Справа № 638/3988/25
Суддя: Рибальченко Л. М.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/3988/25
Провадження № 2-а/638/186/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Шут Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Шевченківського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому він з урахування уточнень просить: скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , №131/П від 01 березня 2025 року за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України; закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП У країни; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 01 березня 2025 року представник поліції доставив позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де співробітник ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив, що 27 травня 2024 року йому була вручена повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 05 червня 2024 року для визначення його призначення на особливий період, однак у зазначену дату позивач не з`явився. Начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 виніс постанову № 131 /П по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України. З вказаною постановою позивач не погоджується та вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає закриттю. Вказує, що 23 травня 2024 року за місцем роботи йому була вручена повістка № 1952, в якій повідомлялося про необхідність з`явитися 27 травня 2024 року о 09 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 27 травня 2024 року. Позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 де йому вручили повістку № 2726 для проходження ВЛК, де було вказано що 05 червня 2024 року позивач повинен був з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 після проходження ВЛК. Як стверджує ОСОБА_1 , 05 червня 2024 року він перебував на прийомі у лікаря - невропатолога у КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» Консультативна поліклініка, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста від 05 червня 2024 року, а тому не зміг прибути за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Разом з тим 05 червня 2024 року батько позивача поїхав до ІНФОРМАЦІЯ_4 та повідомив представників ТЦК та СП про те, що ОСОБА_1 не зможе прибути за повісткою № 2726, оскільки перебуває у м. Харкові на огляді у лікаря - невропатолога у КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня», що відповідні підтверджуючі документи будуть надані після приїзду до м. Ізюм.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 березня 2025 року провадження по справі відкрито.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 11 червня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено частково. Витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_1 наступну інформацію: чи відвідував ОСОБА_3 05 червня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 та чи мається про це відповідний запис в журналі обліку?

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки у судове засідання суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки у судове засідання суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 131/П від 01 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 грн.

Відповідно до вказаної постанови 01.03.2025 у період дії правового режиму воєнного стану, котрий введений Указом Президента України №64/2022 та Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 (зі змінами), у порядку, визначеному п.7 ч. 1 ст.8 ЗУ "Про правовий режим воєнного стану" - при перевірці документів у громадянина ОСОБА_1 було встановлено факт порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію: під час перевірки, відповідно до наданих громадянином та наявних у ІНФОРМАЦІЯ_5 документів було виявлено, що він 27.05.2024 отримав поштове повідомлення, що згідно до постанови КМУ від 16.05.2024 №560 п.41 4.2, що рахується підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 05.06.2024, але ОСОБА_1 не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 05.06.2024 для визначення його призначення на особливий період. Своєю бездіяльністю громадянин порушив вимоги абз. 2 ч. 1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", абз. 3 п. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 №1487, абз.2 ч. 10 ст.1 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу".

Не погодившись з вказаною постановою відповідача від 01 березня 2025 року № 131/П про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Отже, за правилами ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене під час дії особливого періоду, є факт відсутності у особи на момент здійснення перевірки військово-облікового документу та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського.

Згідно ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, відповідальність встановлено за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань.

Відповідно до ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, відповідальність передбачена за повторне протягом року вчинення порушення, протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на час ухвалення рішення судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону, у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Отже, у громадян України, у тому числі у військовозобов`язаних, яким є позивач, існує обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.

Разом з цим, в разі невиконання обов`язку громадян щодо прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах відповідальність настає відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у даному випадку повинні містити достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких буде вбачатися, що військовозобов`язаний або резервіст, будучи належним чином повідомленим про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або іншого визначеного законодавством органу влади, не прибув до відповідного органу влади у встановлені дату та час і у встановлений законом строк не повідомив відповідний орган влади про причини своєї неявки або вказані причини не підпадають під перелік законодавчо визначених поважних причин неявки за повісткою. При цьому з огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень.

Як на поважну причину неприбуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 05 червня 2024 року позивач посилався на перебування ним у цей день у лікаря невропатолога.

Перебування ОСОБА_1 05 червня 2024 року консультаційним висновком спеціаліста КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» від 05 червня 2024 року (а.с.16-17).

В свою чергу, позивач зазначив, що його батько 05 червня 2024 року прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_3 щоб повідомити уповноважених осіб вказаного центру комплектування про неможливість ОСОБА_1 з`явитися за повісткою у цей день з поважних причин.

За заявою позивача, ухвалою Шевченківського районну суду м. Харкова від 11 червня 2025 року було витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_1 інформацію, чи відвідував ОСОБА_3 05 червня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 та чи мається про це відповідний запис в журналі обліку?

Вказана ухвала була отримана ІНФОРМАЦІЯ_6 18 червня 2025 року про що в матеріалах справи міститься відповідна довідка.

Станом на дату ухвалення рішення ІНФОРМАЦІЯ_6 ухвала суду від 11 червня 2025 року не виконана.

Крім того, відповідач взагалі не подав до суду жодних належних доказів, які підтверджують винуватість ОСОБА_1 у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, та відповідно не довів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23.10.2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Враховуючи, що відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив порушення позивачем ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та відповідно правомірність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не довів наявність події та складу правопорушення вказаного правопорушення в діях (або бездіяльності) позивача, постанова № 131/П начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 у справі про адміністративне правопорушення від 01 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та застосовано штраф у розмірі 17 000 грн., підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.139 КАС України у зв`язку із задоволенням позову суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 судових витрат по сплаті судового збору у сумі 605,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 9, 16, 72-77, 79, 90, 132, 134, 139, 242, 244-246, 255, 286 КАС України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 01 березня 2025 року № 131/П про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплатою судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Суддя Л.М. Рибальченко