Справа № 520/21983/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 р. Справа № 520/21983/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 10" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 (головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В.) по справі № 520/21983/24

за позовом ОСОБА_1

до Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 10"

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати дії лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №10» Харківської міської ради () незаконними;

- зобов`язати лікарсько-консультативну комісію Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №10» Харківської міської ради () надати ОСОБА_1 дозвіл та направлення на проходження медико-соціальної експертизи для встановлення групи інвалідності.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комунального некомерційного підприємства "Міська поліклініка № 10" Харківської міської ради №1196 від 06.06.2024.

Зобов`язано Комунальне некомерційне підприємство "Міська поліклініка № 10" Харківської міської ради здійснити повторний розгляд питання направлення ОСОБА_1 на оцінювання функціонального стану особи, з метою встановлення групи інвалідності, з урахуванням висновків суду.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Комунального некомерційного підприємства "Міська поліклініка № 10" Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Комунальне некомерційне підприємство "Міської клінічної лікарні № 10" (далі відповідач) подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивач - перебував на лікуванні з 24.01.2024 по 01.02.2024 та з 06.05.2024 по 15.05.2024, що складає сім днів та дев`ять днів відповідно. З чого випливає, що він був непрацездатним на протязі 16 днів, а весь інший час був працездатним та ходив на роботу. Доказів тривалої втрати працездатності Позивачем до позовної заяви не надано.

Зазначає, що направлення на медико-соціальну експертну комісію надається не всім хворим, а лише особам, які пройшли курс лікування та мають клінічні ознаки інвалідності. Таке направлення надається лише після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Таким чином, не вбачається підстав для направлення позивача на проходження медико-соціальної експертизи для встановлення групи інвалідності.

Позивач правом подання відзиву не скористався.

На підставі п. 3 ч. 1ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві "Міська клінічна лікарня №27" Харківської міської ради, з 06.05.2024 до 15.05.2024 у кардіологічному відділенні на стаціонарному лікуванні.

Медичні документи позивача передано на розгляд лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №10» Харківської міської ради з метою направлення на проходження медико-соціальної експертизи для встановлення групи інвалідності.

06.06.2024 позивачу відмовлено у направленні на проходження медико-соціальної експертизи для встановлення групи інвалідності за відсутності підстав, що вбачається з рішенням лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №10» №1196.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо неналежного розгляду його скарги з прийняттям відповідної постанови протиправною, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що медичну документацію позивача розглянуто не належним способом та рішення відповідача не містить обґрунтування відмови у направленні на МСЕК. Для належного та ефективного захисту порушеного права суд зобов`язав відповідача здійснити повторний розгляд питання направлення ОСОБА_1 на оцінювання функціонального стану особи, з метою встановлення групи інвалідності, з урахуванням висновків суду.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Конституції України гарантовано, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005 № 2961-IV (в подальшому Закон № 2961-IV), медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону № 2961-IV, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (в подальшому - Положення № 1317).

Згідно із п. 3 Положення № 1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Таким чином медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я.

Згідно з розділом ІІІ Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 року № 18 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 року № 1066) яким затверджено Порядок організації експертизи тимчасової втрати працездатності (далі Порядок організації експертизи тимчасової втрати працездатності ), якого встановлено, що при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК. ЛКК у своїй діяльності керується стандартами медичних технологій лікувально-діагностичного процесу та протоколами надання медичної допомоги за спеціальностями, іншими законодавчими та нормативно-правовими актами.

До основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Відповідно до Розділу ІІ Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, у разі наявності в пацієнта стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у разі безперервної тимчасової непрацездатності, що засвідчена медичними висновками, не пізніше ніж через 120 днів (а у випадках, коли випадок тимчасової непрацездатності переривався, то не пізніше, ніж через 156 днів) із дня її настання чи у зв`язку з одним і тим самим захворюванням, а у разі захворювання на туберкульоз - протягом 10 місяців з дня настання непрацездатності, лікуючий лікар суб`єкта господарювання ініціює питання перед ЛКК щодо направлення хворого на МСЕК шляхом заповнення форми первинної облікової документації № 088/0 «Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК)» відповідно до вимог Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 088/о «Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК)», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 695/21008 (редакція чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з Розділом ІV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, встановлено видачу довідок довільної форми, особам, які проходять діагностичне обстеження в закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, якщо відсутні ознаки тимчасової непрацездатності, разом з тим, такі довідки в обов`язковому порядку мають засвідчуватись підписом лікаря й печаткою суб`єкта господарювання.

Судом встановлено, що наказом №230 від 01.04.2024 Департаменту охорони здоров`я Харківської міської створено лікарсько-консультативну комісію Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №10» Харківської міської ради та затверджено Положення ЛКК КНП «Міська поліклініка №10» ХМР.

Згідно з п. 1.7 Положення ЛКК КНП «Міська поліклініка №10» ХМР, Рішення Комісії підлягають обов`язковій реєстрації у первинній медичній документації та у журналі запису висновків лікарсько - консультативної комісії (форма № 035/о, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110), завіряються підписами голови та членів ЛКК КНП «Міська поліклініка №10» ХМР. Висновок ЛКК КНП «Міська поліклініка №10» ХМР видається за підписом голови та її членів і завіряється головою закладу.

Форма № 035/о ведеться всіма закладами охорони здоров`я, що надають як амбулаторну, так і стаціонарну допомогу і мають лікарсько-консультаційні комісії Кожна ЛКК веде окремий журнал. Відповідальним за заповнення форми № 035/о є керівник ЛКК даного закладу охорони здоров`я.

Форма №035/о затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110 містить перелік вимог до оформлення розгляду звернень до ЛКК з метою отримання направленя до МСЕК.

Відповідно до п. 2 ч.1 Критеріїв направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 року № 1338, особа направляється лікуючим лікарем або головою військово-лікарської, медичної (військово-лікарської), лікарсько-експертної комісії на огляд до експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - експертна команда) для проведення оцінювання її повсякденного функціонування, зокрема у випадках наявності у пацієнта стійкого або необоротного характеру захворювання (хвороба триває не менше 12 місяців або очікується, що вона триватиме щонайменше 12 місяців або призведе до передчасної смерті особи, а також шанси на значне покращення стану навіть за умов застосування найкращого доступного лікування є мінімальними).

Суд встановив з рішення ЛКК КНП «Міська поліклініка №10» ХМР №1196 від 06.06.2024, що відповідачем не надана оцінка обставинам перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 24.01.2024 до 01.02.2024, що підтверджено випискою 898/151 та з 06.05.2024 до 15.05.2024 у кардіологічному відділенні, що підтверджено випискою №2612 в якій зазначено, що позивач з 2021 року страждає на гіпертонічну хворобу, у 2021 переніс інфаркт міокарду та на момент складення виписки перебуває у стані середньої тяжкості з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІІ стадії, 2 ступеня, з високим ризиком; атеросклеротичний кардіосклероз. Атеросклероз аорти, вінцевих артерій, стенозуючий коронасклероз.

Також, відповідачем не надано, оцінки відповідності/невідповідності стану позивача ознакам стійкого чи необоротного захворювання, як вбачається зі змісту самого документа відсутнє обґрунтування відмови у направленні на МСЕК, та відсутні персональні дані пацієнта щодо якого така відмова була складена.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Відповідно до п.п.1,6,7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про адміністративну процедуру» під час підготовки справи до розгляду та вирішення, крім невідкладного розгляду та вирішення справи (стаття 60 цього Закону), адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за необхідності: 1) витребовує додатково документи та відомості, що перебувають у володінні органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, що належить до сфери його управління; 6) вирішує питання про необхідність залучення до участі в адміністративному провадженні осіб, які сприяють розгляду справи, призначення експертизи, проведення огляду на місці або огляду речей, проведення слухання у справі; 7) виконує інші передбачені законом обов`язки в рамках адміністративного провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган досліджує обставини, що мають значення для вирішення справи, виходячи з принципів законності та офіційності.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган визначає відповідно до законодавства способи та обсяг встановлення обставин справи. При цьому адміністративний орган не обмежений доводами учасників адміністративного провадження, наданими ними доказами та клопотаннями.

Згідно з ч. 4 ст. 52 Закону України «Про адміністративну процедуру» забороняється вимагати від учасника адміністративного провадження надання доказів, які не стосуються обставин справи, а також всупереч принципу офіційності, згідно з яким обов`язок збирання доказів покладений на адміністративний орган.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону України «Про адміністративну процедуру» за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті). Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.

У справі Рисовський проти України Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип належного урядування не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідач всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України правомірності прийнятого рішення ні суду першої, ні апеляційної інстанції не довів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо визнання протиправним та скасування рішення Комунального некомерційного підприємства "Міська поліклініка № 10" Харківської міської ради №1196 від 06.06.2024.

Суд першої інстанції слушно завернув увагу, що відповідач зобов`язаний реалізовувати надані йому повноваження у спосіб, встановлений законом, із застосуванням норм законодавства, чинних на час вирішення відповідного питання.

Спосіб захисту порушеного права має бути реальним та ефективним. В той же час, зобов`язання відповідача прийняти певне рішення на користь позивача може мати місце у випадку, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на свій розсуд.

Колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту прав позивача, щодо покладення обов`язку на відповідача здійснити повторний розгляд питання направлення ОСОБА_1 на оцінювання функціонального стану особи, з метою встановлення групи інвалідності, з урахуванням висновків суду.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 10" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 по справі № 520/21983/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Я.В. П`янова А.О. Бегунц