Справа № 140/11126/25
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року ЛуцькСправа № 140/11126/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі МО України, відповідач) про визнання протиправним та скасування відмови комісії МО України у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням III групи інвалідності на підставі травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оформлену протоколом засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.07.2025 №58/в; зобов`язати МО України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням III групи інвалідності на підставі травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 , учасник бойових дій, який 24.08.2024 звільнений з військової служби та у 2022 році в населеному пункті Темирівка Запорізької області, під час обстрілу при захисті Батьківщини, отримав травму правої нижньої кінцівки.

Внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби визнаний особою з інвалідністю III групи - довічно. У зв`язку з цим направив заяву до МО України щодо отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Однак, витягом з протоколу засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, мені було відмовлено в призначенні даної допомоги.

Причиною відмови стало неподання документу, що свідчить про причини та обставини травми, зокрема, що отримана травма не пов`язана із вчиненням мною кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Зазначено, що Військовою частиною НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) надано повідомлення від 25.03.2025 щодо неможливості надання документального підтвердження вищезазначеного травмування, через відсутність записів у архівах підрозділу.

Звертає увагу суду на додане до позову повідомлення командира в/ч НОМЕР_1 , згідно якого військова частина не має можливості надати довідку про обставини травми, оскільки у 2023 році внаслідок ворожого артилерійського обстрілу було знищено частину архіву в/ч НОМЕР_1 , в якому знаходились документи, необхідні для оформлення довідки.

Отже, оскільки позивачем подані усі необхідні документи, які підтверджують факт отриманої травми з проходженням військової служби (копія свідоцтва про хворобу, копія довідки до акта МСЕК), інші документи відсутні з незалежних від позивача причин (знищені внаслідок артилерійського обстрілу), уважає дії МО України щодо відмови у призначення одноразової грошової допомоги протиправною, так як конституційний обов`язок держави щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців є значущішим, ніж будь-які цілі, досягнення яких законодавець визначав як підставу для запровадження обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі при призначенні групи інвалідності чи встановленні відсотка втрати працездатності, а тому просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-6).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (арк. спр. 26).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 27.10.2025 представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_1 21.11.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою та відповідним пакетом документів щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленою ІІІ групою інвалідності.

Рішенням комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлено протоколом від 18.07.2025 № 58/в, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги з мотивів, що на розгляд Комісії не подано документ, що свідчить про причини та обставини травми, який передбачено пунктом 21 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, зокрема про те, що отримана військовослужбовцем травма не пов`язана із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Відповідно до наданого свідоцтва про хворобу від 19.07.2024 № 168, ОСОБА_1 у 2022 році отримав травму правої нижньої кінцівки, пов`язану з проходженням військової служби.

Військовою частиною НОМЕР_1 надано повідомлення від 25.03.2025 № 1560/1104 щодо неможливості надання документального підтвердження вищезазначеного травмування, через відсутність записів у архівах підрозділу.

Оскільки з поданих документів убачається, що законні підстави для видачі довідки про обставини травми відсутні, ОСОБА_1 не має права на призначення одноразової грошової допомоги.

Представник відповідача зауважує, що подання зазначених у пункті 21 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

Отже, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.

Поряд з цим, відсутність документів, визначених пункті 21 Порядку № 975, зокрема, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не встановлює обов`язку Міністерства оборони України для їх витребування та доведення (за відсутності таких документів), що позивач отримав поранення (контузію, травму, каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення, або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, оскільки відповідна комісія Міністерства оборони України приймає рішення про призначення, повернення на доопрацювання або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги виключно на підставі документів, які надійшли від обласного ТЦК та СП.

Разом з цим, відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених пункту 21 Порядку № 975, є позивач та територіальний центр комплектування та соціальної підтримки за його місцем проживання.

Надана відповідачу разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, копія свідоцтва про хворобу, не містить інформації що травма не пов`язана із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення особою дій в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Зважаючи на встановлений Порядком №975 обов`язок заявника щодо подання для призначення допомоги чітко визначеного переліку документів, форми яких, при цьому чітко визначені відповідними актами законодавства, МО України в силу вищезазначених вимог статті 19 Конституції України не вправі було приймати рішення про призначення позивачу спірної допомоги в ситуації коли він не надав повного переліку документів, подання яких вимагається законодавством, а тому просить у задоволенні адміністративного позову відмовити (арк. спр. 32-35).

Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (арк. спр. 12).

Вказаний статус наданий позивачу 27.01.2017 про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру ветеранів війни від 17.03.2025 №014592 (арк. спр. 14).

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №187388 підтверджується, що ОСОБА_1 з 24.10.2024 визначено третю групу інвалідності, із зазначенням, що травма, так, пов`язана з проходженням військової служби (арк. спр. 17).

Позивач, разом із пакетом документів, звернувся до МО України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, однак протоколом засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.07.2025 №58/в встановлено, що на розгляд Комісії не подано документ, що свідчить про причини та обставини травми, який передбачено пунктом 21 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2512.2013 № 975, зокрема про те, що отримана військовослужбовцем травма не пов`язана із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Відповідно до наданого свідоцтва про хворобу від 19.07.2024 № 168, ОСОБА_1 у 2022 році отримав травму правої нижньої кінцівки, пов`язану з проходженням військової служби.

Разом із тим зазначено, що в/ч НОМЕР_1 надано повідомлення від 25.03.2025 № 1560/1104 щодо неможливості надання документального підтвердження вищезазначеного травмування, через відсутність записів у архівах підрозділу.

Оскільки з поданих документів вбачається, що законні підстави для видачі довідки про обставини травми відсутні, Комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_1 не має права на призначення одноразової грошової допомоги (арк. спр. 21).

Уважаючи таке рішення Комісії МО України протиправними, позивач звернулася із даним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (стаття 17 Конституції України).

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Приписами частини першої статті 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок №975).

Пунктом 11 Порядку №975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

документа (відповідних сторінок за наявності), що посвідчує особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи і про реєстрацію місця проживання (за наявності);

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

При цьому, пунктом 19 Порядку №975 передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:

- вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

- вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Аналогічна норма закріплена у статті 16-4 Закону №2011-ХІІ.

З аналізу наведених норм законодавства слід прийти висновку, що подання зазначених у пункті 11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону №2011-XII та у пункті 19 Порядку (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у статті 16-4 Закону №2011-XII та у пункті 19 Порядку, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Отже, вимога МО України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №822/220/18.

Із матеріалів справи судом встановлено, що МО України відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на розгляд Комісії не подано документ, що свідчить про причини та обставини травми, який передбачено пунктом 21 Порядку № 975, зокрема про те, що отримана військовослужбовцем травма не пов`язана із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Також відповідачем встановлено, що в/ч НОМЕР_1 надано повідомлення від 25.03.2025 №1560/1104 (арк. спр. 23) щодо неможливості надання документального підтвердження вищезазначеного травмування, через відсутність записів у архівах підрозділу.

Відтак, Комісія МО України прийшла до висновку, що законні підстави для видачі довідки про обставини травми відсутні, ОСОБА_1 не має права на призначення одноразової грошової допомоги (арк. спр. 21-22).

Суд звертає увагу, що Порядок №975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Однак, згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №822/220/18, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребування. Обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міністерства оборони України достовірних документів про причини і обставини - покладено на заявника.

У зазначеній справі, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини, не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребовування (пункт 83 постанови від 10.04.2019 у справі №822/220/18).

Враховуючи наведені висновки Верховного Суду та Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, суд приходить до висновку, що подані на розгляд комісії МО України документи не містять відомостей про те, що обставини травми позивача не пов`язані із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, а тому у відповідача не було підстав для прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Дана позиція узгоджується із правовою позицією щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, яка була викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 08.10.2020 у справі №826/2345/18, від 07.10.2020 у справі №640/1869/19, від 01.10.2020 у справі №372/1816/17, від 17.07.2020 у справі №760/12266/17, від 26.05.2020 у справі №749/393/17, від 04.03.2020 у справі №826/2609/18, від 31.07.2019 у справі №440/3614/18 та інших.

Разом із тим судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про хворобу №168, травму правої нижньої кінцівки отримав у 2022 році біля населеного пункту Темирівка Запорізької області під час обстрілу при захисті Батьківщини від агресії російської федерації (арк. спр. 15-16).

Пунктом 87 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (в редакції, яка була чинна у 2022 році) передбачено, що начальник медичної служби бригади відповідає за організацію та проведення лікувально-профілактичних, санітарно-гігієнічних і протиепідемічних заходів у бригаді, своєчасне надання необхідної медичної допомоги травмованим (пораненим) та хворим.

Начальник медичної служби бригади підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником для особового складу медичної служби бригади.

На доповнення вимог, викладених у статтях 82-84 цього Статуту, начальник медичної служби бригади зобов`язаний, серед іншого, за результатами проведеного службового розслідування щодо отримання військовослужбовцем поранення (травми, отруєння) складати довідку встановленого зразка про обставини одержання поранення (травми, отруєння). Довідку про поранення (травму, отруєння) в усіх випадках подавати до закладу охорони здоров`я, в якому лікується поранений (травмований), після проведення службового розслідування, але не пізніше 10 діб після отримання поранення (травми, отруєння).

Із свідоцтва про хворобу №168 видно, що ОСОБА_1 лише під час ротації у 2023 році був скерований командиром на консультацію до ортопеда-травматолога КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймана» та з 30.10.2023 по 10.11.2023 перебував у КНП «Клінічна лікарня №4» (арк. спр. 15-16).

Згідно із пунктом 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (в редакції, чинній станом на 30.10.2023) на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва).

У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) до направлення військовослужбовця, який одержав травму (поранення, контузію, каліцтво), на лікування поза розташуванням військової частини, така довідка направляється до закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться. Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається протягом п`яти днів та у такий самий строк направляється до закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Врахувавши встановлені обставини, суд дійшов висновку, що, попри відсутність у свідоцтві про хворобу №168 щодо проведення 19.07.2024 ВЛК госпітальною при КП «Волинський обласний госпіталь ветеранів війни» за розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.06.2024 №331, встановлено, що довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) відсутня, однак існують достатні підстави вважати щодо проведення службового розслідування щодо отримання військовослужбовцем поранення (травми, отруєння), на виконання пункту 87 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Проведення такого розслідування є підставою для видачі довідки про обставини одержання поранення (травми, отруєння).

Водночас у разі непроведення зазначеного розслідування або втрати (знищення) матеріалів щодо його проведення в/ч НОМЕР_3 не було з`ясовано питання про можливість повторного проведення розслідування та, відповідно, оформлення довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Також при проходженні лікування в період 30.10.2023-10.11.2023 у КНП «Клінічна лікарня №4» (виписка №3710); 12.01.2024 02.02.2024 (огляди 16.02.2024, 21.03.2024, 16.04.2024) ДУ «ІТО НАМН України» (виписка №598688), де 15.01.2024 операція; 06.03.2024 26.03.2024 та 06.06.2024 24.06.2024 КП «Медичний центр реабілітації учасників бойових дій Луцької МТГ» (виписка №1249), на виконання пункту 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України позивач був зобов`язаний надати медичному закладу довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Разом з тим суд уважає за необхідне зазначити, що позивач має третю групу інвалідності, і для її отримання військова частина повинна була надати документ " Довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва)" (форма 5) яка включає інформацію про те, чи перебував військовослужбовець у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння під час отримання поранення, контузії, травми чи каліцтва, а тому, на думку суду, відповідний доказ може бути отриманий позивачем у закладах охорони здоров`я.

Отже, наявні також підстави уважати, що у відповідних медичних закладах може зберігатися зазначена довідка (її копія), оскільки матеріали справи не містять відомостей про її невидачу військовою частиною.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що ОСОБА_1 не вжив усіх можливих заходів і не використав усіх наявних засобів для отримання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), а також інших доказів, які свідчить про те, що отримана позивачем травма не пов`язана з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Відповідно до пункту 23 Порядку №975 керівник уповноваженого органу після визначення переліку осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку, які мають право на одержання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20 і 21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку, приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання. Доопрацювання документів здійснюється у порядку, визначеному абзацом другим цього пункту, а після надходження додаткових документів приймається рішення про призначення одноразової грошової допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження заяви до розпорядника бюджетних коштів або про відмову в її призначенні. Строки подання рішення розпорядника бюджетних коштів уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги, а також строки видання наказу про виплату уповноваженим органом одноразової грошової допомоги встановлюються міністерствами та державними органами. Під час воєнного стану рішення про призначення одноразової грошової допомоги приймається розпорядником бюджетних коштів протягом трьох місяців з дня отримання всіх необхідних документів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що винесення рішення Комісією МО України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги є передчасним, оскільки за умов, коли документи подано не в повному обсязі, пункт 23 Порядку №975 передбачає повернення зазначених документів на доопрацювання, а не прийняття рішення щодо відмови в її призначенні.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

За обставин, встановлених при розгляді даної справи суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву та додані до неї документи про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 00034022) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 18 липня 2025 № 58/в, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Зобов`язати комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з доданими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович