Справа № 320/44785/25
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року м. Київ справа №320/44785/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 01 квітня 1999 року по 30 червня 1999 року; з 01 січня 2000 року по 30 вересня 2000 року; з 01 січня 2001 року по 31 березня 2001 року; з 01 липня 2001 року по 30 вересня 2001 року; з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року; з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2006 року протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності з 01 квітня 1999 року по 30 червня 1999 року; з 01 січня 2000 року по 30 вересня 2000 року; з 01 січня 2001 року по 31 березня 2001 року; з 01 липня 2001 року по 30 вересня 2001 року; з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року; з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2006 року.

В обґрунтування позову позивачем вказано, що відповідач протиправно не враховує до страхового стажу позивача період трудової діяльності з 01 квітня 1999 року по 30 червня 1999 року; з 01 січня 2000 року по 30 вересня 2000 року; з 01 січня 2001 року по 31 березня 2001 року; з 01 липня 2001 року по 30 вересня 2001 року; з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року; з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2006 року, чим порушує права позивача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №3320/44785/25 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 відкрито провадження в адміністративній справі №3320/44785/25 та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, яку отримано відповідачем в системі «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З аналізу наведених норм законодавства встановлено, що у випадку реєстрації учасника судового процесу в системі «Електронний суд», суд повідомляє, вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі.

Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.

В матеріалах справи відсутній відзив на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 07.06.2018 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсію призначено з урахуванням страхового стажу 37 років 6 місяців 18 днів.

З матеріалів справи вбачається, що з 27.08.1998 ОСОБА_1 був зареєстрований в органах пенсійного фонду як самозайнята особа та здійснював незалежну професійну адвокатську діяльність на підставі свідоцтва адвоката №221 від 20.01.1994, сплачуючи відповідні внески. Разом із тим, при обчисленні пенсії відповідачем не було зараховано такі періоди професійної діяльності:

01.04.1999 30.06.1999;

01.01.2000 30.09.2000;

01.01.2001 31.03.2001;

01.07.2001 30.09.2001;

01.01.2005 31.12.2005;

01.01.2006 31.12.2006.

Позивач неодноразово звертався до Пенсійного фонду щодо зарахування цих періодів до страхового стажу, однак отримував відмови. Так, у листі від 27.02.2024 року відповідач зазначив, що в Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості за відповідні роки у зв`язку з неподанням позивачем річної звітності за 1999 2001 та 2005 2006 роки. Водночас роз`яснено, що подання таких даних можливе лише за результатами перевірки, яка здійснюється за заявою платника.

15.05.2025 позивач подав заяву про проведення перевірки, однак отримав відповідь про необхідність подати копії паспорта, ідентифікаційного коду та декларації про доходи.

У подальших відповідях, наданих на звернення через вебпортал Пенсійного фонду 29 30.05.2025, відповідач повідомив про неможливість проведення перевірки через ненадання позивачем річних декларацій за відповідні періоди, у зв`язку з чим згадані періоди не зараховані до страхового стажу.

Позивач не погоджується з діями відповідача та вважає, що незарахування періодів адвокатської діяльності порушує його конституційні права, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.

Абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Абзацом першим частини четвертої статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 24-1 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2025 №562 у разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З аналізу наведених норм вбачається, що наявність записів у трудовій книжці є достатнім і основним доказом підтвердження відповідного стажу роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку № 637).

Оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд виходить із такого.

Матеріали справи підтверджують, що позивач здійснював незалежну професійну адвокатську діяльність у періоди, які не були зараховані Пенсійним фондом до страхового стажу. На підтвердження сплати страхових внесків за відповідні періоди позивач надав квитанції про сплату збору до Пенсійного фонду, оригінали яких збереглися у нього та неодноразово надсилалися відповідачеві. Суд вважає такі квитанції належними та допустимими доказами фактичної сплати внесків.

Водночас декларації про доходи позивача за спірні роки не збереглися у зв`язку із закінченням встановленого строку їх зберігання, що згідно з пунктами 273, 284 та 291 Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №578/5 від 12.04.2012, становить 5 років. Витребування таких документів у податкових органів через сплив строку їх архівного зберігання є фактично неможливим.

Суд зазначає, що відсутність декларацій про доходи через закінчення строків їх зберігання не може свідчити про несплату страхових внесків, оскільки квитанції про сплату таких внесків за відповідні періоди наявні.

Зокрема, сплата страхових внесків підтверджена такими документами позивача:

за період 01.04.1999 30.06.1999: квитанція №22 від 11.10.1999 на суму 23,21 грн.;

за період 01.01.2000 30.09.2000: квитанція №30 від 27.11.2001 на суму 221,48 грн.;

за період 01.01.2001 31.03.2001: квитанція №28 від 27.11.2001 на суму 291,23 грн.;

за період 01.07.2001 30.09.2001: квитанція №244 від 28.12.2001 на суму 251,85 грн.;

за періоди 2005 2006 років: квитанції №89 від 27.12.2006; №150 від 29.12.2007; №259 від 22.02.2008; №359 від 18.06.2007; №593 від 19.11.2007; №85 від 01.12.2007; №313 від 17.12.2007 тощо.

Наведені квитанції підтверджують, що позивач у спірні періоди здійснював обов`язкові платежі до Пенсійного фонду у встановленому законом розмірі.

Суд враховує, що до 01.01.2004 обчислення трудового стажу регулювалося положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788, відповідно до яких до стажу зараховується будь-яка діяльність, що підлягала державному соціальному страхуванню, у тому числі за умови сплати страхових внесків (стаття 56). Порядок підтвердження періоду діяльності фізичної особи до цієї дати передбачав можливість підтвердження стажу також довідками про сплату страхових внесків (підпункт 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку, затвердженого постановою ПФУ №22-1 від 25.11.2005).

Отже, довідки або квитанції про сплату страхових внесків є належним доказом здійснення професійної діяльності, яка підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Крім того, аналіз положень Інструкцій ПФУ №5-5 (1994 р.), №11-1 (1996 р.), №4-6 (1999 р.) та №16-6 (2001 р.) свідчить про те, що для фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності та осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність, обов`язок сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування був чітко визначений, а ставка становила 32% від суми оподатковуваного доходу. Позивач сплачував внески саме у таких розмірах, що підтверджується наданими квитанціями.

Суд дійшов висновку, що сплата позивачем страхових внесків у спірні періоди є встановленою та підтвердженою належними доказами. Те, що відповідні відомості не були внесені до системи персоніфікованого обліку, зумовлено недосконалістю механізму подання звітності та її строків зберігання, а не поведінкою позивача. Відсутність персоніфікованих даних за умови встановленої сплати внесків не може бути підставою для відмови в зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу.

Отже, суд визнає, що Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві безпідставно відмовило у зарахуванні вказаних періодів адвокатської діяльності до страхового стажу позивача, чим порушило його право на належне пенсійне забезпечення.

Таким чином суд вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 01 квітня 1999 року по 30 червня 1999 року; з 01 січня 2000 року по 30 вересня 2000 року; з 01 січня 2001 року по 31 березня 2001 року; з 01 липня 2001 року по 30 вересня 2001 року; з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року; з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2006 року протиправними.

Так, належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності з 01 квітня 1999 року по 30 червня 1999 року; з 01 січня 2000 року по 30 вересня 2000 року; з 01 січня 2001 року по 31 березня 2001 року; з 01 липня 2001 року по 30 вересня 2001 року; з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року; з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2006 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню на користь позивачки з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 01 квітня 1999 року по 30 червня 1999 року; з 01 січня 2000 року по 30 вересня 2000 року; з 01 січня 2001 року по 31 березня 2001 року; з 01 липня 2001 року по 30 вересня 2001 року; з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року; з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2006 року протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності з 01 квітня 1999 року по 30 червня 1999 року; з 01 січня 2000 року по 30 вересня 2000 року; з 01 січня 2001 року по 31 березня 2001 року; з 01 липня 2001 року по 30 вересня 2001 року; з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року; з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2006 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.