обліку, незабезпечення оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу, перешкоду їх своєчасній явці на збірні пункти, призовні дільниці, несвоєчасне подання документів, необхідних для ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та неподання відомостей про таких осіб несуть відповідальність згідно із законом.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ст. 235 КУпАП).

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того слід зазначити, що згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Також положеннями ст. 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до п. «а» ч. 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, положення Конвенції стосуються й обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказана судова інстанція приймає до свого провадження і заяви щодо рішень судів про накладення на осіб адміністративних стягнень, оскільки вважає, що в силу суворості санкцій такі справи за суттю є кримінальними, а адміністративні покарання фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції (п.55 рішення у справі «Гурепко проти України»; п.21 рішення у справі «Надточій проти України»).

Отже, виходячи з вимог Конвенції, практики Європейського суду та положень КУпАП, формулювання неконкретного обвинувачення в адміністративній справі розглядається, як порушення вимог Конвенції.

Разом з тим, судом встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові містяться розбіжності при викладенні суті правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності, зокрема у протоколі зазначено, що у списку персонального військового обліку військовозобов`язаних не вказано працівників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а у постанові при викладенні суті правопорушення зазначено про те, що у списках персонального військового обліку військовозобов`язаних не вказано працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_1 як керівника підприємства.

Крім того встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення складено відносно « ОСОБА_1 », а згідно постанови від 13.10.2025 р. до адміністративної відповідальності притягнуто « ОСОБА_5 ». Також і у змісті оскаржуваної постанови містяться розбіжності при написанні прізвища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_7 ».

Так, відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем правил військового обліку. Однак, незважаючи на вимоги КУпАП, всупереч ч. 2 ст. 77 КАСУ, відповідачем не представлено суду жодних належних доказів на підтвердження викладених у постанові обставин та спростування заперечень у позові ОСОБА_1 проти цього та не представлено доказів, які підтверджують наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Зокрема, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 є відповідальною особою за ведення військового обліку на підприємстві, та відповідно, суб`єктом даного правопорушення.

Таким чином, оцінивши та дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про те, що при притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не були в повній мірі з`ясовані всі обставини справи, не надано їм належної оцінки, що в свою чергу привело до прийняття, на думку суду, необґрунтованого рішення.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Всі сумніви щодо скоєння правопорушення тлумачаться на користь особи, що притягується до відповідальності.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23.10.2018 р. по справі №743/1128/17, від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17.

З урахуванням викладеного, а також шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення. При цьому суд керується положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню.

Крім того при задоволенні позову суд вважає, що позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 суму сплаченого ним судового збору при зверненні із адміністративним позовом в суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 121, 241-246, 286, 293 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Рукавець Олександр Володимирович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 13.10.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000 гривень, провадження у справі закрити.

Стягнути в користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 суму судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із адміністративним позовом в суд, що становить 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду складено 01 грудня 2025 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Рукавець Олександр Володимирович, РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 , місцезнаходження АДРЕСА_3 .

Головуючий суддяС. В. Кунцьо