Справа № 320/12431/25
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року м. Київ справа №320/12431/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Крона-Компані» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Крона-Компані» з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.08.2024 № 895750413 та № 895790413.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки не відповідають критеріям правомірності, закріпленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, чим порушують права та законні інтереси позивача. Представник позивача наголосив, що позивач не допускав порушення, пов`язаного з завищенням від`ємного значення податку на додану вартість, як помилково встановлено відповідачем під час камеральної перевірки даних податкової звітності з податку на додану вартість. При цьому зауважив, що помилковість висновків контролюючого органу підтверджується встановленою в судовому порядку неправомірністю анулювання позивачу статусу платника податку на додану вартість, що позбавило його фактичної можливості подання податкової звітності до відновлення його статусу платника ПДВ.

Представником відповідача подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним податковим законодавством, за результатом камеральної перевірки позивача, якою виявлено завищення позивачем суми від`ємного значення та заниження суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, внаслідок неподання податкової звітності за періоди, які передували перевірці.

Розглянувши подані сторонами (їх представниками) документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач був платником податку на додану вартість з 14.10.2004, проте 22.09.2023 Східним МРУ ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято рішення про анулювання Товариству реєстрації платника ПДВ № 5267/6/32-00-04-03-06 на підставі абзацу «г» пункту 184.1. статті 184 Податкового кодексу України.

Вказане рішення було оскаржене Товариством в судовому порядку. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі від 11.12.2023 у справі №160/28977/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024, скасовано вказане рішення контролюючого органу про анулювання реєстрації платника ПДВ.

Позивач звернувся 25.04.2024 до Східного МРУ ДПС по роботі з великими платниками податків щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили та відновлення реєстрації Товариства як платника ПДВ з 22.09.2023 шляхом внесення відповідних відомостей до Реєстру платників ПДВ у порядку, визначеному пунктом 5.10 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130. У зв`язку з невиконанням судового рішення, позивач повторно звернувся до контролюючого органу з аналогічною заявою 24.05.2024.

Технічно поновлення статусу Товариства в Реєстрі платників ПДВ здійснено контролюючим органом у червні 2024 року, у зв`язку з чим, у період з вересня 2023 року по червень 2024 року, позивач був позбавлений можливості своєчасно подавати податкову звітність за вказаний період. Статус платника ПДВ позивачу відновлено з 14.10.2004.

Позивачем була подана контролюючому органу податкова декларація з податку на додану вартість за серпень 2023 року, в якій задекларовані такі показники: у р.16 визначено від`ємне значення, що включається до склад податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в сумі 665641 грн; у р.16.1. значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду 665641 грн; у р.17 у сього податкового кредиту 743318 грн; у р.19 від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду 773812 грн; у р. 19.1. з рядка 19 сума перевищення від`ємного значення над сумою, обчисленою відповідно до пункту 200-1.3. статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (сума, обчислена відповідно до пункту 200-1.3. статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації 8928945 грн); у р.21 сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду 773812 грн.

Також позивачем подана контролюючому органу податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2024 року № від 17.06.2024, в якій задекларовані такі показники: у р. 1.1. сума податку на додану вартість 40622 грн; у р. 9 усього податкових зобов`язань 40622 грн; у р.16 визначено від`ємне значення, що включається до склад податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в сумі 4239041 грн; у р.16.1. значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду 773812 грн; у р.16.2. збільшено/зменшено залишок від`ємного значення за результатами поданих уточнюючих розрахунків 3465229 грн; у р.17 у сього податкового кредиту 4239041 грн; у р.19 від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду 4198419 грн; у р.21 сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду 4198419 грн.

У вересні 2024 року позивач подав контролюючому органу уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень 2024 року, в кому відкоригував такі показники податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2024 року: у р.16 визначено від`ємне значення, що включається до склад податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в сумі 4239041 грн; у р.16.1. значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду 773812 грн; у р.16.2. збільшено/зменшено залишок від`ємного значення за результатами поданих уточнюючих розрахунків 3465229 грн; у р.17 у сього податкового кредиту 4279741 грн; у р.19 від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду 4239119 грн; у р.21 сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду 4239119 грн.

Відповідачем проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість позивача за травень 2024 року, за результатами якої складено акт від 02.07.2024№ 79760/Ж5/26-15-04-13-03/32759456 (далі - Акт), яким зафіксовано, що в ході проведення камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2024 року встановлено віднесення до рядка 16.1 (від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду: значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду) суми ПДВ у розмірі 773 812 грн при відсутності декларації з ПДВ за попередній податковий період (квітень 2024 року) також неправомірне віднесення платником до рядка 16.2 суми ПДВ у розмірі 3 465 229 грн. Підприємством подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2023 року (реєстраційний № від 17.06.2024) на збільшення р.21 (сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 3 465 229 грн.

В Акті зазначено, що згідно з розділом V Порядку № 21 у рядку 16 декларації відображається від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду: у рядок 16.1 переноситься значення рядка 21 декларації за попередній звітний у рядку 16.2 вказуються суми збільшення/зменшення залишку від`ємного значення за результатами уточнюючих розрахунків, поданих протягом звітного (податкового) періоду; у рядку 16.3 декларації вказується сума збільшення/зменшення від`ємного значення, узгоджена за результатами перевірки контролюючого органу, у звітному (податковому) періоді, на який припадає день узгодження податкового повідомлення-рішення, враховуючи процедури адміністративного оскарження відповідно до статті 56 розділу ІІ Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Кодексу, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Перевірка показників податкової декларації з податку на додану вартість на арифметико-логічні помилки виявила такі відхилення: р. 16 «-49892» грн; р.16.1 «-773812 грн»; р. 16.2 «-3465229 грн»; р.17 «-4239041 грн»; р.18 « 40622 грн»; р.19 «-4198419 грн»; р.21 «-4198419».

На підставі наведених обставин відповідач дійшов висновку про порушення позивачем розділу V Порядку № 21 та пункту 200.4. статті 200 Податкового кодексу України , що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в декларації з ПДВ за травень 2024 року на суму 4198419 грн та до заниження позитивних нарахувань, які підлягають сплаті до бюджету на 40622 грн.

Не погоджуючись з висновками Акту, позивач подав відповідачу заперечення, за результатом розгляду яких, висновки Акту були залишені без змін.

На підставі Акту, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 07.08.2024:

№ 895750413 форми «Р», яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 44674,00 грн (40622 грн податкове зобов`язання; 4062 грн - штраф);

№ 895790413 форми «В4», яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 4 198 419 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся в адміністративному порядку зі скаргою до Державної податкової служби України, за результатом розгляд якої скарга залишена без задоволення, а спірні рішення без змін.

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення відповідача від 07.08.2024 №№ 895750413, 895790413, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з наведених норм основного закону у зв`язку з положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

При цьому, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Зокрема, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) (заява № 37801/97, пункт 36), вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

Разом з тим, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі Кодекс).

За приписами підпункту 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Кодексу, податкове законодавство України ґрунтується, у тому числі, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до статті 20 Кодексу, контролюючі органи мають право, зокрема: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (підпункт 20.1.4. пункту 20.1.); визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків (підпункт 20.1.18. пункту 20.1.); застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи (підпункт 20.1.19. пункту 20.1.).

Водночас, посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, окрім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1., 21.1.4. пункту 21.1. статті 21 Кодексу).

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1. статті 75 Кодексу).

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За приписами підпункту 75.1.1. пункту 75.1. статті 75 Кодексу, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Відповідно до підпунктів 83.1.1.-83.1.7. пункту 83.1. статті 83 Кодексу для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи; мультимедійна інформація (фото, відео-, звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.

Відповідно до пункту 46.1. статті 46 Кодексу, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Згідно з пунктом 48.1. статті 48 Кодексу, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт 49.1. статті 49 Кодексу).

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності (пункт 49.2. статті 49 Кодексу).

Відповідно до підпунктів 49.18.1.-49.18.4. пункту 49.18. статті 49 Кодексу, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:

календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;

календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя);

календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом 49.18.4 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року;

календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, у тому числі самозайнятих осіб, - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

У разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку (пункт 50.1. статті 50 Кодексу).

Відповідно до пункту 184.1. статті 184 Кодексу реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо:

У разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації (пункт 184.6.статті 184 Кодексу).

Відповідно до пункту 202.1. статті 202 Кодексу, звітним (податковим) періодом є один календарний місяць з урахуванням таких особливостей:

а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця;

б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.

Податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (пункт 203.1. статті 203 Кодексу).

За приписами пункту 1 розділу ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (далі Порядок № 21) до декларації вносяться дані податкового обліку платника окремо за кожний звітний (податковий) період без наростаючого підсумку.

У разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу) платник податку самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним декларації, він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої декларації за формою, встановленою на дату подання уточнюючого розрахунку (пункт 1 розділу IV Порядку № 21).

Згідно з підпунктом 5 пункту 4 розділу V Порядку № 21 у рядку 16 відображається від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду. У рядок 16.1 переноситься значення рядка 21 декларації за попередній звітний (податковий) період. У рядку 16.2 вказуються суми збільшення/зменшення залишку від`ємного значення за результатами уточнюючих розрахунків, поданих протягом звітного (податкового) періоду.

Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3), відображається у рядку 21 та переноситься до рядка 16.1 наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 3.1. розділу ІІІ Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130 (далі Положення № 1130) реєстрація осіб платниками ПДВ, перереєстрація платників ПДВ проводяться шляхом внесення записів до Реєстру із формуванням за кожним таким записом окремого ідентифікатора. Особа є зареєстрованою платником ПДВ з відповідної дати реєстрації, внесеної до Реєстру. Реєстрація платника ПДВ є анульованою з дати виключення цього платника ПДВ з Реєстру згідно з розділом V цього Положення.

Рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ може бути оскаржене в адміністративному порядку відповідно до вимог статті 56 Кодексу або до суду (пункт 5.10. розділу V Положення 1130).

Підставою для внесення до Реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ.У разі скасування рішення про анулювання реєстрації, якщо інше не визначено судовим рішенням, контролюючий орган вносить до Реєстру запис про реєстрацію платника ПДВ із урахуванням таких особливостей, якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації в особи відсутня наступна (повторна) реєстрація, дата реєстрації платником ПДВ не змінюється (підпункт 1 пункту 5.10. розділу V Положення 1130).

З дати анулювання реєстрації особи як платника ПДВ така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, складання податкових накладних.

Таким чином, виходячи з наведених положень вбачається, що обов`язок подання податкової звітності з ПДВ, нарахування та сплати ПДВ покладається на суб`єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ. У разі анулювання відповідного статусу такий обов`язок нівелюєтеся, а суб`єкт позбавляється права на віднесення сум вхідного ПДВ до податкового кредиту.

При цьому, після відновлення особі статусу платника ПДВ вважається, що з моменту її первісної реєстрації особа залишалася платником ПДВ «безперервно».

Разом з тим, чинним законодавством не врегульовано питання, яким чином період оскарження рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ має відображатися платником податків у податковій звітності та як такий процес впливає на податковий обов`язок відповідного платника.

Зважаючи на вищенаведене суд доходить висновку, що скасування анулювання реєстрації платника ПДВ слід розцінювати як подію, що повертає особі раніше неправомірно вилучений статус платника ПДВ, отже фактично статус платника податків зберігався за особою протягом усього часу. Юридично це означає, що відновлений платник ПДВ протягом усього часу не позбавлявся статусу платника ПДВ.

Відповідно, для платника податків, після скасування анулювання та відновлення платником ПДВ: за постачаннями, здійсненими в період оскарження, суб`єкту господарювання, як такому, що залишався протягом усього цього часу платником податків, за період оскарження потрібно відобразити податкові зобов`язання з ПДВ, виписавши при цьому покупцям датою відновлення податкові накладні та включивши їх до декларації першого звітного періоду після відновлення платником ПДВ; за придбаннями, здійсненими в період оскарження, платник податків через незаконне ПДВ-анулювання також не повинен втратити своє право на податковий кредит.

З матеріалів справи встановлено, що позивач виконав вимоги Кодексу та подав контролюючому органу податкову декларації з ПДВ за серпень 2023 року.

Також встановлено, що у період з вересня 2023 року по квітень 2024 року позивач з вини контролюючого органу був позбавлений можливості виконувати свій податковий обов`язок платника ПДВ (у тому числі, в частині подання податкових декларацій за вказаний період), у зв`язку з анулюванням йому свідоцтва платника ПДВ, що визнано в судовому порядку протиправним. Натомість, одразу після відновлення його статусу платника ПДВ у червні 2024 року позивач подав контролюючому органу податкову декларації з ПДВ за травень 2024 року, визначивши (перенісши) у ній, у тому числі дані податкової декларації з ПДВ за серпень 2023 року, яка фактично, у зв`язку з протиправним анулюванням позивачу свідоцтва платника ПДВ, є декларацією за попередній звітний (податковий) період, тож в діях позивача суд не вбачає порушень податкового законодавства, про які дійшов висновку відповідач в Акті та які покладені в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Наведені обставини в сукупності є цілком достатніми підставами для визнання протиправними спірних податкових повідомлень-рішень та, відповідно, їх скасування в силу своєї протиправності.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи встановлені обставини справи в сукупності суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність прийнятих ним спірних податкових повідомлень-рішень.

У підсумку, з урахування вищезазначеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Крона-Компані» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 07.08.2024 № 895750413 та № 895790413.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Крона-Компані» () судовий збір у розмірі 24224 (двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири) гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.