Справа № 240/13376/25
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/13376/25

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" щодо здійснення, у період з 29.01.2020 до 19.05.2023 року нарахування ОСОБА_1 розміру посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових видів грошового забезпечення, з використанням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018 року, для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним званням ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Державну установу "Бердичівська виправна колонія (№70)" здійснити перерахунок усіх виплачених складових грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 29.01.2020 до 19.05.2023, шляхом визначення нового розміру посадового окладу та окладу за спеціальним званням, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та на 01.01.2023 помноженого на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, з урахуванням вже виплачених сум та виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення за період з 29.01.2020 до 19.05.2023;

- зобов`язати Державну установу "Бердичівська виправна колонія (№70)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму перерахованого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 29.01.2020 по день фактичної виплати перерахованого грошового забезпечення;

- визнати протиправними дії Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" щодо не проведення нарахування та виплати у повному обсязі ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 01.01.2016 року до 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, а за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року до 03.03.2025 року з урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078;

- зобов`язати Державну установу "Бердичівська виправна колонія (№70)" здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця - січня 2008 року;

- зобов`язати Державну установу "Бердичівська виправна колонія (№70)" здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року до 03.03.2025 року, виходячи з фіксованої величини 4 463,15 грн. щомісячно, із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;

- зобов`язати Державну установу "Бердичівська виправна колонія (№70)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації;

- визнати протиправними дії Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн щомісячно, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 31.05.2022;

- зобов`язати Державну установу "Бердичівська виправна колонія (№70)" здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінетом Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Державну установу "Бердичівська виправна колонія (№70)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за час затримки виплати за період з 01.03.2022 по день фактичної виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 168.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що в період з 01.02.1999 року по 03.03.2025 року проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України. Під час проходження військової служби в період з 29.01.2020 по день звільнення Відповідач невірно встановив йому розмір посадового окладу та окладу за військове звання, що призвело до виплати йому грошового забезпечення в значно меншому розмірі.

Крім того, Відповідач не проводив нарахування та виплату Позивачу у повному обсязі індексацію його грошового забезпечення за період проходження служби з 01.01.2016 року до 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, а за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року до 03.03.2025 року з урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Як стверджується у позові, Відповідач також протиправно не нараховував та не виплачував Позивачу в повному обсязі додаткову винагороду у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінетом Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 року.

В квітні 2025 року представник Позивача звернувся до Відповідача із адвокатським запитом здійснити перерахунок та доплату належного за 2016-2025 роки грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення) обчисленого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14 до постанови № 704 та його індексації. Проте у відповідь листом представник Позивача отримав відмову, а доплату грошового забезпечення Відповідач до цього часу не здійснив. Позивач вважає, що має право на виплату грошового забезпечення за спірний період в повному обсязі та на компенсацію втрати такого доходу.

Ухвалою суду від 20.05.2025 року позовну заяву після усунення її недоліків прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 22.09.2025 року у Відповідача витребувано додаткові докази.

Представник Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)", Відповідача у справі, відзив на позов в установлені строки до суду не подав. На виконання ухвали суду надав додаткові докази.

Розглянувши в порядку письмового провадження подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов матеріального, грошового та інших видів забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в Збройних силах України, в тому числі щодо порядку нарахування грошового забезпечення, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII), в редакції що були чинні на день виникнення спору.

Безспірно, за приписами статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017р. № 704 (надалі - постанова № 704) були збільшені розміри грошового забезпечення військовослужбовців. На виконання вказаної правової норми Закону № 2262-XII та постанови № 704 Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам звільнених з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" ( надалі - постанова № 103).

Суть спору між сторонами в даній справі в частині позовних вимог зведена виключно до наявності чи відсутності права Позивача на перерахунок з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року його грошового забезпечення у зв`язку із збільшенням з 01.01.2020 року розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно станом на 01.01.2020 року, з 01.01.2021 року, з 01.01.2022 року та з 01.01.2023 року.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 проходив службу у Державній установі "Бердичівська виправна колонія (№70)" і з 03.03.2025 року був звільнений з військової служби.

Сторонами визнається, що за період з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року розміри посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням Позивача, і відповідні інші складові його грошового забезпечення за спірний період визначалися із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р.

Сторонами визнається, що представник Позивача у квітні 2025 року письмово звернувся до Відповідача щодо здійснення перерахунку його грошового забезпечення, в тому числі індексації, за період з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року у зв`язку із збільшенням з 01.01.2020 року, з 01.01.2021 року, з 01.01.2022 року та з 01.01.2023 року розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Листом від 12.05.2025 року Відповідач надав відповідні довідки, але відмовив Позивачу у такому перерахунку так як, на думку Відповідача, відсутні підстави для такого перерахунку.

Таке рішення Відповідача не в повній мірі ґрунтується на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Безспірно, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються правовими нормами постанови № 704, що набрала чинності з 1 березня 2018 року.

Первинна редакція п.4 цієї постанови № 704 передбачала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, в тому числі Державної кримінально-виконавчої служби, визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками.

Пунктом 6 постанови № 103 п.4 постанови № 704 було викладено в новій редакції, яка передбачала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками.

Суд погоджується з доводами Позивача, що з набранням чинності постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18 про визнання протиправним та скасування п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21,02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" відновлено чинність пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в первинній редакції.

Вказане судове рішення згідно положень ст.325 КАС України набрало чинності з дати її прийняття - з 29.01.2020 року.

Відповідно до частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт, в тому числі постанова КМ України, втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Більш того, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.01.2022 р. у справі № 826/9052/18 підтверджено неправомірність дій Кабінету Міністрів України при прийнятті постанови від 21 лютого 2018 року № 103 в частині внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704.

Таким чином, з 29.01.2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, в тому числі Державної кримінально-виконавчої служби, визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12,13 і 14.

Як зазначено в ст.7 Закону України "Про державний бюджет на 2020рік", розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року - 2102 гривні.

Таким чином, з 01 січня 2020 року збільшено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в розумінні вимог п.4 постанови № 704 призводить до збільшення з 29.01.2020 року розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу.

Як вже зазначалося судом, за приписами п.2 постанови № 704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Зазначене свідчить, що з 29.01.2020 року збільшення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2020 року) призводить до збільшення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

Суд враховує, що відповідно до положень ст.15 Закону № 2011-XII та п.5 і п.6 постанови № 704 визначення розмірів надбавки за вислугу років військовослужбовцям, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, допомоги для оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби знаходиться в залежності від розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.

Відповідно до вимог ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15 грудня 2020 року № 1082-IX розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2021 року становив 2270,00 гривень, а розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102,00 гривні.

Аналогічно відповідно до вимог ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 2 грудня 2021 року № 1928-IX розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2022 року становив 2481,00 гривню, а розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102,00 гривні.

Відповідно до вимог ст.7 Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX "Про Державний бюджет на 2023 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становив 2684,00 гривню, а розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102,00 гривні.

Зазначене свідчить, що з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року включно розміри посадового окладу та окладу за військовим званням Позивачу підлягали визначенню шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного календарного року (2020, 2021, 2022 та 2023) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1,2,13 і 14 до Постанови № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Таким чином, позовні вимоги Позивача в цій частині позову є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Порушене право Позивача в цій частині підлягає судовому захисту та поновленню виключно шляхом зобов`язання Державну установу "Бердичівська виправна колонія (№70)" з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року включно здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 , визначивши розміри посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розмірів прожиткових мінімумів станом на 01 січня 2020 року, встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік" (2102,00 гривні), Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік" (2270,00 гривень), Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік" (2481,00 гривню) і Законом України "Про державний бюджет України на 2023 рік" (2684,00 гривню) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1,1, 13 і 14 до Постанови № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" із обов`язковим перерахунком розмірів усіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії за посадою, яку Позивач займав на час звільнення із служби, в тому числі розмірів матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, допомоги для оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та здійснити виплату такого грошового забезпечення з урахуванням проведених виплат.

Одночасно судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивачу індексація його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по лютий 2018 року, за січень 2019 року по грудень 2022 року та за серпень - грудень 2024 року у відповідних розмірах нараховувалася та виплачувалася, що підтверджується довідкою Відповідача, копія якої долучена до позову (а.с. 22).

Суть спору між сторонами в даній справі зведена виключно до наявності у Позивача права на індексацію грошового забезпечення:

- за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року;

- за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року до 03.03.2025 року із врахуванням вимог абзаців 4,5,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, обчисливши щомісячний розмір індексації у фіксованій величині 4 463,15 грн., як різницю між сумою індексації, обчисленої в березні 2018 року із застосуванням індексів споживчих цін, що відповідають місяцю підвищення посадового окладу січень 2008 року, і розміром підвищення доходу в березні 2018 року.

Суд враховує, що індексація заробітної плати - це механізм її підвищення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст.1 Закону №1282-XII). Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 (надалі - Порядок № 1078). Розрахунок самої індексації, оскільки вона покликана захистити доходи населення від інфляції, ґрунтується на індексі споживчих цін (індексі інфляції), який щомісяця публікується Держстатом України.

Безспірно, в розумінні вимог Закону №1282-XII та Порядку № 1078 для індексації заробітної плати необхідно визначити два показники: базовий місяць та коефіцієнт індексації. Базовий місяць це місяць останнього підвищення окладів. Коефіцієнт індексації обчислюється на базі щомісячних індексів інфляції. Розрахунок ведеться зростаючим підсумком шляхом перемноження індексів інфляції (поділених на 100), починаючи з місяця, наступного за базовим до перевищення порогу індексації.

Суд враховує, що відповідно до абзацу другого пункту 1-1 Порядку № 1078 індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Згідно абзацу другого пункту 5 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Суд вважає безпідставними доводи Позивача та його представника щодо визнання січня 2008 року базовим місяцем, місяцем останнього підвищення окладів, для проведення спірної індексації за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Безспірно, з 01.01.2008 року згідно додатків 20-23 до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 були збільшені посадові оклади працівників установ виконання покарань.

Разом з тим, Позивач та його представник не врахували, що Постановою КМ № 1222 від 30.11.2011 та постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 р. № 1036 вносилися зміни до додатків 20-23 до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 про збільшення посадових оклади працівників установ виконання покарань, в тому числі особам рядового і молодшого начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

Таким чином, січень 2008 року не є місяцем останнього підвищення окладів для Позивача для визначення розмірів індексації його грошового забезпечення за цей період.

Суд враховує, що підвищення окладів (посадових та за військовим званням) для військовослужбовців, до яких відносився Позивач, мало місце з 01.03.2018 року згідно постанови КМ України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017року в редакції від 24.02.2018 року, що набрала чинності з 01.03.2018 року.

Одночасно суд враховує, що за офіційними даними Державної служби статистики індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018 року становив 101,1%, у квітні 2018року - 100,8%, в травні 2018 року - 100,0%, в червні 2018 року - 100,0%, в липні 2018 року - 99,3%, в серпні 2018 року - 100,0%, у вересні 2018 року - 101,9%, в жовтні 2018 року - 101,7%.

Тобто, відповідно до офіційних даних поріг індексації в 103% було перевищено лише в жовтні 2018 року (100,8% х 100,0% х 100,0% х 99,3% х 100,0% х 101,9% х 101,7% та поділити на 100).

Приписами ст.3 Закону №1282-XII прямо зазначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до вимог пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Враховуючи, що офіційне опублікування індексу споживчих цін, який засвідчив перевищення порогу в 103%, мало місце в листопаді 2018 року, у Позивача право на індексацію його грошового забезпечення виникло в грудні 2018 року.

До позову долучено копію довідки на підтвердження проведення індексації грошового забезпечення Позивача за період січень 2019 року по грудень 2022 року та за серпень - грудень 2024 року та її розміри. Жодних обґрунтувань протиправності нарахування такої індексації за вказаний період в позові не наведено.

Зазначене дає право суду зробити висновок, що індексація грошового забезпечення Позивача за спірний період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року до 03.03.2025 року була проведена і відповідно виплачена Позивачу.

Одночасно суд зазначає про безпідставність доводів Позивача, наведених у позові, щодо наявності підстав для нарахування та виплати Позивачу індексації його грошового забезпечення у фіксованому розмірі (4 463,15 грн.).

По-перше, поняття "фіксований розмір індексації" не міститься ні в правових нормах Закону №1282-XII ні в правових нормах Порядку №1078.

Правові визначення "фіксована сума індексації" та "фіксована величина суми індексації" містилися лише в додатку 4 до Порядку №1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 р. № 526.

З грудня 2015 року після внесення змін в Порядок №1078 постановою КМ України від 9 грудня 2015 р. № 1013 терміни "фіксована сума індексації" та "фіксована величина суми індексації" відсутні в цьому Порядку №1078 для проведення індексації.

По цій причині відсутні підстави для врахування судом при вирішенні даного спору висновків Верховного Суду у відповідних справах, зазначених у позові.

По-друге, суд зазначає, що приписами статі 2 Закону №1282-XII та пункту 4 Порядку №1078 прямо зазначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає (абзац п`ятий пункту 4 цього ж Порядку №1078).

Такий правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2025 року у справі №400/6254/24, який підлягає врахуванню судом при вирішенні даного спору.

Відповідно до вимог ст.18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5 жовтня 2000 року № 2017-III (надалі - Закон № 2017-III) індексацію доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін віднесено до державних соціальних гарантій.

В розумінні вимог ст.1 цього ж Закону № 2017-III прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Позивач не врахував, що за приписами ст.6 Закону №1282-XII грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Системний аналіз положень Закону № 2017-III та Закону N1282-XII свідчить, що індексація грошових доходів населення, в тому числі грошового забезпечення Позивача, є державною соціальною гарантією, що здійснюється з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін та в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Така індексація не здійснюється та не має на меті перегляд посадових окладів, заробітної плати громадян, пенсії, тощо з метою їх збільшення.

Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача в частині щодо перерахунку розмірів індексації грошового забезпечення позивача за періоди з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року до 03.03.2025 року є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Одночасно суд частково погоджується з доводами Позивача, що Постанова КМ України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в редакції Постанови КМ України № 350 від 22.03.2022 передбачала виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка.

Така додаткова винагорода підлягала виплаті незалежно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Із долученої до позову довідки вбачається, що зазначена додаткова винагорода за спірний період (лютий-травень 2022 року) Позивачу виплачувалася в розмірі, що є значно меншим за 30 000 грн.

Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача в цій частині позову є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Порушене право Позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання Відповідача здійснити нарахування та виплату Позивачу додаткову винагороду у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінетом Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.

Одночасно суд частково погоджується з доводами Позивача, що відповідно до вимог ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-III (надалі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Як зазначено в ст.4 цього ж Закону № 2050-III, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

За приписами ст.3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Як вже зазначалося судом, до позову долучено довідку про нарахування та виплату Позивачу відповідних сум індексації його грошового забезпечення за відповідні періоди, що виключає підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, так як такі доходи Позивачу були нараховані та виплачені своєчасно.

Судом підтверджено право Позивача на перерахунок та виплату його грошового забезпечення за спірний період, визначивши розміри посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розмірів прожиткових мінімумів станом на 01 січня 2020 року, 2021, 2022 та 2023 років встановлених Законом України про державний бюджет України на відповідний рік.

Судом також підтверджено право Позивача на перерахунок та виплату йому додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінетом Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зазначене свідчить про наявність у Позивача права на компенсацію втрати частини доходу за час затримки виплати вказаної частини перерахованого грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року та вказаної додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 року по день фактичної виплати.

Таким чином, позовні вимоги Позивача є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" (вул. Низгірецька,1 м. Бердичів, Житомирська область, 13306, ) задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Зобов`язати Державну установу "Бердичівська виправна колонія (№70)" з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року включно здійснити перерахунок грошове забезпечення ОСОБА_1 , визначивши розміри посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року, встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік" (2102,00 гривні), встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік" (2270,00 гривень), Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік" (2481,00 гривню) і Законом України "Про державний бюджет України на 2023 рік" (2684,00 гривню) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1,12, 13 і 14 до Постанови № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" із обов`язковим перерахунком розмірів усіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії за посадою, яку Позивач займав на час звільнення із служби, в тому числі розмірів матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, допомоги для оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та здійснити виплату такого грошового забезпечення з урахуванням проведених виплат.

Зобов`язати Державну установу "Бердичівська виправна колонія (№70)" здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінетом Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Державну установу "Бердичівська виправна колонія (№70)" здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за час затримки перерахованого грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року включно та додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінетом Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

28.11.25