Справа № 160/28124/25
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод монтажних виробів» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод монтажних виробів» з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
Ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.
До суду через систему «Електронний Суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлено порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України, в частині завищення податкового кредиту на загальну суму 514 963,00 грн, у тому числі: за червень 2024 року на суму 132 403,00 грн, вересень 2024 року 156 480,00 грн, жовтень 2024 року 226 080,00 грн, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 514 963,00 грн (ряд. 18 Декларації) за вказані звітні податкові періоди. Перевіркою встановлено, що протягом періоду, що перевірявся, позивач як покупець здійснював оформлення господарських операцій, що не спрямовані на настання реальних правових наслідків, з контрагентами постачальниками ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА», ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР». Наголошує на тому, що між всіма учасниками схем постачання товару від вказаних контрагентів-постачальників до позивача відбувалося лише оформлення документів для поставки, без її фактичного здійснення. Єдиною метою документального оформлення цих операцій є ненастання реальних економічних вигод, а лише мінімізація податкових зобов`язань позивача. Зазначені дії платника є умисними, оскільки він удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім невиконання або неналежного виконання вимог, установлених Кодексом, зокрема в частині штучного збільшення податкового кредиту, без наявних реальних підстав для цього. Вина позивача підтверджується тим, що платник податків мав можливість дотримуватись норм чинного законодавства, зокрема здійснити господарську операцію, яка передбачає отримання економічного ефекту, однак, не вжив достатніх заходів для цього, через те, що з метою зменшення бази оподаткування, він діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності. З огляду на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
До суду через систему «Електронний Суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній проти тверджень представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, заперечив, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що приписів чинного законодавства не порушував, наголошував на реальності господарських операцій з поставки товарів та необґрунтованості відповідачем наслідкового зв`язку між ризиковістю контрагентів позивача та взаємовідносинами між ними та позивачем. З огляду на викладене, просить суд позовну заяву задовольнити.
До суду через систему «Електронний Суд» від представника відповідача надійшло клопотання, в якому останній заперечив проти тверджень представника позивача, викладених у відповіді на відзив. Посилається на нереальність здійснених між позивачем та його контрагентами господарських операцій з поставки товарів та відповідність контрагентів позивача критеріям ризиковості в окремих податкових періодах. Наголошує на законності та обґрунтованості спірного податкового повідомлення-рішення, у зв`язку із чим, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Не погодившись із висновками акта перевірки, ТОВ «ЗМВ» подано до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області заперечення за вих. №426 від 17.06.2025 на акт перевірки, в якому позивач просив переглянути результати перевірки та скасувати акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЗМВ» №2353/04-36-07-05/00109487 від 23.05.2025 у повному обсязі, та за результатами розгляду цих заперечень не приймати податкове повідомлення-рішення про донарахування податкових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій.
Не погодившись із вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач на підставі ст. 56 ПК України подав скаргу до Державної податкової служби України за вих. №536 від 28.07.2025, в якій просив визнати безпідставними та необґрунтованими висновки, викладені в акті Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №2353/04-36-07-05/00109487 від 23.05.2025 та скасувати спірне податкове повідомлення-рішення.
Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги №26810/6/99-00-06-01-01-06 від 16.09.2025 спірне податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Позивач, вважаючи спірне податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку та в розмірах встановлених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Згідно із п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до положень пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

За змістом пп. «а» п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, а саме дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Відповідно до пункту198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), визначений у статті 200 ПК України.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

За положеннями пункту 200.2 статті 200 ПК України для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (пункт 200.7 статті 200 ПК України).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума податку для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена, крім того, податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум витрат та податкового кредиту, врахованих платником під час визначення податкових зобов`язань з податку на прибуток та з ПДВ відповідно, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимозі ст. 75 КАС України щодо достовірності доказів.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

Щодо господарських відносин позивача з ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» () за охоплений перевіркою період з 01.06.2024 по 30.06.2024, суд зазначає наступне.

16.05.2024 між ТОВ «ЗМВ» (покупець) та ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» (постачальник) було укладено Договір поставки №0031 (далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується поставляти і передавати у власність покупцю визначену цим Договором продукцію, а покупець зобов`язується приймати цю продукцію та своєчасно здійснювати її оплату.

27.05.2024 сторонами Договору складено та підписано Специфікацію №1, якою обумовлено умови поставки товару на суму 402736,80 грн, з ПДВ, яка є невід`ємною частиною Договору.

ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» виставлено рахунок на оплату №0624-102 від 04.06.2024 на суму 402736,80 грн, з ПДВ.

Факт поставки товару підтверджується видатковою накладною №074 від 04.06.2024 на суму 402736,80 грн, з ПДВ; транспортування товару до покупця підтверджено товарно-транспортною накладною №074/1 від 04.06.2024.

Факт оплати позивачем поставленого товару підтверджено платіжними інструкціями №2866 від 20.06.2024 на суму 52500,00 грн, з ПДВ, №3832 від 29.01.2025 на суму 350236,80 грн, з ПДВ,

Специфікацію №2 від 03.06.2024 сторонами Договору обумовлено умови поставки товару на суму 391680,00 грн, з ПДВ, яка є невід`ємною частиною Договору.

ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» виставлено рахунок на оплату №0624-118 від 10.06.2024 на суму 391680,00 грн, з ПДВ.

Факт поставки товару підтверджується видатковою накладною №082 від 10.06.2024 на суму 391680,00 грн, з ПДВ; транспортування товару до покупця підтверджено товарно-транспортною накладною №082/1 від 10.06.2024.

Факт оплати позивачем поставленого товару підтверджено платіжними інструкціями №2882 від 26.06.2024 на суму 51000,00 грн, з ПДВ, №3833 від 29.01.2025 на суму 62680,00 грн, з ПДВ, №3838 від 31.01.2025 на суму 135000,00 грн, з ПДВ, №3952 від 24.02.2025 на суму 143000,00 грн, з ПДВ.

Крім того, за наслідком зазначеної вище господарської операції ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» були складені та направлені на реєстрацію до ДПС України податкові накладні від 04.06.2024 №28 на загальну суму 335614,00 грн, у т. ч. ПДВ 67122,80 грн, та від 10.06.2024 №37 на загальну суму 326400,00 грн, у т. ч. ПДВ 65280,00 грн.

Зазначені вище податкові накладні зареєстровано ДПС України, про що свідчать копії квитанцій про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що містяться у матеріалах справи.

Придбані товари ТОВ «ЗМВ» використано у виробничій діяльності та списано згідно актів списання №№СпТ-000057, СпТ-000058, СпТ-000059 від 30.06.2024, №№СпТ-000113, СпТ-000114, СпТ-000115 від 31.08.2024, №СпТ-000201 від 31.12.2024.

Вироблену з поставлених товарів продукцію ТОВ «ЗМВ» реалізовано кінцевим споживачам ТОВ «НВО «СЗХНО», згідно видаткових накладних №РН-0000054 від 13.06.2024, №РН-0000136 від 05.12.2024, №РН-0000137 від 11.12.2024, ТОВ «Інтеренергосервіс», згідно видаткових накладних №РН-0000055 від 21.06.2024, №РН-0000056 від 21.06.2024, ТОВ «Завод «Укренергочормет», згідно видаткових накладних №РН-0000058 від 25.06.2024, №РН-0000059 від 25.06.2024, ПрАТ «Черкаське Хімволокно», згідно видаткової накладної №РН-0000085 від 06.08.2024, Філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазвидобуваюча компанія», згідно видаткової накладної №РН-0000087 від 13.08.2024, ТОВ «ПБК «Тітан», згідно видаткової накладної №РН-0000089 від 21.08.2024.

При цьому, за результатом проведеної перевірки, відповідач дійшов висновку про нереальність господарської операції між позивачем та ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ», що стало підставою для віднесення позивачем відповідних сум ПДВ до податкового кредиту.

В акті перевірки відповідач посилається на те, що контрагент позивача ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» відповідає критеріям ризиковості згідно рішень про відповідність/невідповідність платника на додану вартість критеріям ризиковості від 05.01.2024 (відповідність п. 5 Критеріїв ризиковості платника податку до 25.03.2024) та від 03.07.2024 (відповідність п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку).

Крім того, в акті перевірки відповідач посилається на допущення позивачем та його контрагентом ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» помилок при оформленні товарно-транспортних накладних, зокрема: відсутність даних про місцезнаходження пункту розвантаження, ПІБ та посади особи вантажоодержувача, часу прибуття та вибуття автомобіля, підписів водіїв, а також непідтвердження факту працевлаштування водія, що здійснював перевезення вантажу згідно товарно-транспортних накладних у ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ».

Також, в акті перевірки зазначено про ненадання позивачем до перевірки висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікатів якості, сертифікатів походження товару або посвідчень про якість товару, придбаного у ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ», а саме: лист 1,2 мм х/к новий 1,25х2,5 м, лист 1,4 мм х/к новий 1,25х2,5 м, код УКТЗЕД 7209. Враховуючи відсутність сертифікатів походження, відповідач дійшов висновку про неможливість встановлення фактичного придбання товарів, що були реалізовані позивачу, що свідчить про неможливість продажу товарно-матеріальних цінностей за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій до ТОВ «ЗМВ».

За висновком відповідача, наведене свідчить про відсутність у постачальника джерела первинного походження товарів, відтак, не існує дійсної можливості набуття його у власність ТОВ «ЗМВ», а тому, відсутній факт володіння відповідним активом та розпорядженням ним ТОВ «ЗМВ», незважаючи на документальне оформлення операцій. Відсутність у ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» необхідних трудових та виробничих ресурсів та/або з урахуванням змісту і специфіки вказаних операцій, які передбачають наявність основних засобів, об`єктів оподаткування, складських приміщень, необхідних виробничих потужностей та/або транспорту (зокрема, вантажного та іншого спеціального призначення), забезпечення спеціальних умов для зберігання товарів, придбання і реалізацію яких документально оформлено при взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та покупцями, вбачається відсутність об`єктивно необхідних умов для реального здійснення задокументованих між ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» та його контрагентами господарських операцій щодо придбання та реалізації товарів/послуг.

З огляду на викладене, відповідач дійшов висновку про те, що сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в ланцюгу, свідчить про те, що метою їх функціонування є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.

Однак, висновок відповідача щодо нереальності господарської операції не підтверджується належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності достатніми доказами.

Як вже було зазначено судом, у акті перевірки відповідач посилається на те, що контрагент позивача ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» відповідає критеріям ризиковості згідно рішень про відповідність/невідповідність платника на додану вартість критеріям ризиковості від 05.01.2024 (відповідність п. 5 Критеріїв ризиковості платника податку до 25.03.2024) та від 03.07.2024 (відповідність п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку).

Однак, суд зауважує, що спірна господарська операція між позивачем та ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» здійснювалася у період з 16.05.2024 по 10.06.2024, а перевірка контролюючого органу охоплювала період відносин позивача з ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» з 01.06.2024 по 30.06.2024. У зазначені періоди контрагент позивача ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» статусу ризикового платника податку не мав.

З огляду на викладене, посилання відповідача на наявність стосовно ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» рішень про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості не стосується предмету даного спору.

Щодо зауважень контролюючого органу до оформлення товарно-транспортних накладних, суд зазначає наступне.

Суд наголошує на тому, що товарно-транспортна накладна, в першу чергу, є документом, який підтверджує факт надання послуг перевезення вантажу, а не факт поставки товарів.

Правила перевезень вантажів не встановлюють правил податкового обліку витрат платників податку, правил формування податкового кредиту з ПДВ за результатами здійснення господарських операцій з поставок товарів, здійснених шляхом автомобільних перевезень вантажів тощо, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського та податкового обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Разом з тим, відсутність транспортних документів не є доказом фіктивності операцій з постачання товару, що підтверджується позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.09.2018 у справі № 804/4787/16. Аналогічна правова позиція підтверджується зокрема і постановою Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №804/644/16.

При цьому, факт поставки ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» товарів на користь позивача підтверджується належним чином складеними первинними документами, а саме: рахунками на оплату, видатковими накладними та платіжними документами.

Щодо відсутності окремих документів, пов`язаних із господарськими операціями, зокрема висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікатів якості, сертифікатів походження товару або посвідчень про якість товару, придбаного у ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ», суд зазначає, що зазначені документи не є первинними документами, та не можуть бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку факту здійснення господарських операцій. З огляду на це, відповідач безпідставно посилається на їх відсутність як на підставу для визнання господарської операції з ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» нереальною. Зазначені документи підтверджують лише якість та комплектність товару, що поставляється.

Ненадання сертифікатів не є доказом наявності складу податкового правопорушення. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 29.03.2023 у справі №560/12630/21. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2023 у справі № 520/9667/19.

Відповідач не надав жодних доказів щодо того, чому ці документи повинні були б бути йому надані для цілей підтвердження реальності господарських операцій, у тому числі підтвердження походження товарів, яким чином саме ці документи можуть допомогти у зазначених питаннях, чому повинні бути надані саме ці документи, а не первинні документи, і чому не достатньо тих первинних документів, які вже були надані відповідачу під час проведення перевірки.

У чинному законодавстві не передбачений обов`язок платників податків надавати контролюючому органу в рамках проведення перевірки документи, що підтверджують якість тих чи інших товарів. Тим більше, законодавство не ставить дійсність і реальність господарських операцій і первинних документів, наданих на їх підтвердження, від факту надання або ненадання документів, що підтверджують якість відповідних товарів.

Первинні документи, які були надані, є належним підтвердженням проведення господарської операції та відображення її у бухгалтерському обліку.

Крім того, суд наголошує, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем (замовником).

У постанові від 03.09.2019 у справі №810/3790/17 Верховний Суд зазначив, що висновки про відсутність у контрагентів (по «ланцюгу» постачання) трудових та матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, наявної в базі даних ДФС, проте, податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

Окрім того, суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути й необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально поставляти на їх адресу товари (роботи чи послуги) або придбавати у них роботи чи послуги, незважаючи на те, що контрагенти, можливо, і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що суб`єкт господарської діяльності може залучати осіб до співпраці на інших умовах, ніж умови трудового договору, зокрема, на підставі цивільно-правових договорів або шляхом укладення договорів аутсорсингу та аутстафінгу. Такі моделі організації залучення осіб для виконання виробничих завдань суб`єктами господарювання є допустимими та підтверджуються судовою практикою, зокрема, але не виключно: постановами Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №826/14549/15, від 06.02.2018 у справі №816/166/15-а, від 13.08.2020 у справі №520/4829/19, від 21.10.2020 у справі №140/1845/19.

Висновок контролюючого органу ґрунтується виключно на даних, що містяться в інформаційних комп`ютерних автоматизованих системах ДПС України.

Суд вважає також необґрунтованим такі посилання контролюючого органу як на підставу до відмови в задоволенні позову, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №802/1428/17-а.

Співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах податкового органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться. А тому, нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без врахування даних первинних документів.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі №200/4942/20-а.

З викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що позивач та ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ» здійснили всі передбачені законом дії для того, щоб позивач міг віднести до податкового кредиту суми податку на додану вартість з операцій з придбання товарів для використання їх у господарській діяльності. Надані відповідачеві податкові накладні, рахунки на оплату, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, а також платіжні документи підтверджують факт того, що вказана господарська операція призвела до реальної зміни майнового стану позивача та ТОВ «БУДМАТ ТРЕЙДИНГ», тому, податковий кредит, сформований позивачем з такої операції, є правомірним, а висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки щодо означеної господарської операції безпідставними та необґрунтованими.

Щодо господарських відносин позивача з ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА» () за охоплений перевіркою період з 01.09.2024 по 30.09.2024, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА» (постачальник) виставлено ТОВ «ЗМВ» (покупець) рахунок на оплату №0924-17 від 23.09.2024 товару на суму 938880,00 грн, з ПДВ.

Факт поставки товару за виставленим рахунком на оплату підтверджено видатковими накладними №0924-212 від 23.09.2024 на суму 449280,00 грн, з ПДВ та №0924-213 від 23.09.2024 на суму 489600,00 грн, з ПДВ; транспортування товару покупцю підтверджено товарно-транспортною накладною №0924-212 від 23.09.2025.

Факт оплати позивачем поставленого товару підтверджується платіжними інструкціями №4347 від 13.05.2025 на суму 108880,00 грн, з ПДВ, №4359 від 15.05.2025 на суму 125000,00 грн, з ПДВ, №4403 від 26.05.2025 на суму 302000,00 грн, з ПДВ, №4416 від 28.05.2025 на суму 206000,00 грн, з ПДВ, №4441 від 03.06.2025 на суму 197000,00 грн, з ПДВ.

Крім того, за наслідком зазначеної вище господарської операції ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА» були складені та направлені на реєстрацію до ДПС України податкові накладні від 23.09.2024 №201 на загальну суму 408000,00 грн, у т. ч. ПДВ 81600,00 грн, та від 23.09.2024 №202 на загальну суму 374400,00 грн, у т. ч. ПДВ 74880,00 грн.

Зазначені вище податкові накладні зареєстровано ДПС України, про що свідчать копії квитанцій про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що містяться у матеріалах справи.

Придбані товари ТОВ «ЗМВ» використано у виробничій діяльності та списано згідно актів списання №№СпТ-000064, СпТ-000065, СпТ-000066 від 30.01.2025, №СпТ-000070 від 30.04.2025, №№СпТ-000204, СпТ-000205 від 30.10.2024, №СпТ-000071 від 31.05.2025, №СпТ-000072 від 30.06.2025.

Вироблену з поставлених товарів продукцію ТОВ «ЗМВ» реалізовано кінцевим споживачам ТОВ «НВО «СЗХНО», згідно видаткових накладних №РН-0000001 від 06.01.2025, №РН-0000002 від 17.01.2025, ТОВ «Завод «Укренергочормет», згідно видаткової накладної №РН-0000004 від 20.01.2025, ТОВ «Флексол», згідно видаткової накладної №РН-0000009 від 27.01.2025, ТОВ «Інтеренергосервіс», згідно видаткових накладних №РН-0000041 від 02.04.2025, №РН-0000048 від 18.04.2025, АТ «ДТЕК Західенерго», згідно видаткової накладної №РН-0000053 від 07.05.2025, АТ «ДТЕК Дніпропенерго», згідно видаткової накладної №РН-0000074 від 16.06.2025, ТОВ «Сойл-Сервіс», згідно видаткової накладної №РН-0000117 від 31.10.2024.

При цьому, за результатом проведеної перевірки, відповідач дійшов висновку про нереальність господарської операції між позивачем та ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА», що стало підставою для віднесення позивачем відповідних сум ПДВ до податкового кредиту.

В акті перевірки відповідач посилається на те, що контрагент позивача ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА» відповідає критеріям ризиковості згідно рішень про відповідність/невідповідність платника на додану вартість критеріям ризиковості від 05.01.2024 (відповідність п. 5 Критеріїв ризиковості платника податку до 16.08.2024) та від 20.03.2025 (відповідність п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку).

Крім того, в акті перевірки відповідач посилається на фігурування ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА» в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000021 від 04.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, згідно ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 14.01.2025 у справі №760/27281/24.

В акті перевірки відповідач посилається на допущення позивачем та його контрагентом ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА» помилок при оформленні товарно-транспортної накладної, зокрема: відсутність даних про ПІБ та посади довіреної особи вантажоодержувача, часу прибуття та вибуття автомобіля, підписів водіїв, а також непідтвердження факту працевлаштування водія, що здійснював перевезення вантажу згідно товарно-транспортної накладної у ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА».

Також, в акті перевірки зазначено про ненадання позивачем до перевірки висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікатів якості, сертифікатів походження товару або посвідчень про якість товару, придбаного у ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА», а саме: лист 1,4 мм х/к новий 1,25х2,5 м, лист 1,5 мм х/к новий 1,25х2,5 м, код УКТЗЕД 7209. Враховуючи відсутність сертифікатів походження, відповідач дійшов висновку про неможливість встановлення фактичного придбання товарів, що були реалізовані позивачу, що свідчить про неможливість продажу товарно-матеріальних цінностей за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій до ТОВ «ЗМВ».

За висновком відповідача, наведене свідчить про відсутність у постачальника джерела первинного походження товарів, відтак, не існує дійсної можливості набуття його у власність ТОВ «ЗМВ», а тому, відсутній факт володіння відповідним активом та розпорядженням ним ТОВ «ЗМВ», незважаючи на документальне оформлення операцій. Відсутність у ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА» необхідних трудових та виробничих ресурсів та/або з урахуванням змісту і специфіки вказаних операцій, які передбачають наявність основних засобів, об`єктів оподаткування, складських приміщень, необхідних виробничих потужностей та/або транспорту (зокрема, вантажного та іншого спеціального призначення), забезпечення спеціальних умов для зберігання товарів, придбання і реалізацію яких документально оформлено при взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та покупцями, вбачається відсутність об`єктивно необхідних умов для реального здійснення задокументованих між ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА» та його контрагентами господарських операцій щодо придбання та реалізації товарів/послуг.

З огляду на викладене, відповідач дійшов висновку про те, що сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в ланцюгу, свідчить про те, що метою їх функціонування є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.

Однак, висновок відповідача щодо нереальності господарської операції не підтверджується належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності достатніми доказами.

Як вже було зазначено судом, у акті перевірки відповідач посилається на те, що контрагент позивача ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА» відповідає критеріям ризиковості згідно рішень про відповідність/невідповідність платника на додану вартість критеріям ризиковості від 05.01.2024 (відповідність п. 5 Критеріїв ризиковості платника податку до 16.08.2024) та від 20.03.2025 (відповідність п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку).

Однак, суд зауважує, що спірна господарська операція між позивачем та ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА» здійснювалася 23.09.2024, а перевірка контролюючого органу охоплювала період відносин позивача з ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА» з 01.09.2024 по 30.09.2024. У зазначений період контрагент позивача ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА» статусу ризикового платника податку не мав.

З огляду на викладене, посилання відповідача на наявність стосовно ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА» рішень про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості не стосується предмету даного спору.

Щодо наявності кримінального провадження, в якому фігурує контрагент позивача ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА», суд зазначає, що матеріалами справи та інформацією, наявною у Єдиному державному реєстрі судових рішень, не підтверджено здійснення слідчих заходів у кримінальному провадженні після постановлення слідчим суддею Солом`янського районного суду м. Києва ухвали від 14.01.2025 у справі №760/27281/24.

Разом з тим, з аналізу зазначеного кримінального провадження не встановлено наявність повідомлень про підозру чи висунення звинувачень відносно посадових осіб ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА».

Верховний Суд у постанові від 02.10.2018 у справі №826/6146/16 дійшов висновку про те, що наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, в якому не винесено вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.

Суд не враховує доводи відповідача в частині посилання на матеріали кримінального провадження, оскільки такі матеріали можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

Вищезазначена правова позиція передбачена судовою практикою Верховного Суду, зокрема, але не виключно, постановою Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №520/9698/19, постановою Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №822/551/18.

При цьому, Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 у справі №816/809/17 висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Щодо зауважень контролюючого органу до оформлення товарно-транспортних накладних, суд зазначає наступне.

Суд наголошує на тому, що товарно-транспортна накладна, в першу чергу, є документом, який підтверджує факт надання послуг перевезення вантажу, а не факт поставки товарів.

Правила перевезень вантажів не встановлюють правил податкового обліку витрат платників податку, правил формування податкового кредиту з ПДВ за результатами здійснення господарських операцій з поставок товарів, здійснених шляхом автомобільних перевезень вантажів тощо, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського та податкового обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Разом з тим, відсутність транспортних документів не є доказом фіктивності операцій з постачання товару, що підтверджується позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.09.2018 у справі № 804/4787/16. Аналогічна правова позиція підтверджується зокрема і постановою Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №804/644/16.

При цьому, факт поставки ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА» товарів на користь позивача підтверджується належним чином складеними первинними документами, а саме: рахунком на оплату, видатковими накладними та платіжними документами.

Щодо відсутності окремих документів, пов`язаних із господарськими операціями, зокрема висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікатів якості, сертифікатів походження товару або посвідчень про якість товару, придбаного у ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА», суд зазначає, що зазначені документи не є первинними документами, та не можуть бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку факту здійснення господарських операцій. З огляду на це, відповідач безпідставно посилається на їх відсутність як на підставу для визнання господарської операції з ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА» нереальною. Зазначені документи підтверджують лише якість та комплектність товару, що поставляється.

Ненадання сертифікатів не є доказом наявності складу податкового правопорушення. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 29.03.2023 у справі №560/12630/21. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2023 у справі № 520/9667/19.

Відповідач не надав жодних доказів щодо того, чому ці документи повинні були б бути йому надані для цілей підтвердження реальності господарських операцій, у тому числі підтвердження походження товарів, яким чином саме ці документи можуть допомогти у зазначених питаннях, чому повинні бути надані саме ці документи, а не первинні документи, і чому не достатньо тих первинних документів, які вже були надані відповідачу під час проведення перевірки.

У чинному законодавстві не передбачений обов`язок платників податків надавати контролюючому органу в рамках проведення перевірки документи, що підтверджують якість тих чи інших товарів. Тим більше, законодавство не ставить дійсність і реальність господарських операцій і первинних документів, наданих на їх підтвердження, від факту надання або ненадання документів, що підтверджують якість відповідних товарів.

Первинні документи, які були надані, є належним підтвердженням проведення господарської операції та відображення її у бухгалтерському обліку.

Крім того, суд наголошує, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем (замовником).

У постанові від 03.09.2019 у справі №810/3790/17 Верховний Суд зазначив, що висновки про відсутність у контрагентів (по «ланцюгу» постачання) трудових та матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, наявної в базі даних ДФС, проте, податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

Окрім того, суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути й необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально поставляти на їх адресу товари (роботи чи послуги) або придбавати у них роботи чи послуги, незважаючи на те, що контрагенти, можливо, і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що суб`єкт господарської діяльності може залучати осіб до співпраці на інших умовах, ніж умови трудового договору, зокрема, на підставі цивільно-правових договорів або шляхом укладення договорів аутсорсингу та аутстафінгу. Такі моделі організації залучення осіб для виконання виробничих завдань суб`єктами господарювання є допустимими та підтверджуються судовою практикою, зокрема, але не виключно: постановами Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №826/14549/15, від 06.02.2018 у справі №816/166/15-а, від 13.08.2020 у справі №520/4829/19, від 21.10.2020 у справі №140/1845/19.

Висновок контролюючого органу ґрунтується виключно на даних, що містяться в інформаційних комп`ютерних автоматизованих системах ДПС України.

Суд вважає також необґрунтованим такі посилання контролюючого органу як на підставу до відмови в задоволенні позову, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №802/1428/17-а.

Співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах податкового органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться. А тому, нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без врахування даних первинних документів.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі №200/4942/20-а.

З викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що позивач та ТОВ «ТЕХБУД МАНУФАКТУРА» здійснили всі передбачені законом дії для того, щоб позивач міг віднести до податкового кредиту суми податку на додану вартість з операцій з придбання товарів для використання їх у господарській діяльності. Надані відповідачеві податкові накладні, рахунки на оплату, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, а також платіжні документи підтверджують факт того, що вказана господарська операція призвела до реальної зміни майнового стану позивача та ТОВ«ТЕХБУД МАНУФАКТУРА», тому, податковий кредит, сформований позивачем з такої операції, є правомірним, а висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки щодо означеної господарської операції безпідставними та необґрунтованими.

Щодо господарських відносин позивача з ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР» () за охоплений перевіркою період з 01.10.2024 по 31.10.2024, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР» (постачальник) виставлено ТОВ «ЗМВ» (покупець) рахунок на оплату №10-14 від 21.10.2024 товару на суму 1356480,00 грн, з ПДВ.

Факт поставки товару за виставленим рахунком на оплату підтверджено видатковими накладними №058 від 21.10.2024 на суму 443520,00 грн, з ПДВ, №062 від 22.10.2024 на суму 456192,00 грн, з ПДВ, №065 від 23.10.2024 на суму 456768,00 грн, з ПДВ; транспортування товару покупцю підтверджено товарно-транспортними накладними №058-1 від 21.10.2024, №062-1 від 22.10.2024, №065-1 від 23.10.2024.

Факт оплати позивачем поставленого товару підтверджується платіжними інструкціями №3441 від 05.11.2024 на суму 224480,00 грн, з ПДВ, №3533 від 18.11.2024 на суму 310000,00 грн, з ПДВ, №3547 від 20.11.2024 на суму 168000,00 грн, з ПДВ, №3615 від 05.12.2024 на суму 85000,00 грн, з ПДВ, №3628 від 09.12.2024 на суму 280000,00 грн, з ПДВ, №3637 від 10.12.2024 на суму 185000,00 грн, №3651 від 12.12.2024 на суму 104000,00 грн.

Крім того, за наслідком зазначеної вище господарської операції ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР» були складені та направлені на реєстрацію до ДПС України податкові накладні від 21.10.2024 №50 на загальну суму 369600,00 грн, у т. ч. ПДВ 73920,00 грн, від 22.10.2024 №51 на загальну суму 380160,00 грн, у т. ч. ПДВ 76032,00 грн, від 23.1.2024 №52 на загальну суму 380640,00 грн, у т. ч. ПДВ 76128,00 грн.

Зазначені вище податкові накладні зареєстровано ДПС України, про що свідчать копії квитанцій про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що містяться у матеріалах справи.

Придбані товари ТОВ «ЗМВ» використано у виробничій діяльності та списано згідно актів списання №№СпТ-000067, СпТ-000068, СпТ-000069 від 28.02.2025, №№СпТ-000202, СпТ-000203 від 31.12.2024, №СпТ-000066 від 31.01.2025, №СпТ-000071 від 31.05.2025.

Вироблену з поставлених товарів продукцію ТОВ «ЗМВ» реалізовано кінцевим споживачам ТОВ «НВО «СЗХНО», згідно видаткових накладних №РН-0000001 від 06.01.2025, №РН-0000002 від 17.01.2025, №РН-0000015 від 07.02.2025, №РН-0000133 від 02.12.2024, №№РН-0000144, РН-0000145 від 16.12.2024, ТОВ «Інтеренергосервіс», згідно видаткових накладних №РН-0000012 від 04.02.2025, №РН-0000016 від 11.02.2025, АТ «ДТЕК Західенерго», згідно видаткової накладної №РН-0000053 від 07.05.2025.

При цьому, за результатом проведеної перевірки, відповідач дійшов висновку про нереальність господарської операції між позивачем та ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР», що стало підставою для віднесення позивачем відповідних сум ПДВ до податкового кредиту.

В акті перевірки відповідач посилається на те, що контрагент позивача ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР» відповідає критеріям ризиковості згідно рішення про відповідність/невідповідність платника на додану вартість критеріям ризиковості від 20.03.2025 (відповідність п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку).

Крім того, в акті перевірки відповідач посилається на допущення позивачем та його контрагентом ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР» помилок при оформленні товарно-транспортних накладних, зокрема: відсутність даних про ПІБ та посади довіреної особи вантажоодержувача, часу прибуття та вибуття автомобіля, підписів водіїв, а також непідтвердження факту працевлаштування водія, що здійснював перевезення вантажу згідно товарно-транспортної накладної у ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР».

Також, в акті перевірки зазначено про ненадання позивачем до перевірки висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікатів якості, сертифікатів походження товару або посвідчень про якість товару, придбаного у ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР», а саме: лист 1,2 мм х/к новий 1,25х2,5 м, лист 1,0 мм х/к новий 1,25х2,5 м, лист 1,4 мм х/к новий 1,25х2,5 м, код УКТЗЕД 7209. Враховуючи відсутність сертифікатів походження, відповідач дійшов висновку про неможливість встановлення фактичного придбання товарів, що були реалізовані позивачу, що свідчить про неможливість продажу товарно-матеріальних цінностей за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій до ТОВ «ЗМВ».

За висновком відповідача, наведене свідчить про відсутність у постачальника джерела первинного походження товарів, відтак, не існує дійсної можливості набуття його у власність ТОВ «ЗМВ», а тому, відсутній факт володіння відповідним активом та розпорядженням ним ТОВ «ЗМВ», незважаючи на документальне оформлення операцій.

З огляду на викладене, відповідач дійшов висновку про те, що сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в ланцюгу, свідчить про те, що метою їх функціонування є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.

Однак, висновок відповідача щодо нереальності господарської операції не підтверджується належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності достатніми доказами.

Як вже було зазначено судом, у акті перевірки відповідач посилається на те, що контрагент позивача ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР» відповідає критеріям ризиковості згідно рішення про відповідність/невідповідність платника на додану вартість критеріям ризиковості від 20.03.2025 (відповідність п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку).

Однак, суд зауважує, що спірна господарська операція між позивачем та ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР» здійснювалася 21.10.2024-23.10.2024, а перевірка контролюючого органу охоплювала період відносин позивача з ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР» з 01.10.2024 по 31.10.2024. У зазначений період контрагент позивача ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР» статусу ризикового платника податку не мав.

З огляду на викладене, посилання відповідача на наявність стосовно ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР» рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості не стосується предмету даного спору.

Щодо зауважень контролюючого органу до оформлення товарно-транспортних накладних, суд зазначає наступне.

Суд наголошує на тому, що товарно-транспортна накладна, в першу чергу, є документом, який підтверджує факт надання послуг перевезення вантажу, а не факт поставки товарів.

Правила перевезень вантажів не встановлюють правил податкового обліку витрат платників податку, правил формування податкового кредиту з ПДВ за результатами здійснення господарських операцій з поставок товарів, здійснених шляхом автомобільних перевезень вантажів тощо, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського та податкового обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Разом з тим, відсутність транспортних документів не є доказом фіктивності операцій з постачання товару, що підтверджується позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.09.2018 у справі № 804/4787/16. Аналогічна правова позиція підтверджується зокрема і постановою Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №804/644/16.

При цьому, факт поставки ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР» товарів на користь позивача підтверджується належним чином складеними первинними документами, а саме: рахунком на оплату, видатковими накладними та платіжними документами.

Щодо відсутності окремих документів, пов`язаних із господарськими операціями, зокрема висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікатів якості, сертифікатів походження товару або посвідчень про якість товару, придбаного у ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР», суд зазначає, що зазначені документи не є первинними документами, та не можуть бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку факту здійснення господарських операцій. З огляду на це, відповідач безпідставно посилається на їх відсутність як на підставу для визнання господарської операції з ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР» нереальною. Зазначені документи підтверджують лише якість та комплектність товару, що поставляється.

Ненадання сертифікатів не є доказом наявності складу податкового правопорушення. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 29.03.2023 у справі №560/12630/21. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2023 у справі № 520/9667/19.

Відповідач не надав жодних доказів щодо того, чому ці документи повинні були б бути йому надані для цілей підтвердження реальності господарських операцій, у тому числі підтвердження походження товарів, яким чином саме ці документи можуть допомогти у зазначених питаннях, чому повинні бути надані саме ці документи, а не первинні документи, і чому не достатньо тих первинних документів, які вже були надані відповідачу під час проведення перевірки.

У чинному законодавстві не передбачений обов`язок платників податків надавати контролюючому органу в рамках проведення перевірки документи, що підтверджують якість тих чи інших товарів. Тим більше, законодавство не ставить дійсність і реальність господарських операцій і первинних документів, наданих на їх підтвердження, від факту надання або ненадання документів, що підтверджують якість відповідних товарів.

Первинні документи, які були надані, є належним підтвердженням проведення господарської операції та відображення її у бухгалтерському обліку.

Крім того, суд наголошує, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем (замовником).

У постанові від 03.09.2019 у справі №810/3790/17 Верховний Суд зазначив, що висновки про відсутність у контрагентів (по «ланцюгу» постачання) трудових та матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, наявної в базі даних ДФС, проте, податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

Окрім того, суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути й необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально поставляти на їх адресу товари (роботи чи послуги) або придбавати у них роботи чи послуги, незважаючи на те, що контрагенти, можливо, і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що суб`єкт господарської діяльності може залучати осіб до співпраці на інших умовах, ніж умови трудового договору, зокрема, на підставі цивільно-правових договорів або шляхом укладення договорів аутсорсингу та аутстафінгу. Такі моделі організації залучення осіб для виконання виробничих завдань суб`єктами господарювання є допустимими та підтверджуються судовою практикою, зокрема, але не виключно: постановами Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №826/14549/15, від 06.02.2018 у справі №816/166/15-а, від 13.08.2020 у справі №520/4829/19, від 21.10.2020 у справі №140/1845/19.

Висновок контролюючого органу ґрунтується виключно на даних, що містяться в інформаційних комп`ютерних автоматизованих системах ДПС України.

Суд вважає також необґрунтованим такі посилання контролюючого органу як на підставу до відмови в задоволенні позову, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №802/1428/17-а.

Співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах податкового органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться. А тому, нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без врахування даних первинних документів.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі №200/4942/20-а.

З викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що позивач та ТОВ «БЕСТДІЛ ЦЕНТР» здійснили всі передбачені законом дії для того, щоб позивач міг віднести до податкового кредиту суми податку на додану вартість з операцій з придбання товарів для використання їх у господарській діяльності. Надані відповідачеві податкові накладні, рахунки на оплату, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, а також платіжні документи підтверджують факт того, що вказана господарська операція призвела до реальної зміни майнового стану позивача та ТОВ«ТЕХБУД МАНУФАКТУРА», тому, податковий кредит, сформований позивачем з такої операції, є правомірним, а висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки щодо означеної господарської операції безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, необхідними та достатніми підставами для включення платником до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв`язку з таким придбанням (постанова Верховного Суду від 29.03.2023 у справі №560/12630/21). Визначальним фактором для формування платником податку податкового кредиту є наявність у нього виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог ст. 201 ПК України (постанова Верховного Суду від 22.11.2022 у справі № 811/936/15).

За наслідками господарських операцій контрагентами позивача були складені та направлені ДПС України на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, які були зареєстровані, про що свідчать відповідні квитанції.

Крім того позивач не може нести відповідальність за податкові правопорушення, інші порушення вимог законодавства, які, на думку відповідача, мали місце з боку контрагентів позивача та їх контрагентів у ланцюгу постачання.

Так, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій та, відповідно, не можуть бути підставою для визнання відсутності фактичних правовідносин між позивачем та його контрагентами. Така правова позиція підтверджується постановою Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 560/12630/21.

Окрім цього, чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обов`язки, не передбачені чинним законодавством. Таку правову позицію Верховний Суд виснував у постанові від 20.02.2023 у справі №520/9667/19.

Відповідач в акті перевірки не навів належних, допустимих та у своїй сукупності достатніх доказів, що підтверджують умисел позивача та спільність його дій та його контрагентів у вчиненні нереальних господарських операцій з метою отримання податкової пільги у вигляді податкового кредиту.

Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому, платник податку (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (постанови Верховного Суду від 17.11.2020 у справі №816/5040/14, від 29.03.2023 у справі №560/12630/21, від 12.06.2018 у справі №826/16272/13-а, від 31.05.2023 у справі № 808/325/17).

Разом з тим, статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №816/809/17, від 13.03.2018 у справі №814/3520/13-а, а також є сталою у практиці Європейського суду з прав людини.

Зазначена правова позиція підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини: рішення від 09.01.2007 (заява №803/02) у справі «Інтерсплав проти України»; рішення від 22.01.2009 (заява №3991/03) у справі «Булвес проти Болгарії»; рішення від 18.03.2010 (заява №6689/03) у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (п. 72).

Отже, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та праві на отримання бюджетного відшкодування. При цьому, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а повинні бути підтверджені належними, достатніми, достовірними доказами із законних джерел у їх взаємній сукупності.

При цьому, як зазначалося вище, порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому, платник податку (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Щодо проведеного відповідачем аналізу ланцюгів постачання товару, то будь-яка податкова інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах ДПС України відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні КАС України, про що вже неодноразово зазначалося і підтверджувалося практикою Верховного Суду.

Чинне законодавство України не передбачає обов`язку платника податків, зокрема, ПДВ, під час придбання товарів здійснювати перевірку таких товарів за ланцюгом їхнього постачання, встановлювати джерело походження товарів, і не пов`язує можливість придбання тих чи інших товарів із фактом проведення покупцем такої перевірки, а так само не є умовою для формування податкового кредиту з ПДВ.

Підсумовуючи викладене вище, зокрема щодо взаємовідносин позивача з його контрагентами, суд вважає за необхідне узагальнити.

Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі і нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Таким чином, судом відхиляються доводи відповідача про те, що правочини укладені позивачем з його контрагентами визнані податковим органом ризикованими, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Крім того, відповідач не надав суду беззаперечних та неспростовних доказів того, що невиконання контрагентами своїх договірних зобов`язань, мало наслідком безтоварність операцій.

Суд також зазначає, що не є підставою для відмови у праві на формування фінансового результату до оподаткування порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентами позивача.

Будь-яке автоматичне співставлення чи дані, отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не належними доказами, оскільки це не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть бути належними (постанова Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №811/2154/13-а).

При здійсненні платником податків господарської діяльності є можливими і збиткові операції; не є обов`язковим аби економічний ефект спостерігався негайно одразу після вчинення операції; економічний ефект також може не настати ніколи (постанова Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 818/6203/13-а).

За умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок можливих протиправних діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Окрім цього, наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №826/7704/16 (адміністративне провадження №К/9901/38191/18) та від 17.04.2018 у справі №820/475/17 (адміністративне провадження №К/9901/4907/17).

У постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 Велика Палата Верховного Суду, застосувавши норми п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. п. 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, статей 1, 9 Закону № 996-ХІV, так само виснувала, що «…правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.01.2021 у справі №820/4411/16, від 15.04.2020 у справі №826/13929/17 ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. При цьому, виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, звіт/акт з переліком фактично наданих послуг за напрямами, вказаними в договорах, також може бути достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Згідно вимог п. 201.10 ПК України податкова накладна складена та зареєстрована після 01.07.2017 у Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), є для покупця таких товарів (послуг) достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є відповідність податкової накладної до порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2022 у справі № 200/5932/19.

Сертифікаційні документи на товар, які, в свою чергу, не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції; сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. А тому, навіть їх відсутність не має вирішального значення для встановлення фактичного руху активів у процесі виконання поставок (постанова Верховного Суду від 09.08.2022 у справі №380/1905/20).

Відсутність у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу (постанова Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №1570/5614/2012, від 22.10.2019 у справі №822/5413/15).

Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є відповідність податкової накладної до порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2022 у справі №200/5932/19.

Суд звертає увагу на те, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Універсальний принцип розгляду податкових спорів полягає у наступному: перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Суд звертає увагу на висновок Верховного Суду, висловлений, зокрема, в постановах від 17.04.2018 у справі №826/14549/15, від 06.02.2018 у справі №816/166/15-а, від 13.08.2020 у справі №520/4829/19, від 21.10.2020 у справі №140/1845/19, згідно з яким відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 про те, що будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону №996-ХIV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Водночас інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також не мати достатніх підстав для сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.

У таких висновках Велика Палата виходила з того, що підтвердженням господарської операції з огляду на визначення Закону № 996-ХIV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самий собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість, контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. Це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.

Утім, як зазначалось вище, у ході розгляду цієї справи суд не встановив ознак недобросовісності позивача, як і в запереченнях відповідача проти заявлених позовних вимог та доводів позивача не наведено жодних доказів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи фактів узгодженості його дій з недобросовісними контрагентами з метою незаконного отримання податкових вигод або ж його обізнаності з такими діями товариствами чи сприяння ухиленню ними товару від виконання податкових зобов`язань.

На підставі викладеного, судом відхиляються доводи відповідача про нереальність здійснення контрагентами позивача господарських операцій з позивачем.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що правовідносини між позивачем та його контрагентами оформлені належним чином, тобто їх реальність підтверджується належно складеними первинними бухгалтерськими документами, суд дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення від 10.07.2025 № (форма «Р») є протиправними та підлягає скасуванню.

Суд також застосовує правову позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006, «Шабельник проти України» від 19.02.2009, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 у справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 у справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 і ч. 2 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем у справі не доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, тоді як позивачем належним чином та в повному обсязі доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

За наведених обставин та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем понесено документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 9655,56 грн.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 9655,56 грн.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251,255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод монтажних виробів» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення від 10.07.2025 № (форми «Р»).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод монтажних виробів» () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 9655 (дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 56 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька