Справа № 304/1877/24
Суддя: Ганько І. І.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 304/1877/24 Провадження № 2-а/304/6/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

за участі секретаря судового засідання Галас Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 304/1877/24 за позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2619160 від 16 липня 2024 року,

У С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА № 2619160 від 16 липня 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності поліцейським Відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою поліцейського Відділення поліції № 1 (м.Перечин) Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області серії ЕНА № 2619160 від 16 липня 2024 року, його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Так, згідно вищевказаної постанови 16 липня 2024 року о 18.50 год, знаходячись у м. Перечин по вул. Садова, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом (реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 ), обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутим ременем безпеки, чим порушив п. 2.3в ПДР Порушення правил користування ременями безпеки. Проте, він 16 липня 2024 року, рухаючись до власного будинку, орієнтовно о 18.30 год завітав до цілодобового магазину харчових продуктів за адресою м. Перечин, вул. Садова, 1, попередньо припарковавши транспортний засіб напроти. Прямуючи до транспортного засобу до нього підійшли представника Національної поліції України, з метою перевірки документів, після чого він на вимогу поліцейського надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія. Ознайомившись з документами представник Національної поліції запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, аргументуючи свої дії червоним кольором обличчя позивача, що, як зазначив представник поліції, свідчить про вживання алкогольних напоїв. При цьому, йому запропоновано пройти перевірку на пристрої Alcotest 6810, ARBL-0607, який згідно сертифікату про налаштування (калібрування) від 24 жовтня 2022 року повинен пройти технічне обслуговування не пізніше 24 жовтня 2023 року. У зв`язку з вищенаведеним він коректро відмовив працівникам Національної поліції, спираючись на аномальну спеку та роботою на будівництві під відкритим небом, що і пояснює відтінок шкіри, після чого між ними виникла суперечка. У подальшому представник Національної поліції вказав, що ним буде складено постанову відносно позивача про керування транспортним засобом з не пристебнутими ременями безпеки. У зв`язку з фізичною втомою та впливом погодних умов на його фізичне самопочуття, він не мав належної змоги відстояти свої права, що і обумовлює звернення до суду. Почервоніння шкіри пояснюється тим, що він працював під відкритим небом протягом декількох годин, під постійним впливом спеки. Зазначає, що згідно диспозиції статті 121 КУпАП адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5 цієї статті, може настати лише під час руху автомобіля, тобто керування водієм транспортним засобом. Проте він не керував транспортним засобом та не перебував у транспортному засобі з моменту початку перевірки документів представниками Національної поліції, що свідчить про відсутність у його діях події і складу будь-якого правопорушення, передбаченого КУпАП, що є підставою для визнання оскаржуваної постанови неправомірною та закриття провадження по справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП. Він як особа яка притягнута до адміністративної відповідальності, не визнає подію та вину у вчиненні адміністративного правопорушення та вказує на фактичну відсутність такої. Доказів правопорушення в діях порушника, які б спростовували його доводи, постановою не доведено. Також не відібрано пояснення від свідків та очевидців події адміністративного правопорушення щодо події та вини особи у вчиненні правопорушення, які б засвідчили чи спростували факт адміністративного правопорушення, не засвідчено показання технічних приладів та засобів, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративних правопорушень. Таким чином вважає, що відповідач у порушення вимог ст. 280 КУпАП не вжив заходів для з`ясування факту вчинення адміністративного правопорушення, вини даної особи в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. З огляду на вищевикладене просить позов задовольнити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 липня 2024 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у Перечинському районному суді Закарпатської області у судовій справі № 304/1877/24 визначено суддю Ганька І.І.

Ухвалою судді Перечинського районного суду від 30 липня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишено без руху.

Ухвалою судді від 28 серпня 2024 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2619160 від 16 липня 2024 року, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Двадцять восьмого серпня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав додаткові пояснення, у яких зазначив, що звертався до Відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області із запитом на отримання інформації, а саме постанови серії ЕНА № 2619160 від 16 липня 2024 року та відеозапису з нагрудного відео реєстратора. 05 серпня 2024 року отримав відповідь від вказаного відділення поліції, у якій вказано про неможливість надання відеозапису з нагрудного відеореєстратора, яким зафіксовано адміністративне правопорушення, з огляду на технічні причини. При цьому відомостей про марку та порядковий номер відеореєстратора не надано. Відтак, покликаючись на постанову Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17, вважає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, тоді як саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року залучено Головне управління Національної поліції в Закарпатській області до участі у справі як співвідповідача.

Дев`ятого травня 2025 року до суду в електронній формі через систему «Електронний суд» надійшов відзив представника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Чубелки О.Ю. на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ГУНП в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в повному обсязі з огляду на наступне. Так, постановою серії ЕНА № 2619160 від 16 липня 2024 року громадянина ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Підпунктом «в» пункту 2.3. ПДР визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Згідно з ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Також дані правопорушення поліцейським було зафіксовано за допомогою портативних технічних приладів, як це передбачено згідно наказу МВС від 18 грудня 2018 року № 1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, зберігання та видачі відеозаписів». Відеодоказом підтверджується факт керування транспортним засобом з непристебнутим паском безпеки. Відповідно твердження позивача про те, що до нього підійшли працівники поліції, коли він прямував з магазину до транспортного засобу, спростовуються відеодоказом. Зокрема, на відео видно, що позивач сидить у транспортному засобі без пристебнутого паска безпеки та сам підтверджує факт, що їхав від будинку свого сина до магазину (5м) (відео 1 Тимко 1хв.05 сек. ). Формальна відсутність у змісті складеної постанови застереження про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, не може слугувати за встановлених в цій справі обставин достатньою підставою для неврахування цього доказу, при тому, що фіксація правопорушення не здійснювалася в автоматичному режимі (аналогічна позиція висвітлена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду висвітлена у справі № 936/120/24 від 01 травня 2024 року). Крім того, не зазначення в оскаржуваній постанові, що здійснювалася відеофіксація порушення, технічного засобу, за допомогою якого здійснено відеозапис порушення, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. (аналогічні твердження висвітлені в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2024 року у справі № 302/249/24). Долучений до справи відеозапис фіксує вчинення позивачем правопорушення, а зміст вказаних файлів не викликає сумнівів в тому, що саме останніми зафіксовані події, які мали місце 16 липня 2024 року за участі сторін в справі. Крім того вважає, що поліцейським жодним чином не було обмежено позивача в його правах, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. Крім цього вказує, що санкція ч. 5 ст. 121 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить його інтересам, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити.

Представники Відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Головного управління Національної поліції в Закарпатській області як відповідачів у судове засідання не з`явилися, хоча про місце, дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, що відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд встановив, що 16 липня 2024 року поліцейським відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області старшим сержантом поліції Плавайко Віталієм Васильовичем винесено постанову серії ЕНА № 2619160 по справі про адміністративне правопорушення, згідно якої цього ж дня о 18:50:44 год у м. Перечин, вул. Садова, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3.в ПДР Порушення правил користування ремнями безпеки, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, за що до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Приписами частини третьої статті 48 КАС України визначено, що у разі якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (частина четверта статті 48 КАС України).

Належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не повинна і не може відповідати за пред`явленим позовом. У разі якщо за змістом норми матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, учасником спірних відносин та зобов`язаною особою є інша, ніж особа, до якої пред`явлено позов, підстави для задоволення позову відсутні.

Водночас суд зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. У такому випадку суд з метою забезпечення захисту порушеного (оспорюваного, невизнаного) права особи повинен замінити неналежного відповідача належним або залучити до участі у справі співвідповідача, однак на це потрібна згода позивача. При цьому, заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Отже визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності, або залучення співвідповідачів.

Суд, дотримуючись вищенаведених вимог процесуального закону та вирішуючи спір по суті позовних вимог, з`ясував, що належним відповідачем у цій справі є Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, а не його структурний підрозділ Відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, проте, зважаючи на відсутність інформації щодо згоди позивача на заміну відповідача, залучив Головне управління Національної поліції в Закарпатській області до участі у справі як співвідповідача.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позову, заявленого в частині основних вимог до неналежного відповідача, тобто Відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, слід відмовити.

Що стосується позову в частині позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 2.3 «в» Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Частина 5 статті 121 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним адміністративним позовом, стверджував, що адміністративне правопорушення, у вчиненні якого його визнано винним, не вчиняв, а відтак у його діях відсутній склад такого.

Водночас ОСОБА_1 не зазначив, що він був пристебнутий ременями безпеки.

До того ж, з відеозапису з назвою «VID_20250508_170542_239.mp4.mov», що був наданий відповідачем ГУ НП в Закарпатській області, чітко видно, що позивач ОСОБА_1 у той час, коли до нього підійшли працівники поліції, знаходився у транспортному засобі на сидіння водія та не був пристебнутий ременем безпеки. На відеозаписі чітко зафіксовано, що сам ОСОБА_1 пояснив працівникам поліції, що проїхав таким чином біля 5 м, від дому сина до магазину.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Слід також зазначити, що в адміністративному судочинстві діє презумпція неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (стаття 77 КАС України), який зобов`язаний у порядку визначеної процесуальним законом судової процедури довести суду їх правомірність.

У справі «Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain» (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа «Daktaras v. Lithuania», скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у своєму рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).

Відповідно до правової позиції, що викладена у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження № К/9901/21241/18) у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Проаналізувавши наявні у даному провадженні фактичні дані, які як докази були надані позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ГУ НП в Закарпатській області на підтвердження своєї позиції, суд установив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, є доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», а доводи останнього щодо відсутності у його діях складу вказаного проступку є неспроможними.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З вищенаведеної норми права вбачається вичерпний перелік повноважень суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому вказана процесуальна норма права є спеціальною по відношенню до ст. 245 КАС України.

Таким чином, оскільки при винесенні оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області вина особи у вчиненні правопорушення доведена належним чином, твердження позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення повністю спростовані, тому суд вважає, що у задоволенні позову у частині позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області також слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 1, 2, 5, 19, 20, 73-74, 77-78, 90, 194, 229, 241-246, 268, 286 КАС України, ст. 121, 222, 251, 258, 283, 288 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділення поліції № 1 (м.Перечин) Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2619160 від 16 липня 2024 року відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених статтею 286 КАС України, подається у письмовій формі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області; місцезнаходження: 89200, Закарпатська область, Ужгородський район, м. Перечин, вул. Ужгородська, 37.

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, ; місцезнаходження: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13.

Головуючий:Ганько І. І.