Справа № 160/21371/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «АЛЬФА ВЕАХАУЗ» до Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
23.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «АЛЬФА ВЕАХАУЗ» (далі позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент економічного розвитку Дніпропетровської обласної державної адміністрації, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації щодо ненадання відповіді та неприйняття розпорядження за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ВЕАХАУЗ» №05/06-01 від 05.06.2025 про виділення лісової ділянки державної власності орієнтовною площею 19,0 га (Філія «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України, квартал 14 виділи 8, 10, 12, 14, 15, 16, 17) у довгострокове тимчасове користування лісами строком на 49 років для рекреаційних цілей, на території Піщанської територіальної громади Самарівського району, за межами населеного пункту (с. Орлівщина);
- зобов`язати Дніпропетровську обласну державну (військову) адміністрацію розглянути клопотання (з доданими документами) Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ВЕАХАУЗ» №05/06-01 від 05.06.2025 про виділення лісової ділянки державної власності орієнтовною площею 19,0 га (Філія «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України, квартал 14 виділи 8, 10, 12, 14, 15, 16, 17) у довгострокове тимчасове користування лісами строком на 49 років для рекреаційних цілей, на території Піщанської територіальної громади Самарівського району, за межами населеного пункту (с. Орлівщина);
- зобов`язати Дніпропетровську обласну державну (військову) адміністрацію прийняти розпорядження, яким виділити Товариству з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ВЕАХАУЗ» лісової ділянки державної власності орієнтовною площею 19,0 га (Філія «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України, квартал 14 виділи 8, 10, 12, 14, 15, 16, 17) у довгострокове тимчасове користування лісами строком на 49 років для рекреаційних цілей, на території Піщанської територіальної громади Самарівського району, за межами населеного пункту (с. Орлівщина), без вилучення у постійного користувача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.06.2025 ТОВ «Альфа Веахауз» звернулось до Дніпропетровської обласної державної адміністрації з клопотанням № 05/06-01 від 05.06.2025 щодо виділення лісової ділянки державної власності орієнтовною площею 19,0 га (Філія «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України», квартал 14 виділи 8, 10, 12, 14, 15, 16, 17) у довгострокове тимчасове строком на 49 років користування лісами для рекреаційних цілей, на території Піщанської територіальної громади Самарівського району, за межами населеного пункту (с. Орлівщина). До даного клопотання позивачем, на його думку, було надано всі документи, які підтверджують обґрунтованість звернення до Дніпропетровської ОДА. 23.06.2025 позивач отримав від відповідача (Департаменту економічного розвитку Дніпровської обласної державною адміністрації) лист №2687/0/31-25 від 23.06.2025 щодо розгляду клопотання (яке зареєстровано в обласній державній (військовій) адміністрації 06.06.2025 за №8062/0/535-25), яким повідомлено про закриття адміністративного провадження щодо розгляду листа від 05.06.2025 №05/06-01 та повернення товариству додатків, що були до нього долучені. Підставою для закриття адміністративного провадження щодо розгляду клопотання позивача вказано наступне: відсутність пропозиції щодо схем, планів, проєктів благоустрою до клопотання про виділення лісової ділянки у довгострокове тимчасове користування; подання разом із клопотанням проєкту організації і розвитку лісового господарства (таксаційний опис) від 2014 року. Позивач вказує, що відповідач фактично не надав належної відповіді, чим порушує законні права позивача на розгляд поданого клопотання та прийняття обґрунтованого рішення по суті. Згідно із статями 18 та 31 Лісового кодексу України обласна державна адміністрація зобов`язана вживати заходів щодо надання лісових ділянок у користування за умови подання всіх необхідних документів. Таким чином, саме на відповідача законодавчо покладено обов`язок прийняти рішення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, а також обов`язок щодо надання обґрунтованої та законної відповіді на клопотання позивача про надання в довгострокове тимчасове користування лісової ділянки лежить саме на відповідачеві. Бездіяльність Дніпропетровської обласної державної адміністрації порушує законні права позивача на розгляд поданого клопотання та прийняття обґрунтованого рішення по суті. Це фактично свідчить про відмову у прийнятті мотивованого рішення щодо виділення лісової ділянки для довгострокового тимчасового користування. Такі дії позбавляють позивача можливості реалізувати його законне право на користування лісовими ресурсами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2025 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
12.08.2025 судом отримано відзив представника відповідача, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними з огляду на наступне. Передумовою виникнення правовідносин довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою, які виникають на підставі відповідного договору, є реалізація уповноваженим органом державної влади (щодо земельних ділянок державної власності) своїх повноважень щодо передачі лісової ділянки тимчасовому лісокористувачу, і такі правовідносини зумовлені волевиявленням розпорядника лісової ділянки у вигляді прийняття відповідного рішення. Саме орган виконавчої влади встановлює строк такого довгострокового тимчасового користування (від одного до п`ятдесяти років) без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Разом з тим, відповідальним за розгляд клопотання позивача структурним підрозділом облдержадміністрації (департаментом економічного розвитку облдержадміністрації) надано до юридичного департаменту облдержадміністрації пояснення (позицію) по суті позовних вимог та фактичних обставин щодо розгляду клопотання листом від 04.08.2025 № 3388/0/31-25.
12.08.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Дніпропетровської обласної державної адміністрації надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, у якій просить:
12.08.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Дніпропетровської обласної державної адміністрації надійшла заява про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
19.08.2025 Департаментом економічного розвитку Дніпропетровської обласної державної адміністрації подані до суду пояснення, в яких вказано, що клопотання ТОВ «АЛЬФА ВЕАХАУЗ» від 05.06.2025 №05/06-01, зареєстроване в облдержадміністрації 06.06.2025 за №8062/0/535-25 щодо виділення лісової ділянки у довгострокове тимчасове користування лісами, для рекреаційних цілей на території Піщанської територіальної громади було розглянуто облдержадміністрацією в межах адміністративного провадження, в результаті чого ТОВ «АЛЬФА ВАХАУЗ» був направлений лист від 23.06.2025 №2687/0/3125, та повідомлено про закриття адміністративного провадження. Підставою закриття адміністративного провадження по вказаному клопотанню є відсутність в документах, долучених до клопотання матеріалів, необхідних для прийняття рішення про виділення лісової ділянки у довгострокове тимчасове користування лісами, для рекреаційних цілей, що в свою чергу унеможливило мету вирішення питання, з якого було відкрито адміністративне провадження. Таким чином, твердження позивача щодо ненадання відповіді на клопотання відповідачем, вимагання додаткових документів, необхідних для прийняття рішення облдержадміністрацією та порушення вимог 65 статті Закону України «Про адміністративну процедуру» є хибним, та таким, що не відповідає дійсності. До клопотання позивача було долучено лише частину «Проекту організації і розвитку лісового господарства Новомосковського лісництва Державного підприємства «Новомосковське лісове господарство» Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства» (таксаційний опис, відомості поквартальних підсумків) від 2014 року, що не відповідає вимогам чинного законодавства, так як у 2024 році, відповідно до вимог пункту 9 Порядку «Проект організації і розвитку лісового господарства Новомосковського лісництва Державного підприємства «Новомосковське лісове господарство» Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства» потребував оновлення та здійснення повторного базового лісовпорядкування. Зі змісту позовної заяви видно, що позивач вважає, що сумарно площа спірного кварталу становить 45,8 га, а тому проєкт організації і розвитку лісового господарства 2014 року не потребує оновлення та залишається чинним до 2034 року включно, але це помилкове твердження, оскільки проєкт організації і розвитку лісового господарства затверджується не на окремі площі ділянок, виділи чи квартали (які є складовою лісового господарства), а на об?єкт лісового господарства в цілому, площа якого в даному випадку більше ніж 100 гектарів. Щодо обов?язкової наявності затвердженого проєкту благоустрою, необхідного для прийняття рішення облдержадміністрацією, зазначає, що відповідно до інформації, викладеної у листі Державного агентства лісових ресурсів України від 17.10.2023 №02-33/5703-23 використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей та проведення науково-дослідних робіт здійснюється з урахуванням вимог щодо збереження лісового середовища і природних ландшафтів з додержанням правил архітектурного планування приміських зон і санітарних вимог, Департамент зазначає, що у лісах, що використовуються для відпочинку, лісокористувачі повинні здійснювати роботи щодо їх благоустрою. В зазначеному листі Державного агентства лісових ресурсів України також зазначалось, що здійснення благоустрою в закріплених зонах відпочинку допускається тільки відповідно до затверджених проектів благоустрою. В обґрунтуванні необхідності виділення лісової ділянки у довгострокове тимчасове користування ТОВ «АЛЬФА ВЕАХАУЗ» зобов?язалось, у разі виділення лісової ділянки, створити на ній сприятливі умові для перебування громадян шляхом проведення робіт з благоустрою, в тому числі розміщення тимчасових споруд, облаштування дорожньо-стежкової мережі, оглядових майданчиків, проведення інших заходів, необхідних для цілей використання лісової ділянки у порядку та на умовах, визначених договором та законодавством. Повідомлено, що наразі у Вищому антикорупційному суді триває розгляд справи №991/2142/25 за участю ТОВ «Альфа Веахауз», в якій фігурує зазначена лісова ділянка.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Основним видом діяльності за КВЕД є: 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна.
26.09.2023 ТОВ «Альфа Веахауз» звернулось до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» із зверненням №26/09-02 стосовно виділення у довгострокове тимчасове користування лісової ділянки орієнтовною площею 32,8279 га, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Ліси України» та закріплена за філією «Новомосковське лісове господарство» (Новомосковське лісництво квартал 14 виділи 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19) для рекреаційних цілей.
13.10.2023 Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», яке є постійним користувачем лісами, надало лист за № 1422/3.1- ВЛ, відповідно до якого:
- згідно із ст. 18 Лісового кодексу України, беручи до уваги висновки Східного лісового офісу від 13.10.2023 № 1245/27-ВЛ, ДП «Ліси України» погоджено виділення в довгострокове тимчасове користування лісової ділянки загальною орієнтовною площею 19,0 га для рекреаційних цілей, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Ліси України» та закріплена за філією «Новомосковське лісове господарство» (Новомосковське лісництво квартал 14 виділ 7,8,10,12,14,15,16,17), за умови дотримання тимчасовим користувачем вимог чинного законодавства під час використання лісової ділянки;
- в іншій частині зазначено, що згідно із наданим філією «Новомосковське лісове господарство» витягом з таксаційного опису встановлено, що окремі ділянки в кварталі 14 Новомосковського лісництва не відносяться до лісових ділянок, а саме: виділ 9, 11, 13, 18 та 19.
17.10.2023 Державним агентством лісових ресурсів України на зазначене звернення позивача було надано лист № 02-33/5703-23, відповідно до якого:
- враховуючи висновки Південно-Східного міжрегіонального управління лісового господарства та мисливського господарства від 16.10.2023 № 01-08/852, постійного лісокористувача ДП «Ліси України» від 13.10.2023 № 8263/3.1-2023, Держлісагенство в порядку визначеному статтею 18 Лісового кодексу України, погоджує виділення лісової ділянки загальною орієнтовною площею 19,0 га (квартал 14 виділ 7,8,10,12,14,15,16,17) на умовах довгострокового тимчасового користування лісами для вказаних потреб, за умови дотримання вимог чинного законодавства; в іншій частині зазначено, що згідно із матеріалами лісовпорядкування Новомосковського лісництва, філії «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України» у кварталі 14 окремі ділянки віднесені до нелісових земель, зокрема: виділ 9 - болото, 11 стоянка транспорту, 13 - балка, 18 болото, 19 балка. Відповідно до ст. 18 Лісового кодексу України нелісові землі не є об`єктом довгострокового тимчасового користування лісами.
05.06.2025 ТОВ «Альфа Веахауз» звернулось до Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації з клопотанням за вих. №05/06-01 про виділення лісової ділянки у довгострокове тимчасове користування лісами.
У клопотанні ТОВ «Альфа Веахауз» в порядку статей 18, 31 Лісового кодексу України просило виділити земельну ділянку державної власності орієнтовною площею 19,0 га (Філія «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України», квартал 14 виділи 8, 10, 12, 14, 15, 16, 17) у довгострокове тимчасове строком на 49 років користування лісами для рекреаційних цілей, на території Піщанської територіальної громади Самарівського району, за межами населеного пункту (с. Орлівщина).
До даного клопотання позивачем були надані наступні документи:
- погодження ДП «Ліси України» від 13.10.2023 № 1422/3.1-ВЛ на виділення ТОВ «Альфа Веахауз» в довгострокове тимчасове користування лісової ділянки загальною орієнтовною площею 19,0 га для рекреаційних цілей, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Ліси України» та закріплена за філією «Новомосковське лісове господарство» (Новомосковське лісництво квартал 14 виділ 7,8,10,12,14,15,16,17), за умови дотримання тимчасовим користувачем вимог чинного законодавства під час використання лісової ділянки;
- погодження Державного агентства лісових ресурсів України № 02-33/5703-23 від 17.03.2023 на виділення ТОВ «Альфа Веахауз» лісової ділянки загальною орієнтовною площею 19,0 га (квартал 14 виділ 7,8,10,12,14,15,16,17) на умовах довгострокового тимчасового користування лісами для вказаних потреб, за умови дотримання вимог чинного законодавства);
- обґрунтування ТОВ «Альфа Веахауз» щодо необхідності виділення лісової ділянки у довгострокове тимчасове користування;
- копії матеріалів лісовпорядкування (таксаційного опису, планшету);
- копії реєстраційних документів ТОВ «Альфа Веахауз».
23.06.2025 Департаментом економічного розвитку Дніпропетровської обласної державної адміністрації надано відповідь, оформлену листом за вих. №2687/0/31-25, в якій вказано, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 14.08.2012 №502 (далі - Наказ) затверджені правила використання корисних властивостей лісів.
Відповідно до пункту 1.1 Розділу 1 Закону, ці правила встановлюють норми і вимоги щодо використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей та проведення науково-дослідних робіт.
Розділом V Закону передбачено умови та використання корисних властивостей лісів на конкретних ділянках, виділених для цієї мети, встановлюються з урахуванням схем районного планування, генеральних планів розвитку населених пунктів, програм розвитку лісового господарства, а також матеріалів лісовпорядкування.
Відповідно до пункту 6.8. Розділу VI Закону та листа Управління лісового господарства та відтворення лісів (Держлісагентсво) від 17.10.2023 №02-33/5703-23 зазначено, що здійснення благоустрою в закріплених зонах відпочинку допускається тільки відповідно до затверджених проєктів благоустрою.
Пропозиції щодо зазначених схем, планів, проєктів благоустрою до клопотання про виділення лісової ділянки у довгострокове тимчасове користування лісами не додані.
Разом з тим, до клопотання додані матеріали проекту організації і розвитку лісового господарства (таксаційний опис, відомості поквартальних підсумків).
Згідно з абзацом 2 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2023 № 112 "Про затвердження Порядку здійснення лісовпорядкування" (далі - Постанова), до матеріалів первинного базового та повторного лісовпорядкування можуть вноситися зміни з метою підтримання в актуальному стані таксаційної та картографічної баз даних, які місять кількісну та якісну інформацію про лісові ділянки, та з метою виготовлення актуальних матеріалів лісовпорядкування.
Пунктом 8 Постанови передбачено, що повторне базове лісовпорядкування здійснюється в раніше впорядкованих лісах. Під час його здійснення частково коригується внутрішньогосподарська організація, виконуються літоксаційні роботи, закладається необхідна кількість пробних площ, здійснюється повторне обстеження всіх пробних площ, які збереглися від попередніх лісовпорядкувань, обстеження і дослідження лісових природних комплексів та виконання інших робіт, визначених рішенням першої лісовпорядної наради відповідно до технічної документації із здійснення лісовпорядкування.
Згідно з пунктом 9 Постанови строк повторюваності повторного базового лісовпорядкування для об?єктів лісовпорядкування площею 100 гектарів і більше становить 10 років, для об?єктів лісовпорядкування площею до 100 гектарів - 20 років.
Подані зазначені матеріали проекту організації і розвитку лісового господарства (таксаційний опис) - від 2014 року.
З урахуванням викладеного, та керуючись статтею 65 Закону України "Про адміністративну процедуру", Департаментом повідомлено про закриття адміністративного провадження щодо розгляду листа від 05.06.2025 №05/06-01, зареєстрованого в обласній державній (військовій) адміністрації 06.06.2025 за № 8062/0/535-25, та повернуто додатки, долучені до нього.
Не погоджуючись з бездіяльністю Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації щодо ненадання відповіді та неприйняття розпорядження за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ВЕАХАУЗ» №05/06-01 від 05.06.2025 про виділення лісової ділянки державної власності, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 3 Лісового кодексу України лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Кодексом, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження в адміністративному порядку, виконання, припинення дії адміністративних актів у сфері лісових відносин регулюються Законом України «Про адміністративну процедуру», з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом.
Лісові відносини, що виникають при використанні землі, надр, вод, а також відносини щодо охорони, використання й відтворення рослинного та тваринного світу, не врегульовані цим Кодексом, регулюються відповідними законодавчими актами.
Статтею 1 Закону України «Про адміністративну процедуру» визначено, що адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи. Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону. Якщо адміністративний орган змінює оцінку та висновки в однакових чи подібних справах, він зобов`язаний надати належне обґрунтування такої зміни.
Стаття 31 Лісового кодексу України закріплює повноваження Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері лісових відносин.
Відповідно до п.6, п. 4 ст. 31 Лісового кодексу України рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст обласного та республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.
Отже, згідно із статями 18 та 31 Лісового кодексу України обласна державна адміністрація зобов`язана вживати заходів щодо надання лісових ділянок у користування за умови подання всіх необхідних документів.
Відповідно до частини 4 статті 18 Лісового кодексу України довгострокове тимчасове користування лісами здійснюється без вилучення земельної ділянки у постійного користувача.
Підставою для такого користування є рішення відповідного органу виконавчої влади, яке приймається за погодженням із постійним користувачем лісів та органом виконавчої влади з питань лісового господарства.
Законодавством України, зокрема Лісовим кодексом України, не передбачено додаткових вимог до переліку документів, необхідних для ухвалення рішення про надання лісових ділянок у довгострокове тимчасове користування.
Частина 4 статті 18 Лісового кодексу України прямо визначає, що єдиною умовою для прийняття такого рішення є наявність погоджень із постійним користувачем лісів (ДП «Ліси України») та органом виконавчої влади з питань лісового господарства (Державним агентством лісових ресурсів України).
Судом встановлено, що позивачем отримано погодження Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» листом від 13.10.2023 №1422/3.1-ВЛ та Державного агентства лісових ресурсів України листом від 17.10.2023 №02-33/5703-23.
Відповідачем в обґрунтування підстав закриття адміністративного провадження, зокрема, вказано про необхідність надання схем, планів, проектів благоустрою до клопотання про виділення лісової ділянки у довгострокове тимчасове користування лісами.
Відповідач у своєму листі №2687/0/31-25 від 23.06.2025 посилається на Правила використання корисних властивостей лісів, що затверджені наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 14.08.2012 року №502 (надалі Правила № 502), а саме на п.6.8. розділу VI, в якому зазначено, що здійснення благоустрою в закріплених зонах відпочинку допускається тільки відповідно до затверджених проектів благоустрою.
Суд вказує, що відповідно до п.5.3. розділу V цих же Правил №502 при використанні корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей тимчасовий лісокористувач забезпечує на виділеній лісовій ділянці створення сприятливих умов для перебування громадян шляхом проведення робіт з благоустрою цих ділянок. При виконанні робіт з благоустрою лісової ділянки мають зберігатись ліси та природні ландшафти, дотримуватись правила пожежної безпеки та санітарні правила в лісах.
Таким чином, з аналізу вказаної норми встановлено, що проєкт благоустрою розробляється вже після офіційного надання ділянки в користування, оскільки благоустрій - це фактичні заходи, які здійснюються на конкретній, визначеній правовим рішенням території. Відповідно, такий проект не може бути поданий до моменту ухвалення рішення про виділення лісової ділянки.
Згідно з положенням п. 5.1 розділу V Правил умови та особливості використання корисних властивостей лісів на конкретних ділянках, виділених для цієї мети, встановлюються з урахуванням схем районного планування, генеральних планів розвитку населених пунктів, програм розвитку лісового господарства Автономної Республіки Крим, областей, а також матеріалів лісовпорядкування з урахуванням: режиму використання й ведення господарства в них; визначення ступеня навантаження в зонах відпочинку й установлення режиму відвідування; загального порядку організації відпочинку на території з установленням місць і форм обслуговування відпочиваючих (автостоянок, влаштування місць нічлігу, культурно-освітніх центрів тощо); туристичних маршрутів, теренкурів (лікувально-прогулянкові маршрути) та регламентація їхнього використання; особливостей умов місцевості, де відвідування регулюється строками через небезпеку осипів, зсувів, снігових лавин та інших стихійних явищ; засобів протипожежної профілактики та інших особливостей, що визначають систему заходів щодо посилення охорони й раціонального використання лісових ресурсів тощо.
У разі відсутності зазначених схем, планів і програм або інших матеріалів пропозиції щодо виділення лісових ділянок для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей можуть вносити територіальні органи Держлісагентства, власники лісів або постійні лісокористувачі, заінтересовані підприємства, установи, організації і громадяни.
Статтею 20 Лісового кодексу України визначено обов`язки тимчасових лісокористувачів на умовах довгострокового користування, до яких відносяться: приступати до використання лісів у строки, встановлені договором; виконувати встановлені обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом та договором; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; вести роботи способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для охорони, захисту і відтворення типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, сприяти формуванню екологічної мережі; своєчасно вносити плату за використання лісових ресурсів; не порушувати прав інших лісокористувачів.
Законом та договором можуть бути передбачені й інші права та обов`язки тимчасових лісокористувачів на умовах довгострокового користування.
Таким чином, вимога відповідача про розроблення та надання проекту благоустрою до виділення лісової ділянки позивачу не ґрунтується на вимогах законодавства, оскільки:
- в разі, якщо лісокористувач не має на меті влаштовувати будь-який благоустрій території він має право використовувати лісову ділянку дотримуючись Правил;
- частина 4 статті 18 Лісового кодексу України або жодна інша норма чинного законодавства не містить імперативної вимоги щодо подання схем, планів чи проектів благоустрою для ухвалення рішення про надання лісової ділянки в довгострокове тимчасове користування разом із заявою (клопотанням) про виділення лісової ділянки в користування. Законодавство чітко визначає єдині умови для такого рішення погодження із постійним користувачем лісів та органом виконавчої влади з питань лісового господарства. Правила визначають загальні підходи до облаштування виділених територій, але не ставлять затверджений проєкт благоустрою як передумову для прийняття рішення про виділення ділянки;
- встановлення додаткових вимог, таких як подання проектів благоустрою, є перевищенням повноважень органу виконавчої влади, оскільки ці вимоги не передбачені Лісовим кодексом України чи іншим нормативно-правовим актом, що має вищу юридичну силу. Отже, введення додаткових вимог до пакета документів виходить за межі повноважень відповідача;
- якщо навіть тлумачити п. 6.8 Правил № 502 як такий, що стосується обов`язковості надання проєкту благоустрою, то це стосується саме етапу реалізації рекреаційного використання виділеної ділянки, а не етапу її надання. Плутання цих етапів є юридичною помилкою, яка не може бути основою адміністративного рішення про відмову або закриття провадження;
- відсутність чіткого нормативного регулювання вимог до проектів благоустрою в межах процедури виділення лісової ділянки унеможливлює їх обов`язковість. Якщо зазначені вимоги випливають із підзаконних актів або рекомендаційних листів, вони порушують принцип правової визначеності, закріплений у статті 4 Закону України «Про адміністративну процедуру»;
- розроблення проєкту благоустрою передбачає витрати і має здійснюватися лише після ухвалення рішення про виділення лісової ділянки, тобто на стадії фактичного користування нею, а не при поданні клопотання.
При прийнятті рішення суд звертає увагу, що лісова ділянка державної власності загальною площею 2,500 га, яка знаходиться на території Новомосковського лісництва квартал 14 виділ 7,8, що розташована за межами населеного пункту с. Орлівшина на території Піщанської сільської об`єднаної територіальної громади, була виділена як лісова ділянка і передана у довгострокове тимчасове користування позивача строком на 15 років до 02.07.2035 року включно, на підставі розпорядження Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 26.06.2020 № Р-435/0/3020, про що між постійним лісокористувачем, власником лісів ДП «Новомосковське лісове господарство» укладено договір довгострокового тимчасового користування лісами № 9 від 02.07.2020.
Тобто станом на день розгляду справи судом, квартал 14 виділ 7,8, як лісова ділянка перебуває у користуванні позивача за договором довгострокового тимчасового користування лісами № 9 від 02.07.2020.
Під час прийняття вказаного рішення та укладення договору довгострокового користування відповідач не вимагав від позивача надання проєкту благоустрою, як обов`язкової умови для виділення лісової ділянки.
Однією із підстав для закриття адміністративного провадження відповідач зазначає надання позивачем разом із клопотанням проекту організації і розвитку лісовою господарства (таксаційний опис) - від 2014 року.
При цьому відповідач посилається на Постанову КМУ від 07.02.2023 року №112 «Про затвердження Порядку здійснення лісовпорядкування», в абзаці 2 п.6, п.9 якої зазначено, що до матеріалів первинного базового та повторного базового лісовпорядкування можуть вноситися зміни з метою підтримання в актуальному стані таксаційної та картографічної баз даних, які містять кількісну та якісну інформацію про лісові ділянки, та з метою виготовлення актуальних матеріалів лісовпорядкування.
Строк повторюваності повторного базового лісовпорядкування для об`єктів лісовпорядкування площею 100 гектарів і більше становить 10 років, для об`єктів лісовпорядкування площею до 100 гектарів - 20 років.
Однак, така позиція відповідача є необґрунтованою з огляду на те, що згідно із Проектом організації і розвитку лісового господарства від 2014 р. інв. №30 прим №2, наданого позивачем до клопотання та на який робить посилання відповідач, площа разом по кварталу становить 45,8 га (тобто до 100 га).
Таким чином, беручи до уваги що площа сумарно за кварталом становить 45,8 га, матеріали проект організації і розвитку лісового господарства від 2014 року, залишається чинними до 2034 року включно.
Крім того, статтею 48 Лісового кодексу України визначено, що у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Частиною 5 ст. 48 Лісового кодексу України визначено, що затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.
Частиною 2 статті 19 Лісового кодексу України встановлено, що постійні лісокористувачі зобов`язані: вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; вести первинний облік лісів; забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.
Аналізуючи викладені норми, суд зазначає, що законодавство визначає лише строки періодичності проведення повторного базового лісовпорядкування - 10 років для ділянок площею понад 100 гектарів і 20 років для ділянок до 100 гектарів (п. 9 Порядку №112). Однак, вказане положення не містить норм про автоматичне визнання недійсними матеріалів лісовпорядкування, що були складені раніше. Навпаки, відповідно до пункту 2 цього ж Порядку, такі матеріали можуть актуалізуватися шляхом внесення змін із метою підтримання їх у належному стані.
Таким чином, після спливу визначеного строку уповноважений орган дійсно зобов`язаний ініціювати новий цикл лісовпорядкування, проте сама дата складання таксаційного опису не може розцінюватися як підстава для відмови у розгляді клопотання або для визнання матеріалів непридатними, особливо за умови, що відповідна ділянка підпадає під 20-річний цикл і матеріали залишаються чинними в межах цього строку.
Отже, формальне посилання на дату складання таксаційного опису без доведення його неактуальності чи відсутності інвентаризаційних даних є безпідставною відмовою у розгляді клопотання по суті.
Позивач не несе обов`язку щодо здійснення лісовпорядкування або повторного його проведення це повноваження уповноважених державних органів та постійних лісокористувачів. У зв`язку з цим є юридично необґрунтованим ставити реалізацію права позивача на отримання лісової ділянки в довгострокове тимчасове користування у залежність від належного виконання іншими суб`єктами - зокрема, органами влади або постійними лісокористувачами - їх власних зобов`язань щодо організації або актуалізації матеріалів лісовпорядкування.
Відтак, невиконання таких обов`язків не створює правових підстав для обмеження прав особи, яка має намір набути право тимчасового користування лісовою ділянкою, за умови, що наявні матеріали лісовпорядкування є чинними, відповідають нормативним вимогам і дозволяють ідентифікувати ділянку, яка є предметом звернення.
Також суд звертає увагу на те, що жодним нормативним документом не визначено, що подання матеріалів лісовпорядкування, складених у межах встановленого строку повторюваності, є підставою для відмови в розгляді клопотання або для закриття адміністративного провадження.
Окрім того, відповідач не навів жодних доказів того, що станом на дату подання клопотання позивачем було проведено повторне базове лісовпорядкування відповідно до вимог пункту 9 Постанови №112 або що наявні матеріали втратили чинність у зв`язку з їх неактуальністю. Крім того, таксаційний опис не є обов`язковим документом, необхідним для подання разом з клопотанням про надання в тимчасове довгострокове користування лісами.
Визначаючись із способом захисту порушених прав, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4. ст. 18 Лісового кодексу України довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.
Водночас частиною 1 статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань: забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян; використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.
Статтею 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що місцева державна адміністрація: розробляє та забезпечує виконання затверджених у встановленому законом порядку програм раціонального використання земель, лісів, підвищення родючості ґрунтів, що перебувають у державній власності; розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.
Статтею 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.
Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
При цьому згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаних норм у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення.
У разі якщо межі заявлених позовних вимог не дозволяють суду під час розгляду справи здійснити перевірку того, чи забезпечив позивач на момент його звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень виконання всіх без винятку вимог закону для отримання позитивного рішення та(або) якщо суб`єкт до якого звертається позивач має право діяти при прийнятті відповідного рішення на власний розсуд (тобто має альтернативні варіанти поведінки за наслідками розгляду звернення позивача), то суд, у межах свого розсуду, з метою уникнення перебирання на себе повноважень щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції іншого органу, повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення з урахуванням оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Крім того, Верховний Суд, зокрема у постановах від 11 лютого 2020 року у справі №0940/2394/18, від 04 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19 дійшов подібного висновку та вказав, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Аналогічної думки дотримується й Верховний Суд у своїй постанові від 09.05.2024 у справі №580/3690/23.
Аналізуючи викладене, суд зазначає, що відповідач, отримавши від позивача документи, розглянув таке клопотання неналежним чином, оформивши своє рішення листом №2687/0/31-25 від 23.06.2025, а не розпорядженням, як того вимагає стаття 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».
Судом встановлено відсутність підстав для закриття адміністративного провадження за ст. 65 Закону України «Про адміністративну процедуру», тому суд робить висновок, що клопотання позивача про виділення у довгострокове тимчасове користування лісової ділянки мало бути розглянуто з прийняттям відповідного розпорядження про задоволення заяви.
Оскільки суб`єкт владних повноважень фактично здійснив перевірку дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов, то використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення позивача та фактично відмовив у виділенні ділянки, хоча й оформив неналежним чином своє рішення.
Судом встановлено, що позивачем дотримано усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату.
Оскільки клопотання позивача було розглянуто по суті, але надано відповідь у неналежній формі, суд визнає протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації щодо ненадання відповіді у належній формі, шляхом прийняття розпорядження за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ВЕАХАУЗ» №05/06-01 від 05.06.2025 про виділення лісової ділянки державної власності орієнтовною площею 19,0 га (Філія «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України, квартал 14 виділи 8, 10, 12, 14, 15, 16, 17) у довгострокове тимчасове користування лісами строком на 49 років для рекреаційних цілей, на території Піщанської територіальної громади Самарівського району, за межами населеного пункту (с. Орлівщина).
Як наслідок, суд відмовляє в задоволенні вимоги щодо повторного розгляду клопотання (з доданими документами) Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ВЕАХАУЗ» №05/06-01 від 05.06.2025 про виділення лісової ділянки державної власності орієнтовною площею 19,0 га (Філія «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України, квартал 14 виділи 8, 10, 12, 14, 15, 16, 17) у довгострокове тимчасове користування лісами строком на 49 років для рекреаційних цілей, на території Піщанської територіальної громади Самарівського району, за межами населеного пункту (с. Орлівщина).
Щодо зобов`язання Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації прийняти розпорядження, яким виділити Товариству з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ВЕАХАУЗ» лісову ділянку державної власності орієнтовною площею 19,0 га (Філія «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України, квартал 14 виділи 8, 10, 12, 14, 15, 16, 17) у довгострокове тимчасове користування лісами строком на 49 років для рекреаційних цілей, на території Піщанської територіальної громади Самарівського району, за межами населеного пункту (с. Орлівщина), без вилучення у постійного користувача, суд зазначає наступне.
Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Необхідно зазначити, що при прийнятті рішення за клопотанням позивача, відповідно до частини 4 статті 18 Лісового кодексу України воно приймається за наявними позитивними погодженнями із постійним користувачем лісів та органом виконавчої влади з питань лісового господарства, обов`язковість узгодження з якими встановлена законом перед прийняттям рішення (розпорядження), що виключає варіанти вибору поведінки.
Крім того, стаття 18 Лісового кодексу України не містить словосполучень, що вказують на наявність дискреції повноважень. Такими словосполученнями можуть бути: «на власний розсуд», «може», «має право», а також формулювання, які означають вибір дії чи бездіяльності серед декількох варіантів, передбачених законом.
У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади (Постанова Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року у справі № 809/1231/16 (адміністративне провадження №К/9901/1165/17)).
Як встановлено судом, виконано всі умови, які необхідні та достатні для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення на користь позивача, а саме:
- відповідач використав надане йому законом право на прийняття певного рішення;
- суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення;
- відсутність у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій).
З огляду на викладене, суд зобов`язує Дніпропетровську обласну державну (військову) адміністрацію прийняти розпорядження, яким виділити Товариству з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ВЕАХАУЗ» лісову ділянку державної власності орієнтовною площею 19,0 га (Філія «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України, квартал 14 виділи 8, 10, 12, 14, 15, 16, 17) у довгострокове тимчасове користування лісами строком на 49 років для рекреаційних цілей, на території Піщанської територіальної громади Самарівського району, за межами населеного пункту (с. Орлівщина), без вилучення у постійного користувача.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн, що підтверджується квитанцією від 22.07.2025, наявною в матеріалах справи.
Проте, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відтак, при зверненні до суду позивачу необхідно було сплатити суму судового збору із застосування понижуючого коефіцієнту, що складає 2422,40 грн. Таким чином, має місце сплата судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом на суму 605,60 грн, яка не підлягає стягненню з відповідача та може бути повернута в порядку, встановленому ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір (із застосуванням понижуючого коефіцієнту) підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 1614,93 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації щодо ненадання відповіді у належній формі, шляхом прийняття розпорядження за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ВЕАХАУЗ» №05/06-01 від 05.06.2025 про виділення лісової ділянки державної власності орієнтовною площею 19,0 га (Філія «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України, квартал 14 виділи 8, 10, 12, 14, 15, 16, 17) у довгострокове тимчасове користування лісами строком на 49 років для рекреаційних цілей, на території Піщанської територіальної громади Самарівського району, за межами населеного пункту (с. Орлівщина).
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ВЕАХАУЗ» судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1614 (одна тисяча шістсот чотирнадцять) грн 93 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський