Справа № 320/21014/25
Суддя: Сас Є.В.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року м. Київ справа № 320/21014/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Сас Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ)

третя особа ОСОБА_1

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з вимогами:

1. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць Інною Миколаївною у ВП № 76485536 від 16.04.2025 про накладення штрафу на ТУ ССО у місті Києві та Київської області у розмірі 5100 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Коломієць Інною Миколаївною в межах виконавчого провадження № 76485536 винесено постанову, якою на позивача накладено штраф у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду у справі № 320/23423/23. Позивач зазначає, що ним у повному обсязі вчинено всі необхідні та залежні від нього дії, спрямовані на виконання зазначеного судового рішення, зокрема направлено відповідні запити та листи до центрального органу управління Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України щодо виділення бюджетних асигнувань. Невиконання рішення суду в частині виплати грошових коштів зумовлене відсутністю бюджетного фінансування, що є об`єктивною причиною, незалежною від волевиявлення позивача. Таким чином, у діях Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області відсутній склад правопорушення, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», а тому постанова державного виконавця про накладення штрафу є необґрунтованою, прийнятою без урахування поважних причин невиконання судового рішення та підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення, зазначених в ухвалі, недоліків.

На виконання вимог ухвали суду, позивач, у строк встановлений судом, усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований належним чином, шляхом направлення ухвали про заміну неналежного відповідача у справі в електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд», про що свідчить довідка про доставку електронного листа, сформована програмним забезпеченням «Діловодство спеціалізованого суду».

Письмових пояснень від третьої особи не надходило, про відкриття провадження у справі проінформовано належним чином, шляхом направлення рекомендованого листа, який повернуто за закінченням встановленого терміну зберігання, що відповідно до приписів ч. 11 ст. 126, пункту 5 частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) вважається належним вручення судового рішення.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 у справі № 320/23423/23 позов ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області (далі ТУ ССО) задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ТУ ССО щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, зобов`язно відповідача здійснити відповідне нарахування і виплату у розмірі до 30 000 грн пропорційно відпрацьованому часу за період з 24.02.2022 по 20.01.2023. Рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

На підставі вказаного рішення Київським окружним адміністративним судом виготовлено виконавчий лист, який видано 04.11.2024.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць Інною Миколаївною винесено постанову від 07.11.2024 про відкриття виконавчого провадження №76485536 з виконання виконавчого листа №320/23423/23, про зобов`язання зобов`язання Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 починаючи з 24 лютого 2022 року щомісячно у розмірі до 30000 гривень пропорційно відпрацьованому часу за місяць за період з 24.02.2022 по 20.01.2023.

Після відкриття виконавчого провадження № 76485536 Управління повідомило державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про вжиті заходи та зазначило, що фактична виплата грошових коштів буде здійснена в порядку черговості після надходження відповідних бюджетних асигнувань.

Крім того, листами від 07.08.2024 № 41.07-395/ССО та від 02.12.2024 № 41.07-583/ССО Територіальне управлінням Служби судової охорони у місті Києві та Київській області, з метою забезпечення виконання рішення Київського окружного адміністративного суду у справі № 320/23423/23 зверталося до Центрального органу управління Служби судової охорони як до розпорядника бюджетних коштів другого рівня з проханням збільшити кошторисні призначення за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя».

Згідно з листом Міністерства фінансів України від 08 грудня 2023 року № 08020-01-3/34132, у Державному бюджеті України на 2024 рік за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» передбачено видатки в обсязі 10 000 000 (десять мільйонів) гривень, що становить лише 1,74 % від загальної потреби у фінансових ресурсах, необхідних для забезпечення виконання відповідних судових рішень.

Відповідно до листа Державної судової адміністрації України від 09 лютого 2024 року № 11-4208/24, виконання судових рішень, ухвалених на користь працівників Служби судової охорони, має здійснюватися виключно в межах бюджетних призначень, передбачених за відповідною бюджетною програмою, визначеною законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

16.04.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць Інною Миколаївною винесено постанову про накладення штрафу на ТУ ССО у сумі 5100 грн за невиконання рішення суду, одночасно зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність.

Вважаючи постанову від 16.04.2025 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн протиправною, позивач звернувся до суду.

Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування

Відповідно до статті 19 Конституції України орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За приписами ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або з принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами 2, 4 статті 372 КАС судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Так, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст. 3 Закону №1404-VIII).

Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 Закону №1404-VIII, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до вказаного Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 вказаного Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону №1404-VIII).

Приписами статті 75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних доходів громадян; на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З системного аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VIII слідує, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом.

Така відповідальність настає за умови, якщо судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем..

Верховний Суд у постанові від 15.05.2020 по справі №812/1813/18 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна позиція висловлена Постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі №0840/3476/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19 та від 15 квітня 2020 року у справі №811/1324/18.

Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Суд приймає до уваги доводи Позивача, що виконання судового рішення в повному обсязі, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901-VI (далі - Закон №4901-VI), яким затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження.

Частиною 1 статті 4 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ч. 2 ст. 4 Закону №4901-VI).

Статтею 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можуть здійснюватися лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Згідно з ч. 3 ст. 19 Бюджетного кодексу України учасниками бюджетного процесу є органи, установи та посадові особи, які наділені бюджетними повноваженнями.

Частина 1 ст. 22 даного Кодексу закріплює положення, відповідно до яких для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Управління є бюджетною установою та у своїй діяльності керується Бюджетним кодексом України.

Відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України управління, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, отримує фінансування та здійснює платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Кодексом та Законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Окрім того слід акцентувати увагу, що відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

За такого правового регулювання суд доходить висновку, що негативні наслідки для боржника за невиконання рішення суду наступають лише у випадку, якщо це пов`язано з неповажними причин, а відтак державний виконавець, на час прийняття рішення про накладення штрафу, має встановити такий факт.

До аналогічних висновків неодноразово доходив Верховний Суд при вирішенні подібних судових спорів , як приклад у справі №640/9234/19 від 21.01.2020.

Оцінка аргументів учасників справи та висновки суду

Суд враховує, що відповідно до листа Міністерства фінансів України у Державному бюджеті України на 2024 рік Державній судовій адміністрації України, як головному розпоряднику бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності Служби судової охорони за бюджетною програмою КПКВК 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" передбачені бюджетні призначення на загальну суму 10,0 млн. грн.

Суд враховує, що у відповідності до вказаних бюджетних призначень Територіальному управлінню Служби судової охорони у м. Києві та Київській області на такі видатки згідно кошторису на 2024 рік виділені кошти в розмірі лише 25 763,00 грн.

Також відповідачу за вищевказаною бюджетною програмою на 2025 рік затверджено кошторис у сумі 37 363, 00 тис. грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що Територіальним управлінням у межах своїх повноважень вжито вичерпних заходів для виконання рішення суду, ведеться листування з розпорядником коштів вищого рівня щодо виділення додаткових кошторисних призначень на виконання рішення суду.

Також суд зазначає, що постанова про накладення штрафу приймається у випадку, якщо рішення суду не виконується боржником без поважних причин.

Проте позивачем в межах його компетенції вжито всіх заходів для його виконання, також доведено до відома державного виконавця, що виплата додаткової винагороди стягувачу буде здійснена територіальним управлінням після виділення коштів на зазначені цілі у найкоротшій термін.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що невиконання судового рішення територіальним управлінням щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 через відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не можна вважати невиконанням судового рішення без поважних причин.

Наведеного висновку неодноразово доходив Верховний Суд, про що зазначено зокрема в ухвалі Верховного Суду від 16 липня 2018 року у справі №811/1469/18 та у постанові від 15.05.2020 у справі №812/1813/18 та від 24.10.2019 у справі № 821/322/17.

Відтак, постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Коломієць Інни Миколаївни винесена в межах виконавчого провадження № 76485536. від 16.04.2025 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. підлягає скасуванню, як протиправна, а позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись статтями 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

1. Позовні вимоги - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Коломієць Інни Миколаївни від 16.04.2025 ВП №76485536 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

3. Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: Територіальне управління Служби судової охорони у м.Києві та Київській області (Київська обл., м. Боярка, вул.Білогородська, буд. 13 вул. Велика Васильківська, буд. 104; ).

відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) ( м. Київ, вул. Сверстюка, буд. 15; ).

третя особа: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Сас Є.В.