Справа № 380/2790/25
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2790/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.,

секретар судового засідання Карпенко Ю.В.,

за участі:

представника позивача Дем`яніва І.М.,

представників відповідачів Ребенка С.А., Сокирко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та скасування наказів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не надання позивачу відповіді на заяву його представника від 27.12.2024 року;

- скасувати наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.10.2024 року за №722-РС про призначення позивача на посаду стрільця помічника-гранотометника штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти Військової частини НОМЕР_2 ;

- скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за №350 від 27.11.2024 року про виключення позивача зі списків особового складу військової частини.

Посилається на те, що 27.12.2024 року позивач через свого представника звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив видати йому копію оскаржуваного наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.10.2024 року №722-РС, однак станом на 03.02.2025 року відповіді на нього так і не отримав. Крім того, зазначив, що приймаючи спірний наказ від 29.10.2024 року №722-РС відповідач не взяв до уваги те, що 16.10.2024 року позивачем була перенесена операція і рішенням військово-лікарської комісії від 24.10.2024 року йому була надана відпустка за станом здоров`я для подальшого лікування. У подальшому, оглядом начальника травматичного відділення Військово-клінічного центру Західного регіону від 28.11.2024 року було констатовано про доцільність направлення позивача на військово-лікарську комісію. Проте, незважаючи на це, оскаржуваним наказом відповідача позивач був призначений на бойову посаду в штурмову бригаду. Вказав, що у разі скасування наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України про його призначення на посаду до Військової частини НОМЕР_2 підлягає скасуванню і наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2024 року №350 про виключення його зі списків особового складу. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

Від відповідача, Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що пунктом 2 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 10.02.2025 року №191-РС скасовано п.103 наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.10.2024 № 722-РС як нереалізований у зв`язку із самовільним залишенням військової частини позивачем. Зазначив, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2025 року №57 призупинено військову службу у Збройних Силах України, виключено зі всіх видів забезпечення та зі списків особового складу частини. З огляду на викладене, вважає, що станом на час вирішення спору по суті, за наявних матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 не було порушено права та охоронювані законом інтереси позивача. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Від відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.11.2024 року №352, пункт 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2024 року №350 (щодо вибуття позивача до нового місця служби відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 29.10.2024 року №722-РС) скасовано як нереалізований у зв`язку з тим, що позивач самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 . Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.12.2024 року №360 позивач виведений у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 та, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.02.2025 року №57, позивачу призупинено військову службу та виключено зі всіх видів забезпечення. Враховуючи наведене, вважає безпідставною та необґрунтованою вимогу скасувати наказ командира Військової частини (по стройовій частині) від 27.11.2024 року №350 щодо виключення позивача із списків частини. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою судді від 17.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою суду від 19.05.2025 року позов ОСОБА_1 до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та скасування наказів залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2025 року скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 року про залишення позовної заяви без розгляду, а справу направлено для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 року прийнято до провадження вказану адміністративну справу та продовжено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 10.10.2024 року.

У період з 28.10.2024 року по 26.11.2024 року позивач перебував у відпустці за станом здоров`я, що підтверджується відпускним квитком від 28.10.2024 року №82, виданим Військовою частиною НОМЕР_1 . Згідно записів у цьому квитку: «По закінченню строку відпустки солдат ОСОБА_1 зобов`язаний з`явитися до місця служби 27.11.2024 року в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ».

Згідно п.103 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.10.2024 року №722-РС, солдата ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та призначено до Військової частини НОМЕР_2 на посаду стрільця-помічника гранатометника штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти.

Повідомленням від 31.10.2024 року №765/4/ НОМЕР_3 кадровий центр Сухопутних військ Збройних Сил України довів вищевказаний наказ від 29.10.2024 року №722-РС до відома Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, у підпорядкуванні якої перебуває Військова частина НОМЕР_1 .

Згідно п.3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2024 року №350 (по стройовій частині), солдата ОСОБА_1 вважати таким, що справи та посаду стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу комендантської роти здав та вибув до нового місця служби до Військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 . З 27.11.2024 року ОСОБА_1 виключено зі списків Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

27.11.2024 року позивачу було видано припис командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2024 №724 з пропозицією прибути до нового місця служби до Військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується його власноручним підписом у книзі реєстрації приписів Військової частини НОМЕР_1 .

Проте, як підтверджено матеріалами справи та й не заперечується позивачем, до Військової частини НОМЕР_2 останній не прибув та був оголошений таким, що самовільно залишив військову частину.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.11.2024 року №352 скасовано п.3 оскаржуваного наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2024 року №350 як нереалізований.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.12.2024 року №360 солдата ОСОБА_1 зараховано в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , з 28.11.2024 року.

27.12.2024 року представник позивача звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив: «…надати завірену копію наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.10.2024 року за №722-РC в частині, що стосується ОСОБА_1 для можливого оскарження. В разі відпрацювання запитуваного документу прошу його по пошті не надсилати, а видати на руки, попередньо передзвонивши по вище вказаному номеру телефону.».

Пунктом 2 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 10.02.2025 року №191-РС скасовано п.103 оскаржуваного наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.10.2024 року №722-РС як нереалізований.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2025 року №57 солдату ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину, призупинено військову службу у Збройних Силах України, виключено зі всіх видів забезпечення та зі списків особового складу військової частини з 21.02.2025 року.

Не погоджуючись з бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання відповіді на заяву представника позивача від 27.12.2024 року, а також з наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.10.2024 року №722-РС про призначення позивача на посаду стрільця помічника-гранотометника штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти Військової частини НОМЕР_2 та наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2024 року №350 про виключення його зі списків особового складу військової частини, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

За змістом ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (абз.1 п.4.1 Рішення).

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як встановлено судом та й не заперечується представником позивача, оскаржувані позивачем накази Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.10.2024 року №722-РС про призначення його на посаду стрільця помічника-гранотометника штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти Військової частини НОМЕР_2 та наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2024 року №350 про виключення його зі списків особового складу військової частини скасовані відповідачем як нереалізовані.

Відтак, враховуючи, що станом на момент вирішення цієї справи, спірні накази відповідачів скасовані, суд приходить висновку, що у позивача відсутній об`єкт судового захисту та порушених прав і законних інтересів внаслідок цих рішень відповідачів.

Вказане є підставою для відмови у задоволенні позову в частині скасування наказів від 29.10.2024 року №722-РС та від 27.11.2024 року №350.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , то суд зазначає, що наказ, який запитував представник позивача у заяві від 27.12.2024 року, виданий ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не Військовою частиною НОМЕР_1 . Тому представнику позивача слід було звернутись до командування тієї частини, яка його видавала.

Більше того, як слідує зі змісту заяви представника позивача від 27.12.2024 року, останній просив не надсилати його поштою, а видати на руки, попередньо передзвонивши по зазначеному номеру телефону. Поряд з тим, у заявах по суті справи відсутні будь-які обґрунтування представника позивача стосовно того, що з ним ніхто не зв`язувався. Не озвучено таких і у судовому засіданні.

За наведених обставин, суд вважає, що вказана позовна вимога позивача є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. Натомість, відповідачі виконали покладений на них ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довели правомірність своїх дій та рішень, чим спростували твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та скасування наказів від 29.10.2024 року №722-РС та від 27.11.2024 року №350 слід відмовити.

Щодо судового збору, то згідно з п.12 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати, а відтак розподіл на підставі ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення буде складено до 01.12.2025 року.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту судового рішення складено в одному примірнику 01.12.2025 року.