Справа № 320/3359/19
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року № 320/3359/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якій просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 05.11.2018 № -1008;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 05.11.2018 №408.2016.2017.1038-5606-1008;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 12.03.2019 № 1844-56;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області відкликати звернення з кредиторською вимогою щодо сплати податкового боргу ОСОБА_2 від 11.05.2019 № 5479/10-36-56 (спадкова справа № 76/2019, реєстраційний запис у спадковому реєстрі № 64183131), подане до Бучанської міської державної нотаріальної контори.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення та податкова вимога зі сплати земельного податку є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки визначаючи податкове зобов`язання по сплаті земельного податку контролюючим органом було невірно визначено категорію земельної ділянки, що вплинуло на її нормативно-грошову оцінку та визначення податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб.

Представником відповідача подано до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкова вимога є законними та обґрунтованими, оскільки згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру України належна позивачці земельна ділянка з кадастровими номерами :01:139:0007 та :01:139:0007 до 2019 року відносились до земель комерційного використання. Таким чином вважає, що оскільки Держегокадастром відомості про недостовірність занесеної у системи інформації з вини контролюючого органу не надавались, тому цільове призначення у 2016-2018 роках відповідної земельної ділянки з урахуванням відомостей, наявних станом на 09.09.2019, не може бути віднесено до земель не комерційного призначення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.06.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024, позовну заяву було задоволено у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 24.12.2024 скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд зазначив на передчасності висновків судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідачем помилково здійснено розрахунок земельного податку стосовно спірної земельної ділянки через неправильне врахування цільового призначення земельної ділянки позивача відповідно до відомостей, що містяться в державному земельному кадастрі, внаслідок чого нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була визначена помилково.

Верховний Суд вказав, суди першої та апеляційної інстанцій в обґрунтування своїх висновків щодо безпідставності нарахувань контролюючим органом податкових зобов`язань за спірної земельною ділянкою посилаються, зокрема, на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.05.2014 № 21378711, яким підтверджується, що належала ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером 0:01:139:0007, площею 2,4033 га. При цьому судами попередніх інстанцій не було надано жодної оцінки тому, що за вказаним витягом станом на 07.05.2014 визначено цільове призначення спірної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Також судами попередніх інстанцій не було надано жодної належної оцінки доводам та доказам контролюючого органу, що згідно з наявних відомостей у відповідача (зокрема, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 165318895 від 02.05.2019) за кадастровим номером :01:139:0007 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно визначено цільове призначення земельної ділянки - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі». Крім того, згідно з базами даних контролюючого органу, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:139:0007 загальною площею 2,4033 га з цільовим призначенням (03.07) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (МАФи, кіоски, павільйони).

З урахуванням зазначеного, Верховний Суд звернув увагу, що посилання судів попередніх інстанцій на витяг з Державного земельного кадастру від 03.06.2019 у якому зазначено, що спірна земельна ділянка за кадастровим номером :01:139:0007 має цільове призначення земельної ділянки - 11.02 для розміщення та експлуатації підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, не спростовує доводів відповідача, що нараховуючи податкове зобов`язання по сплаті земельного податку за 2016-2018 роки, контролюючий орган керувався відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомостями Державного земельного кадастру України, в яких було зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:139:0007 і з кадастровим номером :01:139:0007 до 2019 року відносилась саме до земель комерційного використання (з урахуванням встановленого відповідачем її цільового призначення у спірний період - (03.07) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. При цьому, матеріали справи не містять доказів, а судами попередніх інстанцій не встановлено, зокрема, за даними Державного земельного кадастру, відмінного цільового призначення земельної ділянки за кадастровим номером :01:139:0007 за період нарахованого податкового зобов`язання по сплаті земельного податку за 2016-2018 роки.

Таким чином, Верховний Суд зазначив, що у справі, що розглядається, в контексті спірних правовідносин суди першої та апеляційної інстанцій не встановили усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення цього спору, а також не надали належної оцінки доказам та доводам контролюючого органу щодо віднесення та визначення цільового призначення земельної ділянки за кадастровим номером :01:139:0007 за період нарахованого податкового зобов`язання по сплаті земельного податку за 2016-2018 роки саме до земель комерційного використання, що позбавляє суд касаційної інстанції можливості здійснити касаційний перегляд справи із прийняттям остаточного судового рішення, яке б вирішило спір між сторонами, і реалізувати мету, з якою касаційне провадження було відкрито.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 справу прийнято до провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши у письмовому провадженні наведені сторонами (їх представниками) доводи, подані ними документи та матеріали в контексті висновків і вказівок Верховного Суду за наслідком касаційного перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 донька батьків - ОСОБА_3 (батько, позивач у справі) та ОСОБА_2 (мати). ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим донька ОСОБА_1 отримала у спадщину майно, яке належало померлій.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, земельна ділянка за кадастровим номером :01:139:0007, площею 2,4033 га, цільового призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, як спадщина належить ОСОБА_1 та відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 03-17/246-19 від 12.06.2019, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 6073581,63 грн.

На підставі вказаного свідоцтва до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено дані про право власності на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_1 (витяг від 22.08.2019 № 178488384). Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

При цьому судом встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:139:0007, площею 2,4033 га була придбана ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.05.2009 № 924, відповідно до якого цільове призначення земельної ділянки під розміщення виробничо-складських та офісних приміщень (пункт 3 договору). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 7439895,81 грн (пункт 5 договору); ринкова вартість земельної ділянки становить 552777,00 грн (пункт 6 договору). Продаж земельної ділянки вчинено за 553 000,00 грн (пункт 7 договору).

Відділом Держкомзему у місті Буча Київської області земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий номер :01:139:0007.

На підставі вказаного договору ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 18.01.2010 серії ЯД № 262095 з цільовим призначенням для розміщення виробничо-складських та офісних приміщень, до якого додано план меж земельної ділянки площею 2,4033 га за кадастровим номером :01:139:0007.

На підставі державного акту до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено запис № 5583488 від 30.04.2014 про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку за кадастровим номером :01:139:0007, площею 2,4033 га, цільового призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.06.2019 земельна ділянка за кадастровим номером :01:139:0007, площею 2,4033 га належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , має цільове призначення 11.02. Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; категорія земель - Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання - для розміщення виробничо-складських та офісних приміщень.

Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 23.05.2016 № 01-5/47-16 станом на 01.01.2016 середня нормативна грошова оцінка земельних ділянок на території Бучанської міської ради становить: землі комерційного використання - 711,05 грн/м.кв; землі промисловості - 298,85 грн/м.кв; землі житлової забудови - 249,87 грн/м.кв; землі транспорту, зв`язку - 249,87 грн/м.кв; землі громадського призначення - 203,82 грн/м.кв; землі технічної інфраструктури - 162,42 грн/м.кв; інші землі (зелені насадження загального користування) - 124,94 грн/м.кв; рілля - 7549,02 грн/га; багаторічні насадження - 96433,19 грн/га; пасовища - 3359,48 грн/га.

Відносно ОСОБА_2 ГУ ДФС у Київській області прийняті податкові повідомлення-рішення, а саме:

- від 05.11.2018 № 408.2016.2017.1038-5606-1008, яким визначено суму податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб в сумі 1056079,48 грн (за 2016 рік в сумі 512659,94 грн; за 2017 рік 543419,54 грн);

- від 05.11.2018 № -1008, яким визначено суму податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб за 2018 рік в сумі 543419,54 грн.

Відповідно до доводів відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву, розрахунок зобов`язання здійснювалось контролюючим органом виходячи з даних інформаційних систем ДПС, відповідно до яких ОСОБА_2 власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:139:0007) загальною площею 2.4033 га з цільовим призначенням (03.07) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (МАФи, кіоски, павільони), що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 165318895 від 02.05.2019. Також при розрахунку враховано відомості надані відділом Держземагентства у м. Буча щодо вартості 1 кв.м. земель; відомості щодо коефіцієнтів індексації у відповідних роках, які опубліковуються Держгеокадастром України; відповідні рішення про встановлення ставок податку Бучанської міської ради. Відповідно до листа відділу Держземагенства у м. Буча вартість 1 кв.м. земель комерційного використання станом на 01.01.2016 складає 711,05 грн., ставка податку для земель комерційного використання у м. Буча складає 3% від нормативної грошової оцінки, отже податкові зобов`язання у 2016 році за 1 га складають: 711,05 *10000*3% = 213315,00 грн; зобов`язання за земельну ділянку площею 2,403, га у 2016 році складають 2,4033*213315,00=512659,94 грн. Коефіцієнт індексації згідно відомостей Держгеокадастру України у 2017 році склав 1,06, а у 2018 - 1, ставка податку відповідними рішенням Бучанської міської ради не змінювались, отже зобов`язання за 1 га земель комерційного використання у 2017 та 2018 роках складає: 711,05*10000*1,06*3% = 226113,90 грн. Зобов`язання за земельну ділянку площею 2,4033 га у 2017 та 2018 роках складають: 2,4033*226113,90=543419,54 грн.

Таким чином, контролюючим органом при нарахуванні ОСОБА_2 податкового зобов`язання по земельному податку за земельну ділянку за кадастровим номером :01:139:0007, площею 2,4033 за основу узято вихідні показники для земель комерційного використання.

ОСОБА_2 зверталась до Ірпінського управління ГУ ДФС у Київській області з заявою щодо проведення звірки нарахованого земельного податку за 2016-2018 роки, у зв`язку з тим, що цільовим призначенням (використанням) земельної ділянки є для розміщення виробничо-складських та офісних приміщень (землі промисловості), тож земельний податок має бути перерахований, а податкові повідомлення-рішення скасовані (отримано адресатом 10.12.2018).

ГУ ДФС у Київській області, вже після нарахування спірних податкових зобов`язань по земельному податку з фізичних осіб, звернулось до Держгеокадастру у Київській області з запитом від 13.12.2018 № 10085/10-36-56, з метою достовірного розрахунку податкових зобов`язань та просило надати наявну інформацію про цільове призначення земельної ділянки, та наявність відомостей щодо проведення нормативної грошової оцінки за 2016, 2017 або 2018 роки наступної земельної ділянки розташованої у м. Буча: земельна ділянка площею 2,4033 га (кадастровий номер :01:139:0007). При цьому вказало, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомостям з публічної кадастрової карти, зазначена земельна ділянка має цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Відповідно до заяви та наданих власником копій зазначена земельна ділянка має цільове призначення -під розміщення виробничо-складських та офісних приміщень та була придбана у якості земель промисловості.

Листом від 21.01.2019 № 8-10-0.332-720/2-19 ГУ Держгеокадастру у Київській області повідомило ГУ ДФС у Київській області відповідно до даних Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :01:139:0007 має цільове призначення - для іншої комерційної діяльності. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:139:0007 з урахуванням коефіцієнта індексації, станом на 01.01.2019 року становить 11539804,59 грн.

Разом з тим, судом з матеріалів справи встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:139:0007, площею 2,4033 га не була зареєстрована за ОСОБА_2 . Натомість вказана земельна ділянка для комерційної діяльності була зареєстрована за ОСОБА_4 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.10.2019 № 186055234 та інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 25.10.2019.

Також відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка за кадастровим номером :01:139:0007, площею 2,4033 га має цільове призначення для іншої комерційної діяльності; категорія земель землі житлової та громадської забудови; дата державної реєстрації земельної ділянки 13.10.2015; власник - ОСОБА_4 .

Разом з тим, технічною документацію із землеустрою 2009 року, підтверджено, що державний акт попереднього власника земельної ділянки ОСОБА_4 було анульовано, відповідно відомості про належну йому земельну ділянку з кадастровим номером :01:139:0007 на час отримання відповідачем відповіді зі спливом 10 років були неактуальними та не могли братися до уваги при нарахуванні земельного податку ОСОБА_2 по земельній ділянці за іншим кадастровим номером.

У зв`язку з наведеним позивачка зазначила, що наявні підстави стверджувати, що в Державному земельному кадастрі ведеться подвійний облік земельної ділянки площею 2,4033 га за різними кадастровими номерами, а саме: :01:139:0007 та :01:139:0007.

Також позивачка вважає, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення та визначаючи податкові зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб, контролюючим органо використані дані, надані ГУ Держгеокадастру у Київській області щодо іншої земельної ділянки з кадастровим номером :01:139:0007, яка не належала ОСОБА_2 .

ГУ ДФС у Київській області виставлено ОСОБА_2 податкову вимогу від 12.03.2019 № 1844-56 по земельному податку з фізичних осіб на суму 1599499,02 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 02.05.2019 земельна ділянка за кадастровим номером :01:139:0007, площею 2,4033 га має цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

У зв`язку з наявністю у ОСОБА_2 податкового боргу у розмірі 1599499,02 грн ГУ ДФС у Київській області звернулось до Державної нотаріальної контори Київської області з кредиторською вимогою від 11.05.2019 № 5479/10-36-56 про його сплату в якій вказало, що податковий борг виник 28.01.2019 в результаті несплати грошових зобов`язань, нарахований згідно з податковими повідомленнями-рішеннями по земельному податку з фізичних осіб (форми «Ф») від 29.11.2018 № -1008 у сумі 543419,54 грн. та від 05.11.2018 № 408.2016.2017.1038-5606-1008 в сумі 1056079,48 грн.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.02.2020 № 201035999 земельна ділянка за кадастровим номером :01:139:0007, площею 2,4033 га має цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.08.2019.

Станом на 22.01.2025 земельна ділянка за кадастровим номером :01:139:0007, площею 2,4033 га, яка перебуває у власності позивачки, відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, має цільове 11.02. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком; нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, проведена 23.09.2024, складає 16555604,69 грн.

Виходячи з вищенаведеного позивач вважає, що відповідачем під час визначення податкового зобов`язання по земельному податку, невірно визначено категорію спірної земельної ділянки та її нормативно-грошову оцінку, що призвело до невірного застосування ставки земельного податку та розрахунку. Всупереч даних земельного кадастру щодо дійсного цільового призначення спірної земельної ділянки (землі промисловості), відповідач керувався даними Реєстру речових прав на нерухоме майно та вихідними даними для земель комерційного призначення (нормативно-грошовою оцінкою, ставками), що призвело до завищення визначеного спірними податковими повідомленнями-рішеннями та податковою вимогою податкового зобов`язання.

Вважаючи протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з наведених норм основного закону у зв`язку з положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

При цьому, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Зокрема, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) (заява № 37801/97, пункт 36), вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

Разом з тим, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі Кодекс).

За приписами підпункту 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Кодексу, податкове законодавство України ґрунтується, у тому числі, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Пункт 7.1. статті 7 Кодексу визначає, що під час встановлення податку обов`язково визначаються такі елементи: платники податку; об`єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Стаття 14 визначає поняття, які вживаються у Кодексу в такому значенні, зокрема:

14.1.34. власники земельних ділянок - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які відповідно до закону набули права власності на землю в Україні, а також територіальні громади та держава щодо земель комунальної та державної власності відповідно;

14.1.39. грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

14.1.42. дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону;

14.1.72. земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу);

14.1.74. земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами;

14.1.125. нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин;

14.1.147. плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;

14.1.153. податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу;

14.1.156. податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк);

14.1.157. податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності;

14.1.175. податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;

14.1.261. цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Кодекс визначає, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 Кодексу).

У свою чергу, платник податків має право, зокрема вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків (підпункт 17.1.8. пункту 17.1. статті 17 Кодексу).

За приписами Кодексу, контролюючі органи здійснюють адміністрування податків; контролюють своєчасність достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; мають право визначати суми податкових та грошових зобов`язань платників податків (статті 19-20 Кодексу).

Разом з тим, відповідно до статті 21 Кодексу посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, окрім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами (підпункт 21.1.1. пункту 21.1.); не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункт 21.1.4. пункту 21.1.).

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Кодексу, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Згідно з пунктами 23.1., 23.2. статті 23, пунктом 25.1. статті 25, пунктом 29.1. статті 29 Кодексу, базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування.

База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання.

База оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо.

Ставкою податку визнається розмір податкових нарахувань на (від) одиницю (одиниці) виміру бази оподаткування.

Обчислення суми податку здійснюється шляхом множення бази оподаткування на ставку податку із/без застосуванням відповідних коефіцієнтів.

Кодекс визначає, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Виникає у платника за кожним податком та збором, є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом (стаття 36).

Відповідно до підпункту 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

У свою чергу, згідно з пунктом 56.2. статі 56 Кодексу, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до пункту 56.4. статті 56 Кодексу, під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган.

Обов`язок доведення правомірності нарахування або прийняття будь-якого іншого рішення контролюючим органом у судовому оскарженні встановлюється процесуальним законом.

У свою чергу, відповідно до положень частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, як нормами податкового законодавства, так і положеннями процесуального закону, обов`язок доведення правомірності нарахування та рішення, покладається саме на контролюючий орган.

Відповідно до пунктів 58.1. статті 58 Кодексу, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення контролюючого органу має бути обґрунтованим, містити в собі підставу для нарахування податкового зобов`язання, посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок грошових зобов`язань платника податків, а також містити детальний розрахунок податкового зобов`язання.

Разом з тим, дослідивши та надавши оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, судом встановлено, що такі рішення не містять посилання на норму Кодексу та/або іншого закону чи офіційних даних, відповідно до яких був зроблений розрахунок грошових зобов`язань по земельному податку, а також не містять розрахунків податкового зобов`язання по земельному податку. Про порядок розрахунку сум податкового зобов`язання по земельному податку за спірними рішеннями, а також про вихідні дані, які взято за основу при розрахунку відповідного податкового зобов`язання, представником відповідача наведено лише у відзиві на позов, що свідчить про невідповідність рішення вимогам Кодексу та процесуальним критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до пункту 59.1. статті 59 Кодексу, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з підпунктом 269.1.1. пункту 269.1. статті 269 Кодексу платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (підпункт 270.1.1. пункту 270.1. статті 270 Кодексу).

Відповідно до пункту 271.1. статті 271 Кодексу, базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (підпункт 271.1.1.); площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (271.1.2.).

Таким чином, базою оподаткування земельним податком може бути нормативна грошова оцінка земельної ділянки, якщо вона проведена уповноваженим на те державним органом або площа земельної ділянки.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. (пункт 271.2. Кодексу).

Відповідно до пункту 274.1. статті 274 Кодексу, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території (пункт 284.1. статті 284 Кодексу).

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Нові зміни щодо зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.

За приписами пункту 286.1. статті 286 Кодексу, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, підставою для нарахування контролюючим органом земельного податку фізичній особі є дані державного земельного кадастру щодо належності такій особі земельної ділянки.

Відповідно до пункту 286.5. статті 286 Кодексу нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (пункт 289.1. статті 289 Кодексу).

Закон України від 11.12.2003 № 1378-IV «Про оцінку земель» (далі Закон № 1378) визначає, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону № 1378, нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Стаття 13 Закону № 1378 визначає випадки обов`язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок, зокрема встановлює, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі, зокрема визначення розміру земельного податку.

Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (частина перша статті 15 Закону № 1378).

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться щодо розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років (частина друга статті 18 Закону № 1378).

Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою (частина перша статті 23 Закону № 1378).

Виходячи з наведених положень Кодексу суд виснує, що податкове повідомлення-рішення по земельному податку з фізичних осіб для його правомірності має відповідати таким критеріям: бути надісланим до 01 липня поточного року; відповідати вимогам статті 58 Кодексу; містити детальний розрахунок суми земельного податку; обов`язково включати кадастровий номер та площу земельної ділянки; містити ставку податку та пільги; містить нормативно-грошову оцінку (за наявності).

Дослідивши спірні податкові повідомлення-рішення на відповідність наведеним вимогам, суд вбачає їх невідповідність таким вимогам (не надіслані у встановлені строки, не містять детального розрахунку суми податку, не містять кадастрового номеру та площі земельної ділянки, не містять ставки податку), що додатково підтверджує їх протиправність.

Окрім того, відповідачем не подано суду належних та допустимих доказів (технічної документації з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, затвердженої селищною радою), які стали підставою для нарахування земельного податку за спірними податковими повідомленнями-рішеннями для підтвердження правомірності такого нарахування у встановленому наведеними положеннями законодавства порядку.

При цьому, відповідно до технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровим номером :01:139:0007від 2009 року, площею 2,4033 га, нормативна грошова оцінка такої земельної ділянки становила 7439895,81 грн.

Натомість, з матеріалів справи та доводів відповідача судом встановлено, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем, у тому числі, на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що суперечить положенням пункту 286.1. статті 286 Кодексу, оскільки підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Також з доводів відповідача судом встановлено, що при нарахуванні земельного податку за спірними податковими повідомленнями-рішеннями контролюючий орган керувався даними інформаційних баз та відомостями Державного земельного кадастру України, в яких нібито було зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:139:0007 і з кадастровим номером :01:139:0007 до 2019 року відносились саме до земель комерційного використання. Водночас відповідачем не подано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наведених тверджень, як то витягів з баз даних та витягів з Держземкадастру, які були використані при визначені земельного податку.

При цьому суд наголошує, що використання контролюючим органом при нарахуванні фізичній особі земельного податку даних інформаційних систем ДПС суперечить положенням пункту 286.1. статті 286 Кодексу, оскільки підставою для нарахування земельного податку є саме дані державного земельного кадастру.

Натомість судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 фактично не була власницею земельної ділянки з кадастровим номером :01:139:0007, а була власницею земельної ділянки з кадастровим номером :01:139:0007, тож для визначення земельного податку ОСОБА_2 контролюючим органом мали використовуватися виключно дані Державного земельного кадастру України по земельній ділянці з кадастровим номером :01:139:0007. Відповідно протиправним є використання будь-яких даних по земельній ділянці з кадастровим номером :01:139:0007 для нарахування земельного податку по земельній ділянці з кадастровим номером :01:139:0007.

Також суд критично сприймає доводи відповідача, що розрахунок земельного податку з фізичних осіб за спірними податковими повідомленнями-рішеннями здійснено виходячи з даних листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 23.05.2016 № 01-5/47-16 про те, що станом на 01.01.2016 середня нормативна грошова оцінка земельних ділянок на території Бучанської міської ради становила, зокрема, землі комерційного використання - 711,05 грн/м.кв, оскільки порядок проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки визначений положеннями Закону № 1378, а відповідачем не подано суду доказів, що вказані дані з листа сформовані на підставі затвердженої у визначеному порядку технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд також вважає протиправним використання контролюючим органом для визначення ОСОБА_2 суми земельного податку по земельній ділянці за кадастровим номером :01:139:0007, даних середньої нормативної грошової оцінки земельних ділянок на території Бучанської міської ради для земель комерційного використання - 711,05 грн/м.кв, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що вказана земельна ділянка належить до земель комерційного використання, натомість наявні докази, що така земельна ділянка відноситься до земель промисловості.

Окрім того судом встановлено, що відповідно до частина першої статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж)землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Таки чином, Земельний кодекс України містить вичерпний перелік категорій цільового призначення земельних ділянок України, в якому взагалі відсутня така категорія цільового призначення як комерційне використання. Аналогічно, категорія цільового призначення - комерційне використання відсутня в Класифікаторі видів цільового призначення земель, затвердженому наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 (далі - Класифікатор).

Пунктом 1.2. Класифікатора визначено, що код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:139:0007 відноситься до земель промисловості (11) - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (11.02.), що додатково підтверджує протиправність підходу контролюючого органу при визначені земельного податку за спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Також суд критично сприймає доводи відповідача, спрямовані на обґрунтування правомірності спірних рішень, про те, що виходячи з даних інформаційних систем ДПС, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за кадастровим номером :01:139:0007 з цільовим призначенням (03.07), оскільки такі доводи спростовані наявними у справі офіційними даними з земельного кадастру, а також суд зауважує, що код земель 03.07 належить до земель громадської забудови, а не земель комерційного використання, яких як вже зазначено вище не існує у розумінні Земельного кодексу України та Класифікатора.

При цьому, Головне управління Держгеокадастру у Київській області у листі від 23.05.2016 № 01-5/47-16 наводило також нормативну грошову оцінку земельних ділянок на території Бучанської міської ради, а саме: земель промисловості - 298,85 грн/м.кв; земель громадського призначення - 203,82 грн/м.кв, що значно відрізняється від протиправно обраного контролюючим органом показника для нарахування земельного податку за спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Наведені обставини в сукупності є цілком достатніми підставами для визнання протиправними спірних податкових повідомлень-рішень і податкової вимоги та, відповідно, їх скасування в силу своєї протиправності.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи встановлені обставини справи в сукупності суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність прийнятих ним спірних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги.

У підсумку, з урахування вищезазначеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 05.11.2018 № -1008.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 05.11.2018 №408.2016.2017.1038-5606-1008.

4. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 12.03.2019 № 1844-56.

5. Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області відкликати звернення з кредиторською вимогою щодо сплати податкового боргу ОСОБА_2 від 11.05.2019 № 5479/10-36-56 (спадкова справа № 76/2019, реєстраційний запис у спадковому реєстрі № 64183131), подане до Бучанської міської державної нотаріальної контори.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3073,60 грн (три тисячі сімдесят три гривні шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.