Справа № 320/6237/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року справа №320/6237/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві щодо зменшення відсоткового розміру грошового забезпечення до показника 70 % та щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, що становить десять прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність, під час здійснення перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії позивачу згідно довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 10.09.2020 року № 21/3/2-/878-1091 у розмірі 80% грошового забезпечення, з 01.03.2022 року враховуючи індексацію відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" від 16.02.2022 року № 118, з 01.03.2023 року враховуючи індексацію відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верст населення у 2023 році" від 24.02.2023 року № 168, з 01.03.2024 року враховуючи індексацію відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верст населення у 2024 році" від 24.02.2024 року № 185, без обмеження максимальним розміром та з урахуванням раніше виплачених сум.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Вісьтак М. Я.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити одноособово суддею Вісьтак М. Я., у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію з 11.10.2013 відповідно до Закону України № 2262-ХІІ. Перерахунок пенсії позивача був здійснений на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києві від 02.07.2021 у справі №640/27230/20 з 01.04.2019 року відповідно до довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України №21/3/2-9/878-1091 від 10.09.2020 про розмір грошового забезпечення. Крім того, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 з урахуванням основного розміру пенсії за вислугу років 80% грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат. Основний розмір пенсії позивача становить 20 101,05 грн. З урахуванням індексації: 25 915,20 грн. Підсумок пенсі з урахуванням максимального розміру пенсії: 23 610 грн. До Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подано адвокатський запит №15.11/24-12 від 15.11.2024, щодо відсоткового значення від розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 , що застосовувалось в момент призначення пенсії, було здійснено зменшення чи обмеження пенсії максимальним розміром пенсії. Листом від 21.11.2024 №2600-0202-8/222836 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що розмір пенсії ОСОБА_1 станом на день звільнення обчислювався із розрахунку 80% грошового забезпечення за 32 роки вислуги, а з 01.01.2018 70% грошового забезпечення. У 2022 Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві проведено нарахування індексації з 01.03.2022, що становить 2 814 грн., 15 коп. У 2023 році проведено нарахування індексації з 01.03.2023, що становить 1 500 грн., 00 коп. У 2024 році проведено нарахування індексації з 01.03.2024, що становить 1 500 грн., 00 коп. Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019, але пенсі. Було обмежено максимальним розміром, що є порушенням чинного законодавства України, оскільки загальна нарахована сума пенсії становить 27 704,77 грн. З урахуванням максимального розміру пенсії становить 23 610,00 грн. Також Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві при здійсненні перерахунку пенсії протиправно застосувало 70% від відповідних сум грошового забезпечення, замість 80%. Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою вих. № 06.12/24-1 від 06.12.2024 року, в якій просив здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України №21/3/2-9/878-1091 від 10.09.2020 у розмірі 80% сум грошового забезпечення, з 01.03.2022 враховуючи індексацію пенсії згідно з постановою КМУ від 16.02.2022 №118, з 01.03.2023 враховуючи індексацію пенсії згідно з постановою КМУ від 24.02.2023 №168, з 01.03.2024 враховуючи індексацію пенсії згідно з постановою КМУ від 22.02.2024 №185, без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум. Листом від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві вих. № 2600-0202-8/247432 від 27.12.2024, де відповідач зазначає, що в нього булли всі законні підстави для обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром пенсії та обчислення його пенсії із розрахунку 70% грошового забезпечення. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, та такими що грубо порушують його права та чинне законодавство України.

У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, без поважних причин.

У матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа, що свідчить про отримання відповідачем 02.06.2025 року копії ухвали суду про відкриття провадження, у його електронний кабінет.

Строк, встановлений для надання відзиву на позовну заяву станом на день ухвалення рішення сплив.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України , у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Процесуальні засади розгляду справи у письмовому провадженні.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

На підставі письмових доказів, поданих позивачем, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є військовим пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

Відповідно до довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України №21/3/2-9/878-1091 від 10.09.2020 ОСОБА_1 розмір грошового забезпечення становить 80% пенсії.

З 01.04.2019 пенсію ОСОБА_1 перераховано з грошового забезпечення зазначеного в довідці від 10.09.2020 №21/3/2-9/878-1091 в розмірі 70% грошового забезпечення.

Відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 10.09.2020 №21/3/2-9/878-1091 яка видана ОСОБА_1 вбачається, що грошове забезпечення складається з:

посадового окладу 9 455,74 грн.;

окладу за військовим звання (полковник) 1 480,00 грн.;

надбавки за вислугу років (50%) 5 467,87 грн.;

надбавка за особливості проходження служби (52%) 8 529,88 грн.;

надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) 1 483,36 грн;

доплата військовослужбовцям оперативних підрозділів, які постійно співробітничають з особами, залученими до участі в оперативно-розшуковій діяльності на конфіденційній основі (15%) 1 418,36 грн.;

премія (10%) 945,57 грн. Усього 28 715, 78 грн.

Оскільки перерахунок пенсії на підставі довідки від 10.09.2020 №21/3/2-9/878-1091 відповідачем здійснено не було, позивач звернувся до суду. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2021 у справі № 640/27232/20 позов було частково задоволено, зобов`язавши відповідача провести перерахунок і виплату пенсії з 01.04.2019 з урахуванням зазначеної довідки. Разом з тим, у частині вимог щодо скасування обмеження максимальним розміром пенсії суд відмовив.

З листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.11.2024 № 2600-0202-8/222836 вбачається, що під час проведення перерахунку пенсії на підставі довідки від 10.09.2020 №21/3/2-9/878-1091 було застосовано обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність. Даним листом відповідач відмовив у здійсненні перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром.

Крім того, судом встановлено, що у 2022, 2023 та 2024 роках ОСОБА_1 було нараховано індексацію відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 118, постанови Кабінету Міністрів України № 168 та постанови Кабінету Міністрів України № 185, однак фактично ці суми не виплачувалися через застосування відповідачем обмеження максимального розміру пенсії.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, вважає їх протиправними та розцінює як незаконне позбавлення частини належної йому пенсії, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, застосовує такі норми законодавства.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон № 2262, відповідно до якого законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до частин першої-другої статті 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Згідно з частиною третьою статті 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції та податкової міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Усі призначені за Законом № 2262-ХІІ пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій (частина четверта статті 63 Закону № 2262-ХІІ).

Щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії позивача в розмірі 80 % від суми грошового забезпечення на підставі довідки, суд зазначає таке.

Відповідно до довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України №21/3/2-9/878-1091 від 10.09.2020 ОСОБА_1 розмір грошового забезпечення становить 80% пенсії.

Під час здійснення перерахунку пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України №21/3/2-9/878-1091 від 10.09.2020 основний розмір пенсії обчислений виходячи з 70% від суми грошового забезпечення.

Наведені обставини свідчать, що відповідачем при проведенні даного перерахунку було зменшено основний розмір пенсії позивача з 80 % до 70 % грошового забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999року, щодо офіційного тлумачення ст.58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів зазначено: «за загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип закріплений у частині першій ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце».

Із зазначеного можна зробити висновок, що застосування в даному випадку до перерахунку пенсії Закон України № 3368-VI, який не має зворотної дії в часі і не може поширювати свою дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, є незаконним.

Суд звертає увагу, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Окрім цього, 04.02.2018 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалено рішення в аналогічній зразковій адміністративній справі №240/5401/18, відповідно до якого позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії задоволено.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 залишено без змін вищевказане судове рішення Верховного Суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатам розгляду зразкової справи, суд повинен враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатам розгляду зразкової справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01.07.2014 (справа № 21-244а14), 06.02.2012 (справа № 21-322а11), 25.09.2012 (справа № 21-230а12), 10.02.2015 (справа № 21-630а14), а також у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 (справа № 539/3872/14-а, провадження № К/9901/1247/18).

У цих рішеннях суд наголосив, що при вирішенні питання про застосування закону в часі слід виходити зі статті 22 Конституції України, за якою права і свободи людини не є вичерпними, гарантуються державою та не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних актів не допускається звуження їх змісту та обсягу.

При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод - які відповідно до ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 80% до 70% при її перерахунку, є звуженням його соціальних гарантій, що не відповідає висновкам наведеним у справах, що зазначалися судом вище.

Щодо виплати пенсії з урахуванням індексацій.

Як встановлено судом з 01.03.2022, 01.03.2023, 01.03.2024 проведено індексацію основного розміру пенсії позивача.

Фактично спірні правовідносини виникли виключно у зв`язку з відмовою відповідача у здійсненні перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність).

З урахуванням викладеного суд визнає зайвим необхідність зазначення в резолютивній частині рішення щодо проведення перерахунку з урахуванням індексації установленої, згідно постанови Кабінету Міністрів України в 2024 році, оскільки права позивача фактично захищаються задоволенням вимоги про проведення перерахунку пенсії без її обмеження максимальним розміром.

Щодо проведення виплат пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 43 Закону №2262-ХІІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень.

Згадану статтю доповнено зазначеною частиною в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" із змінами внесеними Законами України №911-VIII від 24.12.2015, №1774- VIII від 06.12.2016.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №911-VIII від 24.12.2015 частину п`яту статті 43 доповнено реченням такого змісту: Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06.12.2016 передбачено у частині сьомій статті 43 слова і цифри у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року замінити словами і цифрами по 31 грудня 2017 року.

Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII зі змінами, а саме: частину сьому статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Суд зауважує, що буквальне розуміння змін внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 дозволяє стверджувати, що у Законі №2262-XII відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Це означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону № 2262-XII не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Висновки аналогічного характеру викладено в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17 та від 12.03.2019 у справі №522/3049/17, від 24.09.2021 у справі № 370/2610/17, які в силу вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховуються судом при прийняті даного рішення.

Таким чином, стаття 43 Закону №2262-XII не передбачено положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, а відтак застосування такого обмеження відповідачем щодо пенсії ОСОБА_1 є протиправним.

За результатами розгляду справи суд дійшов наступних висновків.

Суд зазначає, що порушені права позивача підлягають захисту також шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити відповідну доплату до пенсії згідно з постановою №713, що не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Так, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке вона вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З урахуванням тієї обставини, що дії відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведе, оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 1925-7246-1831-2811 від 22.01.2025 року, копія якої долучена до матеріалів справи.

Оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню частково, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України витрати по сплаті судового збору у розмірі 605, 60 грн.

На підставі наведеного та керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві щодо зменшення відсоткового розміру грошового забезпечення до показника 70 % та щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, що становить десять прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність, під час здійснення перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019 року;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії позивачу згідно довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 10.09.2020 року № 21/3/2-/878-1091 у розмірі 80% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром та з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 605, 60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16).

Рішення направити учасникам справи (їх представникам)

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.