Справа № 380/17848/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення індексації пенсії позивачу із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.05.2025 індексацію пенсії позивача із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115 та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.05.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає, що з 01 березня 2025 року його пенсія підлягала індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 із застосуванням загального коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати у розмірі 1,115.

Однак, як стало відомо позивачу з листа-відповіді відповідача від 25.08.2025, пенсійний орган здійснив перерахунок його пенсії із застосуванням іншого, значно меншого коефіцієнта 1,023. Позивач переконаний, що такі дії відповідача суперечать приписам частини другої статті 42 Закону України № 1058-IV, порушують його конституційне право на соціальний захист та належний рівень пенсійного забезпечення, оскільки дискримінують його порівняно з іншими пенсіонерами, яким застосовано повний коефіцієнт індексації.

Ухвалою від 02 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, в якому проти позову заперечив у повному обсязі. В обґрунтування правової позиції представник пенсійного органу зазначив, що пенсія позивачу призначена 10.03.2024 року.

Згідно з нормами постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», механізм індексації диференційований залежно від року призначення пенсії. Для пенсій, призначених у 2024 році (як у випадку позивача), законодавець встановив спеціальний коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати у розмірі 1,023, а не 1,115, який застосовується для пенсій, призначених у попередні роки. Це обумовлено тим, що при призначенні пенсії у 2024 році вже застосовувався більш сучасний та високий показник середньої заробітної плати по країні порівняно з пенсіями, призначеними раніше.

Відповідач наголошує, що діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також підзаконними нормативно-правовими актами Уряду, обов`язковими до виконання.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пенсію позивачу призначено з 10 березня 2024 року.

25 лютого 2025 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 209, пунктом 1 якої встановлено, що з 1 березня 2025 року перерахунок пенсій проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні у розмірі 1,115.

Водночас, підпунктом 6 пункту 2 цієї ж Постанови визначено, що для пенсій, призначених у 2024 році, застосовується коефіцієнт збільшення 1,023.

З матеріалів пенсійної справи встановлено, що з 01.03.2025 відповідач провів індексацію пенсії позивача, застосувавши коефіцієнт 1,023. Позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок із застосуванням коефіцієнта 1,115, але отримав відмову (лист від 25.08.2025 №17260-18330/Л-52/8-1300/25).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується Конституцією України, законами України та враховує висновки Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Стаття 24 Конституції України гарантує рівність громадян перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У контексті пенсійного забезпечення це означає неприпустимість дискримінації пенсіонерів залежно від року призначення пенсії.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Згідно з частиною другою статті 42 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Закон № 1058-IV визначає обов`язковість щорічної індексації пенсій для захисту доходів пенсіонерів від інфляції. При цьому Закон не містить норм, які б дозволяли встановлювати різні коефіцієнти індексації залежно від року призначення пенсії таким чином, щоб дискримінувати окремі категорії пенсіонерів, суттєво занижуючи їх рівень соціального захисту порівняно з іншими.

Кабінет Міністрів України, приймаючи Постанову № 209, діяв на виконання статті 42 Закону № 1058-IV. Пунктом 1 Постанови № 209 визначено коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати у розмірі 1,115. Цей коефіцієнт розрахований на підставі офіційних показників зростання споживчих цін та середньої заробітної плати в Україні.

Водночас, встановлення в підпункті 6 пункту 2 Постанови № 209 зниженого коефіцієнта (1,023) для пенсіонерів, яким пенсія призначена у 2024 році, фактично є обмеженням права на повноцінну індексацію, гарантованого Законом. Таке обмеження не має під собою об`єктивного та розумного виправдання і призводить до нерівного ставлення до осіб, що перебувають в однакових умовах (отримувачів пенсії).

Суд враховує сталу практику Верховного Суду щодо застосування принципу верховенства права та пріоритетності законів над підзаконними актами.

Так, у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 346/4810/16-а Верховний Суд наголосив, що «у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу».

У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 360/1556/17 Верховний Суд зазначив, що «Кабінет Міністрів України, визначаючи порядок перерахунку пенсій, не має права звужувати права пенсіонерів, встановлені Законом».

У постанові від 10 липня 2018 року у справі № 520/6808/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Також у справах щодо індексації пенсій військовослужбовців (наприклад, постанова від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21) Верховний Суд неодноразово вказував на неприпустимість застосування обмежень, введених постановами Уряду, якщо вони суперечать суті та змісту соціальних гарантій, визначених Законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Пічкур проти України» (заява № 10441/06) констатував порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (заборона дискримінації) у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначивши, що відмінність у поводженні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного і розумного виправдання, тобто не переслідує легітимну мету або відсутня розумна співмірність між застосованими засобами і переслідуваною метою.

У даному випадку, Закон № 1058-IV передбачає індексацію пенсій шляхом збільшення показника середньої зарплати на коефіцієнт, що відповідає 50% зростання споживчих цін та 50% зростання середньої зарплати. Коефіцієнт 1,115 є відображенням цих економічних показників. Натомість коефіцієнт 1,023 є довільно встановленим обмеженням, яке не відповідає реальному рівню інфляції та зростання зарплат, і яке не передбачено безпосередньо Законом.

Застосування до позивача заниженого коефіцієнта ставить його у нерівне становище порівняно з іншими пенсіонерами, що є проявом дискримінації за ознакою часу виходу на пенсію, що заборонено статтею 24 Конституції України та статтею 14 Конвенції.

Суд дійшов висновку, що дії Відповідача щодо застосування коефіцієнта 1,023 замість 1,115 є протиправними, оскільки вони ґрунтуються на положенні підзаконного акта (підпункт 6 пункту 2 Постанови № 209), який у цій частині суперечить статті 42 Закону № 1058-IV та звужує обсяг прав позивача.

Відповідно до частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, суд застосовує положення Закону № 1058-IV та пункту 1 Постанови № 209 (який відповідає вимогам Закону щодо розміру індексації), а не обмежувальне положення пункту 2 цієї Постанови.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Суд зазначає, що захист прав пенсіонера на належний рівень пенсійного забезпечення є прямим обов`язком адміністративного суду, особливо коли йдеться про порушення соціальних гарантій.

Згідно зі статтею 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. У даному випадку, суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що дії відповідача не відповідають критеріям правомірності, визначеним у частині 2 статті 2 КАС України (зокрема, критеріям обґрунтованості, безсторонності, добросовісності та пропорційності).

Ключовим у даній справі є положення частини 2 статті 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність застосування до позивача дискримінаційного коефіцієнта 1,023. Посилання відповідача виключно на підзаконний акт (Постанову № 209) без урахування норм Закону № 1058-IV та Конституції України є недостатнім для виконання обов`язку доказування. Недоведеність відповідачем правомірності своїх дій є самостійною та достатньою підставою для задоволення позовних вимог.

Позивач має законне право на перерахунок пенсії із застосуванням повного коефіцієнта індексації 1,115. Такий підхід відповідає принципам соціальної справедливості та верховенства права.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи. Вказана сума підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо проведення індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням заниженого коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні у розмірі 1,023 замість належного коефіцієнта 1,115.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) здійснити з 01 травня 2025 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) шляхом індексації із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115 (відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року № 209), з урахуванням раніше виплачених сум.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 28.11.2025

Суддя Коморний О.І.