Справа № 420/30356/25
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Херсон) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправними та скасування постанов,

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

До суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) з позовною заявою до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Херсон) ( далі - відповідач), в якій просить:

- визнати неправомірні дії головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Херсон) Жайворонок Наталі Ігорівною, по виконавчому провадженню №78543389 відносно Постанови № 7057 від 29.01.2025 р. виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 штраф в подвійному розмірі у сумі 34 000,00грн.

- визнати неправомірною та скасувати Постанову про арешт коштів від 07.07.2025р. ВП №78543389 винесену головним державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Херсон) Жайворонок Наталі Ігорівною у виконавчому проваджені 78543389, щодо звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 37 790,00 гривень;

- визнати неправомірною та скасувати Постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.07.2025р. ВП №78543389 винесену головним державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Херсон) Жайворонок Наталі Ігорівною у виконавчому проваджені 78543389, щодо стягнення з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 3 400,00 гривень.

- визнати неправомірною та скасувати Постанову про арешт майна боржника від 02.09.2025р. ВП №78543389 винесену головним державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Херсон) Жайворонок Наталі Ігорівною у виконавчому проваджені 78543389, щодо накладення арешту на транспортний засіб: TAYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 ;

- визнати неправомірною та скасувати Постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.07.2025р. ВП №78543389 винесену головним державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Херсон) Жайворонок Наталі Ігорівною у виконавчому проваджені 78543389;

- зняти арешт з банківського рахунку № НОМЕР_3 відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на яку отримує заробітну плату ОСОБА_1 ;

- зобов`язати головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Херсон) Жайворонок Наталі Ігорівною, повернути кошти, які були стягненні з банківського рахунку № НОМЕР_3 відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

II. Позиція сторін.

На обґрунтування вказаних вимог позивач зазначає, що головним державним виконавцем Суворовського ВДВС у місті Херсоні Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Херсон) винесено 07.07.2025р. постанову про відкриття виконавчого провадження № 78543389 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 37 790,00 грн. на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 № 7057 від 29.01.2025 р. про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу про адміністративне правопорушення про стягнення штрафу на користь держави у розмірі 34 000,00 грн. Також в межах даного виконавчого провадження відповідачем 07.07.2025 було накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях в розмірі 37 790,00 грн. 13.08.2025 р. було стягнено з банківського рахунку кошти (заробітну плату) в розмірі 29 024,34 грн. Крім того, 02.09.2025 р. державний виконавець виніс Постанову про арешт майна боржника щодо накладення арешту на транспортний засіб, при тому, що всю заробітну плату в розмірі 29 024,34 грн. було стягнуто з рахунків Позивача. Позивач вказує, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 № 7057 від 29.01.2025 р. було накладено штраф у сумі 17 000,00 грн., а у разі несплату штрафу протягом 15 днів з дня отримання Постанови, штраф підлягає стягненню у подвійному розмірі 34 000,00 грн. Разом з тим, позивач отримав дану Постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 лише 29 квітня 2025 року та 01.05.2025 р. оскаржив її до Херсонського міськрайонного суду Херсонської області. З огляду на вказане вважає, що державний виконавець не мав права накладати арешт в подвійному розмірі, так як Постанова ІНФОРМАЦІЯ_3 про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу про адміністративне правопорушення від 29.01.2025 року оскаржена до Херсонського міськрайонного суду Херсонської області в строки передбачені законом. Також вказує, що арешт рахунку боржника, який призначений для виплати заробітної плати та інших виплат, є неправомірними, оскільки такі рахунки вважаються рахунками зі спеціальним режимом використання. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати ВС від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20. З огляду на вказане позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач правом на подання відзиву на адміністративний позов у наданий йому строк згідно ухвали від 20.10.2025 р. про відкриття провадження у справі не скористався.

19.11.2025 р. Відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 20.10.2025 року подано до суду витребувані матеріали виконавчого провадження ВП №78543389.

Третя особа ІНФОРМАЦІЯ_4 не скористався правом на подання пояснень. Витребувані ухвалою суду від 20.10.2025 р. документи не надав.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 25.09.2025 р. відкрито провадження у справі за правилами, передбаченими ст. 287 КАС України, призначено судове засідання на 14.10.2025 року о 15:00 год.

Ухвалою суду від 20.10.2025 р. продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження та строк розгляду справи на двадцять днів. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 протягом п`яти днів з дати отримання даної ухвали надати суду докази направлення та отримання позивачем Постанови № 7057 від 29.01.2025 р. виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо стягнення з ОСОБА_1 штраф в сумі 17000,00 грн., заяву щодо примусового виконання вказаної постанови, направлену до Суворовського ВДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Херсон). Повторно зобов`язано відповідача надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №78543389, в межах якого відповідачем винесено оскаржувану постанову та вчинено оскаржувані дії.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

29 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 за результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , винесено постанову № 7057 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн., що у відповідності до пункту 5 підрозділу 1 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України становить 1000 (тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Штраф повинен бути сплачений у 15-денний термін з дня отримання даної постанови. На підставі частини другої статті 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня отримання постанови, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби штраф, визначений постановою по справі про адміністративне правопорушення буде стягнуто у подвійному розмірі 34 000 грн.

У липні 2025 року Відповідач отримав від ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву, якою повідомлено, що у відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення (не сплачено штраф у встановлений законом строк) та згідно п. 6 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» надсилає для примусового виконання постанову у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 про накладення адміністративного штрафу в подвійному розмірі, а саме 34 000, 00 грн. ( 17000,00* 2)

07.07.2025р. головним державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Херсон) Жайворонок Наталі Ігорівною ( далі - головний державний виконавець) винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 78543389 з примусового виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 № 7057 від 29.01.2025 р.

Даною постановою стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 3 400,00 гривень.

07.07.2025 р. головним державним виконавцем винесено постанову № 78543389 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 390,00 грн.

07.07.2025 р. головним державним виконавцем винесено постанову № 78543389 про арешт коштів боржника по виконавчому провадженні, якою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать позивачу у межах суми звернення стягнення, яка становить 37790,00 грн.

02.09.2025р. головним державним виконавцем винесено постанову № 78543389 про арешт майна боржника, а саме на транспортний засіб: TAYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 ,

Вважаючи дії головного державного виконавця щодо стягнення штрафу в подвійному розмірі та прийнятих ним постанов в частині стягнення виконавчого збору, розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, арешту коштів та майна боржника протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

V. Норми права, які застосував суд.

Статтею 129-1 Основного Закону України передбачено, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) (в редакції, яка була чинною на момент прийняття спірних постанов), зокрема

- виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VIII);

- підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. ( пункт 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII);

- виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. ( п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII)

- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. ( пункт 1 частини 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII);

- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. (частина 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII)

- рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. ( частина 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII).

VI. Оцінка суду.

Системний аналіз наведених норм Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави для висновку, що у разі надходження на виконання виконавчого документа, державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження або прийняти рішення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття його до виконання. Вчинення державним виконавцем будь-яких інших виконавчих дій чинне законодавство не передбачає.

Щодо позовних вимог в частині протиправності дій головного державного виконавця щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу в подвійному розмірі у сумі 34 000,00 грн. в межах виконавчого провадження № 78543389.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач отримав від ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву щодо примусового виконання постанови від 29.01.2025 р. № 7057 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період та накладення адміністративного штрафу в подвійному розмірі, а саме 34 000, 00 грн. ( 17000,00* 2) у зв`язку з не сплатою штрафу у встановлений законом строк.

07.07.2025 року головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 78543389 щодо примусового виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 № 7057 від 29.01.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в подвійному розмірі 34 000,00 грн.

Надаючи правову оцінку доводам позивача з означеного спірного питання, суд враховує наступне.

Приписами частини 1 статі 307 КУпАП України передбачено, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2, 300-3 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Статтею 308 КУпАП України визначено, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Як зазначалось вище, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. (ч. 5 ст. 26 Закону №1404)

Отже, констатувавши відповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону №1404-VIII державний виконавець не мав правових підстав для повернення постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.01.2025 року без прийняття до виконання та в силу вимог закону був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника штрафу в подвійному розмірі штрафу.

При цьому, суд зауважує, що оскарження позивачем постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 № 7057 від 29.01.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 17 000,00 грн. до Херсонського міськрайонного суду Херсонської області не спростовує правомірність дій головного державного виконавця щодо відкриття 07.07.2025 року виконавчого провадження з примусового виконання вказаної постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 про стягнення з боржника штрафу в сумі 34 000,00 грн., оскільки підставою звернення ІНФОРМАЦІЯ_3 до виконавчої служби є не сплата позивачем штрафу в сумі 17 000,00 грн. в добровільному порядку.

Докази добровільної сплати штрафу згідно постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 № 7057 від 29.01.2025 року позивач до суду не надав.

Суд також звертає увагу позивача на те, що в даній справі позивач не оскаржує постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 , так само як і дії цього органу щодо направлення постанови до органу виконавчої служби для її примусового виконання без фактичного вручення позивачеві.

З огляду на вищенаведене, державний виконавець не наділений законом повноваженнями перевіряти обставини надсилання позивачеві даної постанови, яка є виконавчим документом, фактичне одержання позивачем постанови та дату такого одержання.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 380/16826/21, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню у цій справі.

З огляду на вказане, суд вважає необґрунтованими доводи позивача стосовно стягнення з нього штрафу в подвійному розмірі, а саме 34 000, 00 грн., а не 17 000,00 грн., як це передбачено постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 № 7057 від 29.01.2025 року.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дії головного державного виконавця в межах виконавчого провадження №78543389 щодо стягнення з ОСОБА_1 штраф в подвійному розмірі у сумі 34 000,00 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині протиправності постанови головного державного виконавця ВП №78543389 про відкриття виконавчого провадження від 07.07.2025 р. в частині стягнення з боржника виконавчий збір у розмірі 3 400,00 гривень та постанови головного державного виконавця ВП №78543389 від 07.07.2025 р. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Як зазначалось вище, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. ( ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII)

При цьому, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). (ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII)

За нормами статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження (частина 1 статті 42 Закону № 1404-VIII).

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. ( абзац третій частини 3 статті 42 Закону № 1404-VIII);

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до вимог чинного законодавства наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 2 квітня 2012 року за № 489/20802 затверджена Інструкція з організації примусового виконання рішень ( надалі Інструкція № 512/5), якою зокрема, передбачено витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)). ( абзаци 1- 4 пункту 2 розділу VI. «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції № 512/5).

Тобто, витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції, друк документів тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

Оскільки до повноважень державного виконавця віднесено у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначати про стягнення з боржника виконавчого збору та при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження одночасно приймати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині протиправності постанови головного державного виконавця ВП №78543389 про відкриття виконавчого провадження від 07.07.2025 р. в частині стягнення з боржника виконавчий збір у розмірі 3 400,00 гривень та постанови головного державного виконавця ВП №78543389 від 07.07.2025 р. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо протиправності постанови від 07.07.2025р. ВП №78543389 про арешт коштів та постанови від 02.09.2025р. ВП №78543389 про арешт майна боржника, то суд вказує про таке.

Відповідно до ст. 18 Закону №1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку встановленим виконавчим документом і цим Законом.

Як встановлено судом в межах виконавчого провадження ВП №78543389 керуючись статтею 56 Закону № 1404-VIII головним державним виконавцем 02.09.2025 р. винесено постанову № 78543389 про арешт майна боржника, а саме накладено арешт на транспортний засіб боржника TAYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 .

Частинами 1, 2, 3 ст.56 Закону №1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Враховуючи, що державний виконавець наділений правом накладати арешт на майно боржника у разі несплати останнім, зокрема, штрафу, а позивачем не доведено відсутність у головного державного виконавця повноважень в межах виконавчого провадження ВП №78543389 законних підстав для накладення арешту на його транспортний засіб, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника від 02.09.2025 р. ВП № 78543389.

Також суд зазначає, що Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено статтею 48 Закону №1404-VIII, в якій установлено також перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено.

При цьому стаття 48 Закону №1404-VIII, як констатував Верховний Суд у постановах, зокрема, від 16 липня 2020 року в справі №1.380.2019.006270, від 10 червня 2021 року в справі №520/4794/2020, від 22 липня 2021 року в справі №280/3860/20, від 18 квітня 2022 року в справі №640/19274/20, установлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Згідно із висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 16 липня 2020 року в справі №1.380.2019.006270 та від 18 квітня 2022 року в справі №640/19274/20, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, окрім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1404-VІІІ, повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їхнього знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VІІІ. Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону №1404-VІІІ).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, зроблених у постанові від 20 квітня 2022 року в справі №756/8815/20, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, окрім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1404-VІІІ, повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VІІІ. Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону №1404-VІІІ). При цьому передбачене абзацом 2 частини другої статті 59 Закону №1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до пункту 1 частини четвертої статті 59 цього Закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом. Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною, встановленою законом.

У постановах від 14 серпня 2024 року в справі №338/1125/23 та від 29 січня 2025 року в справі №279/809/24 Верховний Суд констатував, що саме банк, який виконує постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1404-VІІІ, повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їхнього обліковування на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути таку постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VІІІ. У разі, якщо банк не повідомив державного виконавця, що рахунок, на якому знаходяться кошти боржника, є рахунком зі спеціальним режимом використання, то дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти на цьому банківському рахунку та їхнє подальше списання не можна вважати протиправними.

Отже, за сформованою судовою практикою, Закон №1404-VІІІ не покладає на виконавця обов`язку здійснювати попереднє дослідження цільового призначення кожного банківського рахунку боржника до накладення арешту. Частина третя статті 52 указаного Закону такий обов`язок покладає на банк - саме він повинен перевірити, чи підпадає рахунок під спеціальний режим, і в разі виявлення цільового призначення, яке виключає арешт коштів, зобов`язаний повідомити виконавця та повернути постанову про арешт коштів боржника без виконання. Водночас обов`язок виконавця полягає у знятті арешту з коштів на рахунку боржника саме за умови надання документального підтвердження, що відповідний рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, банком або боржником.

Як встановлено судом, у зв`язку з невиконанням боржником виконавчого документа головний державний виконавець керуючись статтею 56 Закону №1404-VІІІ, виніс постанову від 07.07.2025 ВП №78543389, якою постановив накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у розмірі 37 790,00 грн. Копії постанови направити на виконання до банківських, інших фінансових установ та сторонам виконавчого провадження.

Тож, як убачається з оскаржуваної постанови, головний державний виконавець визначив банківським установам відповідний порядок виконання цієї постанови. Зокрема, ця постанова містить застереження для банків про неможливість накладення арешту на кошти на рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконало указану постанову від 07.07.2025 року про арешт коштів боржника. 13.08.2025 р. було стягнено з банківського рахунку позивача кошти в розмірі 29 024,34 грн.

Матеріали справи не містять повернутої банком постанови головного державного виконавця про арешт коштів боржника за мотивами та з підстав, передбачених, зокрема, частиною третьою статті 52 Закону №1404-VІІІ.

З огляду на встановлені судом в цій справі обставини та враховуючи, що під час винесення оскаржуваної постанови головний державний виконавець не мав документального підтвердження, що відповідний рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, суд не вбачає підстав для визнання протиправною постанову головного державного виконавця від 07.07.2025 року ВП №68334277 про арешт коштів боржника.

Щодо подальшого звернення позивача до начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою зняти арешт з банківського рахунку № НОМЕР_3 відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на який отримував заробітну плату, додавши до нього Довідку з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 25.07.2025 № BH0DTU7KTDS3TROV, не є підставою для визнання протиправною оскаржувану постанову про арешт коштів від 07.07.2025р. ВП №78543389, яка винесена головним державним виконавцем з дотриманням вимог Закону №1404-VІІІ.

З огляду на вказаний висновок суду та враховуючи похідний характер позовних вимог щодо зняття арешт з банківського рахунку № НОМЕР_3 відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на яку отримує заробітну плату ОСОБА_1 та зобов`язання повернути кошти, які були стягненні з банківського рахунку, вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

У контексті оцінки інших доводів сторін звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та " Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

VII. Висновок суду.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

VIII. Розподіл судових витрат

У разі відмови у задоволенні вимог позивача розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд -

вирішив:

У задоволенні позовної заяви позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Херсон) ( вул. Героїв Крут, будинок 39/2, місто Одеса, 65072,), за участю в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправними та скасування постанов - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна