Справа № 380/17040/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року м. Львівсправа № 380/17040/22

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області (вул. Центральна, 3, с. Солонка, Львівський район, Львівська область, 81131) про визнання протиправним і скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України (Відповідач МЮУ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області (третя особа Солонківська СР), в якому просила визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства юстиції України, оформлене листом № 10433/1277-26-20/19.2.3 від 03.03.2020, за яким ОСОБА_1 вважається такою, що не пройшла спеціальну перевірку у Державному реєстрі прав.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийнято не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Так позивачка зазначає, що відповідно до спірного рішення у ході проведення спеціальної перевірки за період з 01.10.2019 до 01.12.2019 в діях ОСОБА_1 встановлено низку порушень законодавства.

Водночас позивачка наголошує, що на момент здійснення реєстраційних дій, вчинених у період з 01.10.2019 до 01.12.2019, Постанова Кабінету Міністрів України № 1125 від 04.12.2019, якою затверджені зміни до Постанови Уряду № 990 та викладено у новій редакції Порядок здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державне ї реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не була прийнята, а інститут спеціальних перевірок державних реєстраторів не був впроваджений.

У цьому контексті позивачка наголошує, що положення пункту 8 Порядку № 990 не можуть застосовуватися до дій (правовідносин), що здійснені до набрання ними чинності, адже закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини у сукупності, позивачка вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо строку звернення до суду, позивачка зазначила, що відповідач не повідомляв її про оскаржуване рішення. Оскільки таке рішення оприлюдненню не підлягає і у відкритих джерелах не опубліковане, вона його отримала лише після численних звернень до Солонківської сільської ради, а саме 31.10.2022.

Саме тому позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення Міністерства юстиції України, оформлене листом від 03 березня 2020 року №10433/1277-26-20/19.2.3, за яким ОСОБА_1 вважається такою, що не пройшла спеціальну перевірку у Державному реєстрі прав.

У додаткових поясненнях позивачка підтримала мотиви, наведені у позовній заяві та додатково зазначила, що відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник. Для державної реєстрації права власності на господарські будівлі і споруди, що закінчені будівництвом до 05.08.1992, відповідно до п. 42 Порядку реєстрації речових прав, необхідно було подати заяву про державну реєстрацію прав та документи, необхідні для проведення таких дій, а саме: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом. Оскільки, заявником було подано для реєстрації усі необхідні документи, то відсутні підстави для зупинення розгляду заяви чи відмови у реєстрації речових прав, у зв`язку з чим державний реєстратор була зобов`язана здійснити державну реєстрацію права власності в силу закону. Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна не передбачає такого виду технічних паспортів як «техпаспорт господарської присадибної будівлі».

Також вертає увагу на судову практику Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі №914/1900/21, у якій суд касаційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду про відмову у скасуванні державної реєстрації, здійсненої на підставі п. 42 Порядку реєстрації речових прав відносно нежитлових будівель будинків рибака, що збудовані юридичною особою до 1992 року, та які за своїм цільовим призначенням не є, а ні «садибними будинками», а ні «присадибними господарськими будівлями». До заяв про державну реєстрацію прав заявником були подані окремі технічні паспорти із посиланням на окремі інвентаризаційні справи, що згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна безумовно підтверджує виготовлення таких на окремі об`єкти нерухомого майна. Позивачка стверджує, що при реєстрації права власності Релігійної організації «Монастир святого Миколая провінції отців Василіян найсвятішого спасителя в Україні Української Греко-Католицької церкви в Крехові» державний реєстратор ОСОБА_1 діяла у повній відповідності із вимогами чинного на той час законодавства, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З огляду на наведене адміністративний позов просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у поданому на позовну заяву відзиві проти позову заперечив з підстав, що під час проведення спеціальної перевірки діяльності реєстратора Гриб О.Б. встановлено ряд порушень вимог законодавства у сфері державної реєстрації у зв`язку із чим позивачка перевірку у Державному реєстрі прав не пройшла, а повторне проведення такої перевірки можливе лише у разі скасування судом рішення Мін`юсту за результатами проведення спеціальної перевірки.

Також відповідач стверджує, що позивачка була проінформована про негативний результат перевірки задовго до подання позову, проте з позовом звернулась лише 28.11.2022.

Своєю чергою, при проведенні спеціальної перевірки державного реєстратора Гриб О.Б. було виявлено грубі та неодноразові порушення під час проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі прав, що викликали сумнів у неупередженості, об`єктивності та належної готовності ОСОБА_2 до виконання функцій державного реєстратора.

Встановлено, що державним реєстратором Гриб О.Б. було порушено вимоги статей 3, 10, 23, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 14, 40 Порядку № 1127, оскільки проведено державну реєстрацію права власності за відсутності документів, що встановлюють факт набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, а також підстави такого набуття.

Також державним реєстратором Гриб О.Б. було проведено державну реєстрацію за заявами №№ 36705174, 36705001, 36704749 за наявності підстав для відмови, оскільки державну реєстрацію прав па нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, проведено на підставі технічного паспорта від 31.10.2019 та рішення № 44, які не дають змогу встановити факт поділу майна та присвоєння об`єктам нерухомого майна адреси.

Таким чином, державним реєстратором Гриб О.Б. порушено вимоги статей 10, 24 Закону № 1952-IV, пунктів 12, 54 Порядку № 1127, тобто документи, які були подані для проведення державної реєстрації прав, не відповідають вимогам законодавства.

Зазначені порушення, на переконання скаржника, свідчать про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості, об`єктивності та належній готовності до виконання функцій державного реєстратора і вказують на серйозний характер виявлених спеціальною перевіркою порушень.

У додаткових поясненнях відповідач додатково зазначив, що технічні паспорти хоч і мають різні інвентаризаційні номери, але містять в основних складових частинах одні й ті самі відомості про характеристики нежитлових будівель і споруд, які вважаються одним об`єктом нерухомого майна. Об`єкти щодо яких проводилась державна реєстрація прав не належать до жодного із зазначених у пункті 42 Порядку державної реєстрації речових прав типів об`єктів, а відтак - державна реєстрація права власності на такі об`єкти мала проводитися відповідно до пункту 40 цього Порядку. Вважає практику Верховного Суду у справі №914/1900/21 нерелевантною.

З огляду на вищенаведене просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа правом надання письмових пояснень не скористалась.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 30.01.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2023, позов задовольнив.

Верховний Суд постановою від 17.01.2025 касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнив частково; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі № 380/17040/22 скасував; справу № 380/17040/22 направив на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2025 визначено головуючою суддею Клименко Оксану Миколаївну.

Ухвалою від 03 лютого 2025 року суду прийнято матеріали адміністративної справи № 380/17040/22 до провадження, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 21 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача від 18 лютого 2025 року про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 21 лютого 2025 року витребувано у Жовківської міської ради Львівського району Львівської області належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційних справ, що містяться в електронній формі у Державному реєстрі прав:

матеріали реєстраційної справи № 227, що містяться в електронній формі у Державному реєстрі прав, а саме: друковану форму заяви № 36705174 від 30 жовтня 2019 року та документи, додані до вказаної заяви, які стали підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державним реєстратором Гриб О.Б.;

матеріали реєстраційної справи № 227, що містяться в електронній формі у Державному реєстрі прав, а саме: друковану форму заяви № 36705001 від 30 жовтня 2019 року та документи, додані до вказаної заяви, які стали підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державним реєстратором Гриб О.Б.;

матеріали реєстраційної справи № 227, що містяться в електронній формі у Державному реєстрі прав, а саме: друковану форму заяви № 36704749 від 30 жовтня 2019 та документи, додані до вказаної заяви, які стали підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державним реєстратором Гриб О.Б.

Ухвалу суду від 21 лютого 2025 року про витребування доказів виконано 14.03.2025.

Також, 25.03.2025 представником позивача подано клопотання про долучення доказів, а саме: технічний паспорт на господарську будівлю під літерою В-2 загальною площею 1158,2 кв.м. від 25.10.2019 інвентаризаційна справа № 333; технічний паспорт на будинок персоналу літ. «А-2» загальною площею 393,7 кв.м. від 25.10.2019 інвентаризаційна справа № 334; технічний паспорт на будівлю складу з побутовими приміщеннями - літ. «Б-1» загальною площею 316,4 кв.м. від 25.10.2019 інвентаризаційна справа № 335.

Щодо заперечень відповідача на клопотання про долучення доказів від 01.04.2025, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно вимог статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Слід зазначити, що жодних обґрунтувань в підтвердження доводів відповідача, що додані до клопотання про долучення доказів не відповідають ознакам належності та достовірності, відповідачем не наведено. Втім, з огляду на положення вимог статті 90 КАС України, суд в першу чергу оцінює докази, які ухвалою суду від 21 лютого 2025 року витребувано у Жовківської міської ради Львівського району.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Солонківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області був направлений запит до Міністерства юстиції України від 11.01.2020 № 52 (зареєстрований 20.01.2020 за №1277-26-20) щодо проведення спеціальної перевірки діяльності ОСОБА_1 .

Відповідачем розглянуто запит Солонківської сільської ради від 11.01.2020 № 52 та проведено спеціальну перевірку діяльності державного реєстратора ОСОБА_1 .

У ході спеціальної перевірки реєстраційних дій у Державному реєстрі прав, вчинених у період з 01.10.2019 по 01.12.2019 державним реєстратором ДП «Західний експертно-технічний центр Держпраці» ОСОБА_1 , відповідачем встановлено порушення вимог законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За наслідками такої перевірки, відповідач прийняв рішення, оформлене листом від 03.03.2020 № 10433/1277-26-20/19.2.3, згідно із яким ОСОБА_1 визнано такою, що не пройшла спеціальну перевірку у Державному реєстрі прав.

Неодноразовими порушеннями закону відповідач зазначив проведення 01.11.2019 державної реєстрації права власності за Релігійною організацією «Монастир святого Миколая провінції отців Василіян найсвятішого спасителя в Україні Української Греко-Католицької церкви в Крехові» на господарську будівлю літ.В-2 (заява про державну реєстрацію права власності від 30.10.2019 №36705174), за відсутності документів, що встановлюють факт набуття права власності на цей об`єкт нерухомого майна, чим порушено вимоги статей 3, 10, 23, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 14, 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Аналогічні порушення встановлено за заявами №36705001, 36704749. Також, державним реєстратором Гриб О.Б. у порушення вимог статей 10, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 12, 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за наявності підстав для відмови, за заявами №36705174, №36705001, №36704749 проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно, утворене шляхом поділу, оскільки документи, подані для проведення державної реєстрації прав, не відповідають вимогам законодавства так, як не дають змогу встановити факт поділу майна та присвоєння об`єктам нерухомого майна адреси.

Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивачка звернулася із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, а також враховуючи висновки у постанові Верховного Суду від 17 січня 2025 року у справі № 380/17040/22, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Закон України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV, в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону № 1952-IV державним реєстратором є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав.

Відповідно до положень частин першої, четвертої статті 371 Закону № 1952-IV контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, указаною правовою нормою Мін`юст України наділено владною управлінською функцією щодо здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, а також визначення ступеню відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 37-1 Закону № 1952-IV Кабінет Міністрів України постановою від 21.12.2016 № 990 затвердив Порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації (далі Порядок № 990), який визначає процедуру здійснення Мін`юстом відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закони) контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - державна реєстрація).

Відповідно до вимог пункту 2 цього Порядку, контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом розгляду скарг, поданих відповідно до Закону України «Про звернення громадян», і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту, а також моніторингу реєстраційних дій в реєстрах.

У разі виявлення під час розгляду скарг відповідно до Закону України «Про звернення громадян» і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту чи моніторингу реєстраційних дій в реєстрах порушень порядку державної реєстрації контроль здійснюється шляхом проведення камеральної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації з прийняттям обов`язкових до виконання рішень, передбачених Законами.

Отже, чинний до 31.12.2019 Порядок № 990 передбачав здійснення органами Мін`юсту контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації, зокрема, шляхом моніторингу реєстраційних дій в реєстрах та у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації шляхом проведення камеральної перевірки державних реєстраторів з прийняттям обов`язкових до виконання рішень, передбачених Законами.

Водночас 04.12.2019 Постановою Кабінету Міністрів України № 1125 (далі Постанова № 1125) були затверджені зміни до постанови Кабінети Міністрів України № 990, яка набрала чинності 31.12.2019.

Серед іншого, внесеними змінами Уряд запровадив інститут проведення спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в реєстрах.

Так, відповідно до пункту 1 Порядку № 990 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1125; тут та надалі) визначено процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - сфера державної реєстрації), критерії, за якими здійснюється моніторинг реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та визначається ступінь відповідальності за порушення у сфері державної реєстрації.

Пунктом 4 Порядку № 990 визначено, що контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації, зокрема щодо відповідності державних реєстраторів кваліфікаційним вимогам, визначеним законодавством, здійснюється шляхом розгляду скарг відповідно до Закону України «Про звернення громадян», звернень інших осіб відповідно до закону, депутатських звернень, аналізу інформації, опублікованої в засобах масової інформації чи оприлюдненої в Інтернеті, перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації, моніторингу реєстраційних дій в реєстрах, а також шляхом проведення спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в реєстрах.

Також слід зазначити, що наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2015 №2790/5, зареєстрованим у МЮ України 31.05.2015 за № 1667/28112, затверджено Кваліфікаційні вимоги до державного реєстратора (зі змінами, внесеними згідно з Наказом Мін`юсту № 3388/5 від 04.11.2019; далі Кваліфікаційні вимоги).

Відповідно до Кваліфікаційних вимог для державних реєстраторів, крім вимог, передбачених Законами України «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про державну службу» та іншими законами України, встановлюються такі вимоги:

стаж роботи у сфері права не менше трьох років або на посаді державного реєстратора чи на іншій посаді, що передбачає виконання функцій державного реєстратора, не менше одного року;

успішне проходження спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань в порядку здійснення контролю, визначеному Кабінетом Міністрів України (для осіб, які до призначення на посаду державного реєстратора перебували на посаді державного реєстратора в іншого суб`єкта державної реєстрації).

Згідно із абзацом другим пункту 4 Порядку забезпечення доступу осіб, уповноважених на здійснення реєстраційних дій, до Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України, затвердженого наказом МЮ України від 15.12.2015 № 2586/5, зареєстрованим у МЮ України 15.12.2015 за № 1568/28013 (у редакції наказу МЮ України від 03.02.2020 № 340/5) доступ до реєстрів надається користувачу виключно за умови відсутності щодо такого користувача діючих рішень про тимчасове блокування чи анулювання доступу до реєстрів, а також у випадках, передбачених законодавством, за умови успішного проходження ним спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в реєстрах чи успішного проходження тестування на знання законодавства у сферах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Отже, обов`язковою умовою для призначення на посаду державного реєстратора для осіб, які в минулому займали таку посаду, є проходження спеціальної перевірки. Якщо особа коли-небудь виконувала функції державного реєстратора, то у разі нового призначення щодо неї повинна бути здійснена спеціальна перевірка. Спеціальна перевірка проводиться щодо особи, яка станом на подання запиту про її проведення не є державним реєстратором, а лише претендує на таку посаду.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що успішне проходження спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора є кваліфікаційною вимогою до державного реєстратора, з якою пов`язана можливість зайняття посади державного реєстратора або перебування на цій посаді.

Насамперед суд зазначає, що у постанові від 17 січня 2025 року у даній справі, Верховний Суд вказав, що даний спір належить до юрисдикції адміністративного суду.

Вирішуючи питання строків звернення до суду, Верховний Суд констатував, що необхідність проведення спеціальної перевірки ОСОБА_1 була зумовлена працевлаштуванням на вакантну посаду державного реєстратора відділу «Центр адміністративних послуг» Солонківської сільської ради.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 03.01.2020 Солонківською сільською радою було проведено конкурс на заміщення вакантної посади державного реєстратора прав на нерухоме майно Солонківської сільської ради, в якому брала участь ОСОБА_1 .

11.01.2020 ОСОБА_1 подала сільському голові заяву про відмову від зайняття вакантної посади державного реєстратора прав на нерухоме майно Солонківської сільської ради за сімейними обставинами.

Одночасно, 11.01.2020 Солонківська сільська рада надіслала запит № 52 до Міністерства юстиції України про проведення спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора ОСОБА_1 .

За результатами проведеної перевірки, відповідач прийняв рішення, оформлене листом від 03.03.2020 № 10433/1277-26-20/19.2.3, згідно із яким ОСОБА_1 визнано такою, що не пройшла спеціальну перевірку у Державному реєстрі прав.

У жовтні 2021 року Солонківською сільською радою проведено конкурс на заміщення вакантної посади: Державний реєстратор відділу «Центр адміністративних послуг» Солонківської сільської ради, за результатами якого конкурсна комісія прийняла рішення рекомендувати сільському голові затвердити ОСОБА_1 у кадровий резерв на вказану посаду у разі успішного проходження спеціальної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджується інформацією, зазначеною у протоколі конкурсної комісії Солонківської сільської ради по проведенню конкурсу на заміщення вакантних посад посадових осіб органів місцевого самоврядування виконавчого апарату Солонківської сільської ради від 12.10.2021 № 19 (т. 1 а.с. 16).

За результатами неодноразових звернень позивачки за отриманням інформації про результати спеціальної перевірки, Солонківська сільська рада листом від 14.07.2022 повідомила ОСОБА_1 про те, що така спеціальну перевірку не пройшла.

Листом від 18.10.2022 №1753/1 Солонківська сільська рада надала лист Мін`юсту від 03.03.2020 №10433/1277-26-20/19.2.3 (т. 1 а.с. 23-25), який ОСОБА_1 отримала 31.10.2022 в приміщенні Солонківської сільської ради (т. 1 а.с. 26).

Позовна заява подана до суду 28.11.2022, відтак, позивачкою не пропущено строк звернення до суду.

Вирішуючи питання щодо того, яку саме редакцію Порядку № 990 необхідно застосовувати до спірних правовідносин, Верховний Суд зазначив, що при виборі періоду з 01.10.2019 по 01.12.2019 для проведення спеціальної перевірки позивачки, Мін`юстом обґрунтовано застосовано передбачений пунктом 8 Порядку № 990 вибірковий підхід, тож колегія суддів прийшла до висновку про відсутність у діях Мін`юсту протиправності в питанні вибору періоду, який охоплюється в минулому обійманням позивачкою посади державного реєстратора.

Оцінюючи спірне рішення Мін`юсту в контексті оцінки відповідності критеріям, визначеним статтею 2 КАС України, суд враховує наступне.

Так, зі змісту спірного рішення слідує, що 30.10.2019 до державного реєстратора Гриб О.Б. із заявою про державну реєстрацію права власності, зареєстрованою у базі даних заяв Державного реєстру прав за № 36705174 (далі - заява № 36705174), звернувся ОСОБА_3 , який діє в інтересах Релігійної організації «Монастир святого Миколая провінції отців Василіян найсвятішого спасителя в Україні Української Греко-Католицької церкви в Крехові».

Об`єкт нерухомого майна - господарська будівля літ. В-2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (далі - господарська будівля літ. В-2).

До заяви № 36705174 подано: технічний паспорт від 25.10.2019, виготовлений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 ; державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 25.09.1998, виданий Крехівською сільською радою народних депутатів; рішення виконавчого комітету Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 31.10.2019 № 44.

01.11.2019 державним реєстратором Гриб О.Б. за результатами розгляду заяви № 36705174 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 49475935 та зареєстровано право власності на господарську будівлю літ. В-2 за Релігійною організацією «Монастир святого Миколая провінції отців Василіян найсвятішого спасителя в Україні Української Греко-Католицької церкви в Крехові».

З аналізу поданих документів вбачається, що відповідно до технічного паспорта від 31.10.2019 та рішення № 44, за адресою АДРЕСА_2 розташовані нежитлові будівлі і споруди, а саме: будинок персоналу літ. - А-2; будівля складу з побутовими приміщеннями- літ. Б-1; господарська будівля - літ. В-2; господарська будівля - літ. Г-1; дизельна генераторна - літ. Д-1; навіс міндобрив - літ. Е; гараж - літ. Є; навіс - літ. Ж; навіс - літ. З; туалет з господарськими приміщеннями - літ. И; склад мастильних матеріалів - літ. Й.

Таким чином, за висновками відповідача наведеними в оскаржуваному рішенні, державним реєстратором Гриб О.Б. було порушено вимоги статей 3, 10, 23, 27 Закону № 1952-IV, пунктів 14, 40 Порядку № 1127, оскільки проведено державну реєстрацію права власності за відсутності документів, що встановлюють факт набуття права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, а також підстави такого набуття.

Аналогічні порушення вимог законодавства також встановлено за заявами №№ 36705001, 36704749.

Також, за висновками відповідача, державним реєстратором Гриб О.Б. було проведено державну реєстрацію за заявами №№ 36705174, 36705001, 36704749 за наявності підстав для відмови, оскільки державну реєстрацію прав на нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, проведено на підставі технічного паспорта від 31.10.2019 та рішення № 44, які не дають змогу встановити факт поділу майна та присвоєння об`єктам нерухомого майна адреси.

Таким чином, за твердженнями Мін`юсту, державним реєстратором Гриб О.Б. було порушено вимоги статей 10, 24 Закону № 1952-ІV, пунктів 12, 54 Порядку № 1127, тобто документи, які були подані для проведення державної реєстрації прав, не відповідають вимогам законодавства. Як наслідок, відповідач стверджує, що при проведенні спеціальної перевірки державного реєстратора Гриб О.Б. були виявлені грубі та неодноразові порушення під час проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі прав, що викликали сумнів у неупередженості, об`єктивності та належної готовності Гриб С.Б. до виконання функцій державного реєстратора.

Судом, із урахуванням висновків Верховного Суду від 17 січня 2025 року, детально проаналізовано матеріали реєстраційних справ № 227, № 227, № 227, витребуваних судом у Жовківської міської ради Львівського району Львівської області та встановлено наступне.

Так, до державного реєстратора ДП «Західний експертно-технічний центр Держпраці» Гриб О.Б. звернулася уповноважена особа Релігійної організації «Монастир святого Миколая провінції отців Василіян найсвятішого спасителя в Україні Української Греко-Католицької церкви в Крехові» Майкович Теодозій Григорович із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо виникнення права приватної власності на будівлю з побутовими приміщеннями літ. Б-1 місцезнаходженням: Львівська область, Жовківський район, с. Крехів, площа Василіянська, будинок 4, яку зареєстровано о 16:44 год. 30.10.2019 за реєстраційним номером 36704749.

До заяви № 36704749 додано Технічний паспорт на будівлю складу з побутовими приміщеннями під літерою Б-1 за адресою: пл. Василіянська, 4, с. Крехів, Жовківський район, Львівська область, виготовлений 25.10.2019, як складова частина інвентаризаційної справи №335, Рішення виконавчого комітету Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області «Про присвоєння поштової адреси» від 31.10.2019 № 44, Державний акт на право постійного користування землею площею 5,76 га для розширення допоміжного сільського господарства від 25.09.1998, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 206, Державний акт на право постійного користування землею площею 29,11 га для обслуговування будівель та споруд монастиря від 25.09.1998, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 205.

Також, уповноважена особа Релігійної організації «Монастир святого Миколая провінції отців Василіян найсвятішого спасителя в Україні Української Греко-Католицької церкви в Крехові» Майкович Т.Г. звернувся до позивача із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо виникнення права приватної власності на будинок для персоналу літ. А-2 місцезнаходженням: Львівська область, Жовківський район, с. Крехів, площа Василіянська, будинок 4, яку зареєстровано о 16:49 год. 30.10.2019 за реєстраційним номером 36705001.

До заяви № 36705001 додано Технічний паспорт на будинок для персоналу під літерою А-2 за адресою: пл. Василіянська, 4, с. Крехів, Жовківський район, Львівська область, виготовлений 25.10.2019, як складова частина інвентаризаційної справи № 334, Рішення виконавчого комітету Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області «Про присвоєння поштової адреси» від 31.10.2019 № 44, Державний акт на право постійного користування землею площею 5,76 га для розширення допоміжного сільського господарства від 25.09.1998, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 206, Державний акт на право постійного користування землею площею 29,11 га для обслуговування будівель та споруд монастиря від 25.09.1998, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 205, Державний акт на право постійного користування землею площею 68,27 га для влаштування культурно-рекреаційної зони і Хресної дороги від 09.11.1998, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 217.

Також, уповноважена особа Релігійної організації «Монастир святого Миколая провінції отців Василіян найсвятішого спасителя в Україні Української Греко-Католицької церкви в Крехові» Майкович Т.Г. звернувся до позивача із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо виникнення права приватної власності на господарську будівлю літ.В-2 місцезнаходженням: Львівська область, Жовківський район, с. Крехів, площа Василіянська, будинок 4, яку зареєстровано о 16:53 год. 30.10.2019 за реєстраційним номером 36705174.

До заяви № 36705174 додано Технічний паспорт на господарську будівлю під літерою В-2 за адресою: пл. Василіянська, 4, с. Крехів, Жовківський район, Львівська область, виготовлений 25.10.2019 як складова частина інвентаризаційної справи № 333, Рішення виконавчого комітету Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області «Про присвоєння поштової адреси» від 31.10.2019 № 44, Державний акт на право постійного користування землею площею 5,76 га для розширення допоміжного сільського господарства від 25.09.1998, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 206, Державний акт на право постійного користування землею площею 68,27 га для влаштування культурно-рекреаційної зони і Хресної дороги від 09.11.1998, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 217.

Державним реєстратором Гриб О.Б. за результатами розгляду заяви № 36704749 прийнято 01.11.2019 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 49472236 та зареєстровано за Релігійною організацією «Монастир святого Миколая провінції отців Василіян найсвятішого спасителя в Україні Української Греко-Католицької церкви в Крехові» право власності на будівлю складу з побутовими приміщеннями літ. Б-1.

01.11.2019 державним реєстратором Гриб О.Б. за результатами розгляду заяви № 36705001 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 49473400 та зареєстровано право власності на будинок персоналу літ. А-2.

За результатами розгляду заяви № 36705174 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 49475935 та зареєстровано право власності на господарську будівлю літ. В-2.

Стосовно доводів відповідача, що позивачкою було порушено вимоги статей 10, 24 Закону № 1952-ІV, пунктів 12, 54 Порядку № 1127, тобто документи, які були подані для проведення державної реєстрації прав, не відповідають вимогам законодавства, суд враховує наступні норми законодавства.

Пунктами 1, 2 частини третьої статті 10 Закону №1952-IV визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Аналогічні за змістом норми визначені у Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок №1127, у редакції станом на дату спірних правовідносин), пунктом 12 якого передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону №1952-IV державній реєстрації прав підлягає, зокрема, право власності.

Частиною першою, другою та третьою статті 5 Закону №1952-IV передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1952-IV, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 40 Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Отже, законодавцем визначено перелік документів, які є підставою для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав, а також визначено обов`язок встановлення державним реєстратором відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 22 Закону №1952-IV відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Частиною першою статті 18 Закону №1952-IV передбачено порядок проведення державної реєстрації прав, а саме:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону №1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

При цьому, згідно із частиною п`ятою статті 18 Закону №1952-IV заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону №1952-IV розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: 1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; 2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Відповідно до частини другої та частини п`ятої статті 24 Закону №1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Як передбачено частиною першою статті 25 Закону №1952-IV проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

Отже, у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав, державний реєстратор зобов`язаний прийняти рішення про державну реєстрацію прав, відкрити розділ в Державному реєстрі прав та/або внести до відкритого розділу або спеціального розділу відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Однією з підстав визнання ОСОБА_1 такою, що не пройшла спеціальну перевірку у Державному реєстрі прав, відповідач зазначив порушення вимог статей 3, 10, 23, 27 Закону №1952-IV, пунктів 14, 40 Порядку №1127, а саме: державну реєстрацію права власності Релігійної організації «Монастир святого Миколая провінції отців Василіян найсвятішого спасителя в Україні Української Греко-Католицької церкви в Крехові» на нерухоме майно проведено за відсутності документів, що встановлюють факт набуття права власності на ці об`єкти.

Пунктом 14 Порядку №1127 передбачено, що у разі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви.

Як зазначено судом вище, згідно із пунктом 40 Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Частиною першою статті 31 Закону №1952-IV передбачено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Водночас, за змістом вимог пункту 42 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Отже законодавець визначив особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.

За змістом технічного паспорту на будівлю складу з побутовими приміщеннями під літерою Б-1 (інвентаризаційна справа № 335), який доданий до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36704749 у графі визначено Рік побудови 1992.

Слід зазначити, що достеменно визначити місяць побудови об`єкта нерухомості, яка визначена ст. 31 Закону №1952-IV та пунктом 42 Порядку № 1127 (до 5 серпня 1992 року) зі змісту долучених до матеріалів справи доказів не виявляється можливим. Втім, це не означає, що така будівля складу з побутовими приміщеннями під літерою Б-1 не була збудована саме до 5 серпня 1992 року.

Адже, як стверджує позивач, така заява подана щодо реєстрації виникнення права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, закінчений будівництвом до 5 серпня 1992 року, тобто реєстрації права власності вперше, що підтверджується відповідними відмітками в графі «Відомості про право власності»: «вид реєстрації» «виникнення», «форма власності» «приватна».

До заяви № 36704749 додано Технічний паспорт на будівлю складу з побутовими приміщеннями під літерою Б-1 за адресою: пл. Василіянська, 4, с. Крехів, Жовківський район, Львівська область, Рішення виконавчого комітету Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області «Про присвоєння поштової адреси» від 31.10.2019 № 44, Державні акти на право постійного користування землею.

Аналогічні обставини встановлено судом й щодо заяв № 36705001 та № 36705174.

Так, за змістом технічного паспорту на будинок для персоналу літ. А-2 (інвентаризаційна справа № 334), який доданий до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36705001 у графі визначено Рік побудови 1992.

До заяви № 36705001 долучено Технічний паспорт на будинок для персоналу під літерою А-2 за адресою: пл. Василіянська, 4, с. Крехів, Жовківський район, Львівська область, Рішення виконавчого комітету Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області «Про присвоєння поштової адреси» від 31.10.2019 № 44, Державні акти на право постійного користування землею.

За змістом технічного паспорту на господарську будівлю під літерою В-2 (інвентаризаційна справа № 333), який доданий до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36705174 у графі визначено Рік побудови 1992.

До заяви № 36705174 долучено Технічний паспорт на господарську будівлю під літерою В-2 за адресою: пл. Василіянська, 4, с. Крехів, Жовківський район, Львівська область, Рішення виконавчого комітету Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області «Про присвоєння поштової адреси» від 31.10.2019 № 44, Державні акти на право постійного користування землею.

Отже, суд констатує, що із заявами №№ 36705001, 36704749, 36705174 заявником надано державному реєстратору усі документи, що відповідно до пункту 42 Порядку №1127 та ч. 1 ст. 31 Закону №1952-IV необхідні для реєстрації набуття права власності на нерухоме майно.

Втім, відповідач не врахував наведені вище норми законодавства та не надав оцінку матеріалам, які додані до заяв №№ 36705001, 36704749, 36705174 в контексті пункту 42 Порядку №1127 та ч. 1 ст. 31 Закону №1952-IV, що вказує на необґрунтованість та помилковість висновків Мін`юсту, що державну реєстрацію права власності Релігійної організації «Монастир святого Миколая провінції отців Василіян найсвятішого спасителя в Україні Української Греко-Католицької церкви в Крехові» на нерухоме майно проведено за відсутності документів, що встановлюють факт набуття права власності на ці об`єкти.

Таким чином, наведена підстава оскаржуваного рішення відповідача не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.

Щодо доводів відповідача про порушення позивачкою вимог статей 10, 24 Закону №1952-IV, пунктів 12, 54 Порядку №1127, а саме: за наявності підстав для відмови, проведено за заявами №36704749, №36705001, №36705174 державну реєстрацію прав на нерухоме майно, утворене шляхом поділу, оскільки документи, подані для проведення державної реєстрації прав, не відповідають вимогам законодавства так, як не дають змогу встановити факт поділу майна та присвоєння об`єктам нерухомого майна адреси, суд враховує наступні норми законодавства.

Механізм проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна всіх форм власності, що здійснюють суб`єкти господарювання, на момент спірних реєстраційних дій, визначала Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2018 № 186 зі змінами) та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773 (далі Інструкція № 127).

Згідно із визначенням, наданим у пункті 2 глави 1 розділу І Інструкції № 127, технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику.

Відповідно до пункту 10 глави 1 розділу І Інструкції № 127 за результатами проведення технічної інвентаризації складаються інвентаризаційна справа, у тому числі матеріали технічної інвентаризації, технічні паспорти.

За змістом пунктів 11, 12, 13 глави 1 розділу І Інструкції № 127 технічний паспорт є складовою частиною інвентаризаційної справи.

Форма, види та вимоги до технічних паспортів визначені у пунктах 13-25 глави 1 розділу І Інструкції № 127, якими передбачено виготовлення технічного паспорту на: будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (п.13); квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у будинку квартирного типу (гуртожитку) (п.14); садовий (дачний) будинок (п.15); гараж (машино-місце) (п.16); громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (п.17); будинок квартирного типу (гуртожиток) (п.18-19); виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (п.20); захисну споруду цивільного захисту з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (п.21); групу нежитлових приміщень (п.22); об`єкт незавершеного будівництва (п.23); багатофункціональні будинки для тримання засуджених та осіб, узятих під варту (блочного, казарменого та камерного типу установ виконання покарань та слідчих ізоляторів) з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (п.24); допоміжну (господарську) будівлю, яка не належить до садибного, дачного та садового будинку (п.25).

Згідно із пунктом 27 глави 1 розділу І Інструкції № 127 інвентаризаційна справа формується і ведеться на кожен об`єкт нерухомого майна на весь час його існування та зберігається у зберігача за місцезнаходженням (адреса) такого об`єкта у паперовому вигляді.

Відповідно до вимог пунктів 2, 3, 4 глави 1 розділу ІІ Інструкції № 127 основними вважаються будинки, які відповідають цільовому призначенню земельних ділянок, на яких вони розміщені. На одній земельній ділянці може бути розташовано декілька основних будинків різних за призначенням (наприклад, якщо на пришкільній ділянці, крім школи, є ще житловий будинок для вчителів, то і школа, і житловий будинок є основними будинками). Господарські (допоміжні) будівлі (сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, сміттєзбірники тощо) та споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо) підлягають технічній інвентаризації в складі основної будівлі.

При цьому, за визначенням, наданим у пункті 2 глави 1 розділу І Інструкції № 127, допоміжні будівлі - будівлі, які виконують функцію допоміжного господарського призначення та інженерного забезпечення основних будинків.

Матеріалами справи підтверджено, що заяву № 36704749 подано для реєстрації права власності на будівлю з побутовими приміщеннями літ. Б-1, заяву № 36705001 - на будинок для персоналу літ. А-2, заяву № 36705174 - на господарську будівлю літ. В-2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказані об`єкти нерухомості знаходяться на земельній ділянці площею 29,11 га, наданій Релігійній організації «Монастир святого Миколая провінції отців Василіян найсвятішого спасителя в Україні Української Греко-Католицької церкви в Крехові» в постійне користування для обслуговування будівель та споруд монастиря, що підтверджує державний акт на право постійного користування землею від 25.09.1998, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 205, доданий до заяв для реєстрації права власності.

Отже, будинок для персоналу літ. А-2, будівля з побутовими приміщеннями літ. Б-1, господарська будівля літ. В-2, відповідають цільовому призначенню земельної ділянки, на якій вони розміщені.

Суд зазначає, що технічний паспорт на будинок для персоналу під літерою А-2, який виготовлений 25.10.2019 та доданий до заяви № 36705001, містить експлікацію виключно приміщень цього будинку, водночас за змістом вимог пунктів 13-25 глави 1 розділу І Інструкції № 127 експлікація повинна містити опис та площі усіх будівель та споруд, включаючи допоміжні та господарські.

Наведене, на переконання суду, підтверджує ту обставину, що технічний паспорт на будинок для персоналу під літерою А-2 виготовлено на основну будівлю, як окремий об`єкт нерухомого майна, яка не входить до складу інших та не виконує функцію допоміжного господарського призначення чи інженерного забезпечення. Адже, вказаний технічний паспорт є складовою частиною інвентаризаційної справи № 334, що в силу вимог пункту 27 глави 1 розділу І Інструкції № 127 також свідчить про те, що будинок для персоналу під літерою А-2 є окремим об`єктом нерухомого майна.

Аналогічні обставини встановлено судом й щодо технічних паспортів на будівлю з побутовими приміщеннями під літерою Б-1 та господарську будівлю під літерою В-2.

Так, технічний паспорт на будівлю складу з побутовими приміщеннями під літерою Б-1, який виготовлений 25.10.2019 та доданий до заяви № 36704749, містить експлікацію виключно цього приміщення. Вказаний технічний паспорт є складовою частиною інвентаризаційної справи № 335.

Технічний паспорт на господарську будівлю під літерою В-2, який виготовлений 25.10.2019 та доданий до заяви № 36705174, містить експлікацію виключно приміщень цієї будівлі. Вказаний технічний паспорт є складовою частиною інвентаризаційної справи № 333.

З огляду на встановлені обставини, суд відхиляє доводи відповідача, що Характеристика допоміжних будівель та споруд до кожного паспорта, наданих для реєстрації права власності за заявами № 36704749, № 36705001, № 36705174, є ідентичною і це підтверджує цілісність вказаного об`єкта нерухомості.

По-перше, аналіз поданих документів до заяв про державну реєстрацію права власності здійснено відповідачем без урахування експлікацій Технічних паспортів об`єктів нерухомості та не враховано, що такі технічні паспорти є складовою частиною різних інвентаризаційних справ. Більше того, відповідачем не наведено жодних обґрунтувань у спірному рішенні стосовно неврахування таких експлікацій або застережень до них.

По-друге, зазначена Характеристика не може вважатись достатнім та переконливим доказом на підтвердження правомірності оспорюваного рішення відповідача.

Щодо адреси місцезнаходження вказаних об`єктів нерухомості суд зазначає, що на дату ухвалення Рішення виконавчого комітету Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області «Про присвоєння поштової адреси» від 31.10.2019 № 44 діяв Тимчасовий порядок реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 березня 2019 року № 367, відповідно до пункту 10 якого адреса об`єкту будівництва присвоюється за вибором замовника будівництва: 1) у порядку, визначеному пунктами 11-13 цього Порядку, під час надання будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт) або містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження); 2) у порядку, визначеному пунктами 28-34 цього Порядку, після отримання права на виконання будівельних робіт; 3) у порядку, визначеному пунктами 28-34 цього Порядку, після прийняття об`єкта в експлуатацію.

За змістом пункту 28 цього Тимчасового порядку, на нерухоме майно, якому не присвоєно адресу об`єкта будівництва під час надання будівельного паспорта або містобудівних умов та обмежень, адресою такого об`єкта вважається місце розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний будинок.

Зважаючи на положення пункту 3 глави 1 розділу ІІ Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації, що на одній земельній ділянці може бути розташовано декілька основних будинків різних за призначенням та Тимчасового порядку реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, Рішення виконавчого комітету Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області «Про присвоєння поштової адреси» від 31.10.2019 № 44 не може вважатися доказом того, що об`єкти нерухомого майна, відносно яких подано заяви № 36704749, № 36705001, № 36705174, становили один об`єкт нерухомого майна, та вказувати на те, що на реєстрацію права власності було подано на об`єкти нерухомого майна, утворені шляхом поділу.

На користь зазначеного висновку суду, свідчить й те, що з метою удосконалення сфери державної реєстрації прав, Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2024 № 785 внесено зміни до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 № 1127, зокрема до пунктів 8 та 20, які викладені у наступній редакції: У разі коли відповідно до поданих заявником документів тип об`єкта нерухомого майна зазначено як «цілісний майновий комплекс», «єдиний майновий комплекс», «комплекс будівель та споруд» чи інший тип, що вказує на наявність сукупності будівель та/або споруд, які мають окремі ідентифікатори в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, державний реєстратор формує заяви окремо щодо кожної з таких будівель та/або споруд, що мають відповідний ідентифікатор (пункт 8).

У разі коли державна реєстрація права власності проводиться на підставі документів, відповідно до яких тип об`єкта нерухомого майна зазначено як «цілісний майновий комплекс», «єдиний майновий комплекс», «комплекс будівель та споруд» чи інший тип, що вказує на наявність сукупності будівель та/або споруд, які мають окремі ідентифікатори в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва та відповідно щодо яких подано окремі заяви, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав відкриває розділи у зазначеному Реєстрі з присвоєнням відповідного реєстраційного номера кожному з таких об`єктів. При цьому присвоєння кожному із зазначених у цьому абзаці закінчених будівництвом об`єктів окремої адреси не вимагається.

Отже, у ОСОБА_1 під час вчинення вищевказаних реєстраційні дій у Державному реєстрі прав за заявами № 36704749, № 36705001, № 36705174 були відсутні підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, вичерпний перелік яких містить частина перша статті 24 Закону №1952-IV.

За таких обставин та правового регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку, що висновки відповідача про порушення позивачкою вимог статей 10, 24 Закону №1952-IV, пунктів 12, 54 Порядку №1127, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Поряд із цим, суд уважає за необхідне відзначити, що Мін`юст, виступаючи у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень, зобов`язаний діяти відповідно до статті 19 Конституції України (лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України), а прийняте ним рішення повинне відповідати закріпленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункти 3, 5, 6, 8).

У контексті зазначеного слід звернути увагу на висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постанові від 08.08.2024 у справі № 420/7076/20, відповідно до яких загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

В доповнення до такого висновку щодо застосування норм права, варто також згадати усталену позицію Верховного Суду про те, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови прийняття обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 826/6528/18, від 10.04.2020 у справі № 819/330/18, від 10.01.2020 у справі № 2040/6763/18).

Також у постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 160/18668/21 зазначено, що стосовно вимог до адміністративного акта суб`єкта владних повноважень у судовій практиці склалася правова позиція, відповідно до якої такий акт має бути детально обґрунтованим (мотивованим). Вимога про те, що адміністративний акт повинен містити мотиви, на яких він ґрунтується, на додаток до принципів справедливої адміністративної процедури, що регулюють адміністративні акти, встановлена також у Рекомендації № R(91)1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам про адміністративні санкції (прийнято Комітетом Міністрів 13 лютого 1999 року) на 452-му засіданні заступників міністрів) (Council of Europe Committee of ministers Recommendation No. R(91)1 of the Committee of Ministers to member states on administrative sanctions).

Наведені правові висновки відображені й у постанові Верховного Суду від 17 січня 2025 року у даній справі.

Відтак, спірне у цій справі рішення Міністерства юстиції України не відповідає усім закріпленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям, зокрема прийняте без урахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття, є необґрунтованим, а викладені у ньому відомості стосовно вчинення позивачкою порушень під час вчинення реєстраційних дій у Державному реєстрі прав є помилковими.

Як наслідок, у порушення таких вимог, які ставляться до адміністративного акта індивідуальної дії, спірне рішення Мін`юсту в частині висновків стосовно наявності обставин, що викликають сумнів у неупередженості, об`єктивності та належній готовності ОСОБА_1 до виконання нею функцій державного реєстратора, а також про серйозний характер виявлених перевіркою порушень, жодним чином не обґрунтоване з покликанням на відповідні фактичні та юридичні підстави та обставини, які це підтверджують.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки у даній справі оспорюються рішення прийняті відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи викладене, з огляду на характер та юридичне значення установлених конкретних фактичних обставин справи, суд висновує, що відповідачем не дотримано приписи ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому оскаржуване рішення Міністерства юстиції України, оформлене листом від 03 березня 2020 року №10433/1277-26-20/19.2.3, за яким ОСОБА_1 вважається такою, що не пройшла спеціальну перевірку у Державному реєстрі прав, є протиправним та підлягає скасуванню.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. А решта доводів та заперечень сторін у справі висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до правил абзацу першого частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 992,40 грн. Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь позивачки належить стягнути 992,40 грн сплаченого судового збору.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст. ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області (вул. Центральна, 3, с. Солонка, Львівський район, Львівська область, 81131) про визнання протиправним і скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства юстиції України, оформлене листом від 03 березня 2020 року №10433/1277-26-20/19.2.3, за яким ОСОБА_1 вважається такою, що не пройшла спеціальну перевірку у Державному реєстрі прав.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 992,40 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 28 листопада 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна