Справа № 640/2892/19
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 грудня 2025 р. Справа № 640/2892/19

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (вул. Б. Грінченка, 1, м. Київ, 01001)

про: визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача №0016 від 26.12.2018 про накладення на позивача штрафу у розмірі 216 000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що рішенням відповідача № 0016 від 26.12.2018 на неї накладено штраф у розмірі 216 000 грн за нібито порушення вимог законодавства щодо змісту реклами. Підставою для прийняття рішення відповідач визначив те, що зовнішня реклама автомийки самообслуговування, розміщена за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 12-б, начебто містить зображення, яке порушує етичні та моральні норми, нехтує правилами пристойності, що, на думку відповідача, суперечить вимогам ч. 3 ст. 7 Закону України «Про рекламу». Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам закону, оскільки відповідачем не наведено конкретних фактів чи об`єктивних даних, які б підтверджували порушення нею етичних, моральних чи гуманістичних норм. Позивач зауважує, що відповідач, ухвалюючи спірне рішення, поклався на «експертний висновок» ВГО «Українська Асоціація Маркетингу» від 31.08.2018, у якому згадана реклама була визнана дискримінаційною. Водночас позивач наголошує, що даний документ має лише рекомендаційний характер, складений не експертами у розумінні Закону України «Про судову експертизу», містить суб`єктивні твердження та помилкові припущення, зокрема щодо «оголеності» зображеної особи, її ролі як «обслуговуючого персоналу» та «суто чоловічого» характеру автомобіля. Викладені у висновку твердження не ґрунтуються на вимогах закону, а Стандарт недискримінаційної реклами, на який посилаються автори висновку, застосовується лише на добровільних засадах. Позивач також зазначає, що відповідач не скористався правом призначення належної експертизи відповідно до п. 15 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, натомість безпідставно поклав у основу рішення недопустимий та необ`єктивний документ. У зв`язку з цим позивач вважає рішення відповідача необґрунтованим, упередженим та таким, що підлягає скасуванню.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.02.2019 вказану заяву задоволено, а саме: зупинено дію рішення Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №0016 від 26.12.2018 про накладення на позивача штрафу у розмірі 216 000 грн до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі №640/2892/19.

Іншою ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

13.03.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що на підставі звернення громадської організації «Ліга захисту прав жінок «Гармонія рівних» від 11.05.2018 №354 Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві виявлено зовнішню рекламу автомийки самообслуговування, розміщену за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 126, яка, на думку органу контролю, містила зображення напівоголеної жінки, що не має жодного зв`язку з рекламованою послугою та не створює прямих асоціацій зі споживанням цієї послуги. На підтвердження факту розміщення реклами за вказаною адресою відповідач посилається на лист Київської міської державної адміністрації від 12.06.2018 №076-1861, яким встановлено, що відповідний рекламний носій належить ТОВ «БігБорд». На вимогу Головного управління від 21.06.2018 №06.1/9162 розповсюджувач реклами ТОВ «БігБорд» надав копії договору та матеріалів, з яких убачається, що згідно з пунктом 7.2.5 договору №091116/1 від 09.11.2016 позивач несе повну відповідальність за зміст рекламних матеріалів. Вартість розповсюдження реклами, встановлена на підставі документів ТОВ «Біг Медіа», становила 43 200 грн, що відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про рекламу» зумовлює накладення штрафу у п`ятикратному розмірі 216 000 грн. Відповідач зазначає, що експертним висновком Всеукраїнської громадської організації «Українська асоціація маркетингу» від 31.08.2018 №27/08-2018 підтверджено дискримінаційний характер реклами та її невідповідність вимогам ч. 3 ст. 7 і ч. 1 ст. 8 Закону №270/96-ВР, а також положенням Стандарту «Недискримінаційна реклама за ознакою статі» СОУ 2-2011. Як наголошує відповідач, відповідно до пунктів 5.2.8 та 5.2.9 Стандарту реклама визнається дискримінаційною у разі, якщо зображує жінку як сексуальний об`єкт, демонструє частини тіла, що не пов`язані з рекламованою послугою, або використовує відверті чи провокативні образи, які можуть принижувати гідність або містити ознаки сексизму. На думку відповідача, реклама автомийки самообслуговування повністю відповідає зазначеним ознакам дискримінаційності та порушує норми суспільної моралі. Відповідач також посилається на вимоги статей 7 та 8 Закону №270/96-ВР, згідно з якими реклама не повинна містити інформації чи зображень, що порушують етичні, гуманістичні та моральні норми, є дискримінаційними чи мають вплив на підсвідомість споживачів. Оскільки виявлені факти свідчать про порушення цих вимог, 20.09.2018 уповноваженою посадовою особою складено протокол про порушення позивачем законодавства про рекламу. Крім того, відповідач зазначає, що позивача було належним чином повідомлено про розгляд справи листами від 09.10.2018 №06.0/15713, проте позивач без поважних причин не з`явилась на розгляд. З огляду на те, що розмір штрафу перевищує 300 неоподатковуваних мінімумів, справу передано для розгляду до центрального органу Держпродспоживслужби. Так, за результатами розгляду, рішенням від 26.12.2018 на позивача накладено штраф у сумі 216 000 грн, про що її повідомлено листом від 27.12.2018 №Д-15.4/20257-18.

29.03.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано заявлені позовні вимоги та наведено заперечення проти тверджень відповідача.

05.04.2019 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

П. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону України від 16.07.2024 № 3863-ІХ "Про внесення змін до пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" (далі - Закон № 3863), який набрав чинності 26.09.2024), установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.

До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абз. 4 цього пункту.

Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом № 3863, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом № 3863, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 КАС України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Після початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду Київський окружний адміністративний суд та інші окружні адміністративні суди України завершують розгляд та вирішення переданих їм справ.

Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у справах, розглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, здійснює Київський окружний адміністративний суд.

На підставі п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону № 3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа № 640/2892/19 передана на розгляд та вирішення Вінницькому окружному адміністративному суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 зазначену справу було передано на розгляд судді Вінницького окружного адміністративного суду Маслоід О.С.

Ухвалою від 05.03.2025 адміністративну справу № 640/2892/19 суддею Маслоід О.С. прийнято до свого провадження.

Суд зауважує, що ухвала від 05.03.2025 отримані сторонами по справі, жодних пояснень від них до суду не надходило.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

09.11.2016 між ТОВ «БігБорд» та позивачем укладено договір №091116/1 на проведення рекламної(их) кампанії(й).

На виконання вказаного договору, ТОВ «БігБорд» розміщено рекламний матеріал щодо автомийки на спеціальній конструкції за адресою вул. Олени Теліги, 300 м. до вул. Кирилівської (в напрямку ринку «Петрівка).

11.05.2018 громадська організація «Ліга захисту прав жінок «Гармонія рівних» звернулася до ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві зі зверненням №354, у якому повідомила про розміщення реклами з ознаками дискримінації за статтю.

Після отримання звернення, ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві провело перевірку та виявило зовнішню рекламу автомийки самообслуговування, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 126, на рекламному щиті (білборді).

21.06.2018 ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві направило ТОВ «БігБорд» вимогу №06.1/9162 щодо надання документів.

26.06.2018 ТОВ «БігБорд» надало копії документів, з яких встановлено: рекламні матеріали замовлені позивачем; вартість розповсюдженої реклами становить 43 200 грн; згідно з договором, відповідальність за зміст реклами несе позивач.

27.08.2018 ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві звернулось до ВГО «Українська асоціація маркетингу» із запитом щодо проведення експертизи стосовно наявності дискримінації в рекламних матеріалах автомийки.

31.08.2018 експертним висновком ВГО «Українська асоціація маркетингу» №27/08-2018 встановлено, що реклама: є дискримінаційною за ознакою статі; містить сексуалізоване зображення жінки, не пов`язане з продуктом; порушує ч. 3 ст. 7, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про рекламу»; не відповідає вимогам Стандарту СОУ 2-2011 «Недискримінаційна реклама за ознакою статі».

20.09.2018 посадовою особою ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві складено протокол про порушення позивачем законодавства про рекламу. У ході розгляду справи ГУ Держпродспоживслужби визначило розмір штрафу відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про рекламу»: 43 200 грн Ч 5 = 216 000 грн.

26.12.2018 відповідачем прийнято рішення №0016 про накладення на позивача штрафу у розмірі 216 000 грн за порушення вимог щодо змісту реклами.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Ч. 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами визначає та регулює Закон України «Про рекламу».

За визначенням, наданим у ст. 1 Закону України «Про рекламу», реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

З аналізу наведеної законодавчої дефініції вбачається, що метою реклами є привертання уваги споживачів реклами до продукту, який рекламується; формування у споживача певного рівня знань про відповідний товар, послугу; створення у споживача певного образу продавця; формування потреби у відповідному товарі, послузі; спонукання до придбання саме цього товару у відповідного продавця; підтримка обізнаності, утримання в пам`яті споживачів інформації про товар в проміжках між купівлями; нагадування, де можна купити відповідний товар тощо.

Водночас ст. 7 Закону України «Про рекламу» передбачено, що основними принципами реклами є законність, точність, достовірність, використання форм та засобів, які не завдають споживачеві реклами шкоди. Реклама не повинна підривати довіру суспільства до реклами та повинна відповідати принципам добросовісної конкуренції. Реклама не повинна містити інформації або зображень, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності. Реклама повинна враховувати особливу чутливість дітей і не завдавати їм шкоди.

Отже, однією з основних засад, на яких ґрунтується функціонування ринку реклами в Україні, є те, що реклама не повинна містити інформації або зображень, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про рекламу»).

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про рекламу" розповсюджувачі реклами не можуть поширювати рекламу, якщо відповідно до законодавства види діяльності або товари, що рекламуються, підлягають обов`язковій сертифікації або їх виробництво чи реалізація вимагає наявності відповідних дозволу, ліцензії, а рекламодавець не надав розповсюджувачу реклами копії таких сертифіката, дозволу, ліцензії, засвідчених у встановленому порядку.

Державна служба з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667, основними завданнями Держпродспоживслужби є, зокрема: реалізація державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і реклами в цій сфері; здійснення відповідно до закону державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами.

Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами, приймає рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження (п. 4 Положення №667).

Питання накладення уповноваженими особами Держспоживінспекції та її територіальних органів штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу регулює Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №693 (далі - Порядок №693).

Так, згідно з п. 2, 8-15, 18, 19 Порядку №693 штрафи відповідно до статті 27 Закону України "Про рекламу" (далі - Закон) накладаються у таких розмірах: п`ятикратної вартості розповсюдженої реклами - на рекламодавців, винних у: замовленні реклами продукції, виробництво та/або обіг якої заборонено законом; наданні виробнику реклами недостовірної інформації, необхідної для її виготовлення; замовленні розповсюдження реклами, забороненої законом; недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами; порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо вона розповсюджується ними самостійно.

Накладати штрафи на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами мають право Голова Держспоживінспекції, його заступники, начальники територіальних органів Держспоживінспекції та їх заступники.

Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу в розмірі 300 і більше неоподатковуваних мінімумів доходів громадян приймається виключно уповноваженою посадовою особою Держспоживінспекції

Підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою, зокрема Держспоживінспекції та її територіальних органів.

Протокол про порушення законодавства про рекламу подається Держспоживінспекції або її територіальним органам за місцем вчинення порушення.

Протокол розглядається у місячний строк.

За наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду.

До строку розгляду справи не зараховується час на отримання необхідних доказів і проведення експертизи.

Строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держспоживінспекції, його заступниками, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками не більше ніж на три місяці.

Посадові особи Держспоживінспекції та її територіальних органів, які розглядають справу:

перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження;

отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу;

готують попередні висновки і вносять їх на розгляд Голови Держспоживінспекції, його заступників, начальників територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступників.

Держспоживінспекція та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день.

З метою з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, Головою Держспоживінспекції, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками може бути призначена експертиза.

За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку.

Рішення у справі може бути оскаржено в установленому порядку.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 09.11.2016 між ТОВ «БігБорд» та позивачем укладено договір № 091116/1 на проведення рекламної(их) кампанії(й).

На виконання вказаного договору, ТОВ «БігБорд» розміщено рекламний матеріал щодо автомийки на спеціальній конструкції за адресою вул. Олени Теліги, 300 м. до вул. Кирилівської (в напрямку ринку «Петрівка).

11.05.2018 громадська організація «Ліга захисту прав жінок «Гармонія рівних» звернулася до ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві зі зверненням №354, у якому повідомила про розміщення реклами з ознаками дискримінації за статтю.

27.08.2018 ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві звернулось до ВГО «Українська асоціація маркетингу» із запитом щодо проведення експертизи стосовно наявності дискримінації в рекламних матеріалах автомийки.

31.08.2018 експертним висновком ВГО «Українська асоціація маркетингу» №27/08-2018 встановлено, що реклама: є дискримінаційною за ознакою статі; містить сексуалізоване зображення жінки, не пов`язане з продуктом; порушує ч. 3 ст. 7, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про рекламу»; не відповідає вимогам Стандарту СОУ 2-2011 «Недискримінаційна реклама за ознакою статі».

20.09.2018 посадовою особою ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві складено протокол про порушення позивачем законодавства про рекламу. У ході розгляду справи ГУ Держпродспоживслужби визначило розмір штрафу відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про рекламу»: 43 200 грн Ч 5 = 216 000 грн.

26.12.2018 відповідачем прийнято рішення №0016 про накладення на позивача штрафу у розмірі 216 000 грн за порушення вимог щодо змісту реклами, а саме: зовнішня реклама автомийки самообслуговування містить зображення, яке порушує етичні, моральні норми, нехтує правилами пристойності, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 7 Закону України «Про рекламу».

В контексті зазначеного, суд зауважує, що за визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про захист суспільної моралі», суспільна мораль - система етичних норм, правил поведінки, що склалися у суспільстві на основі традиційних духовних і культурних цінностей, уявлень про добро, честь, гідність, громадський обов`язок, совість, справедливість.

А за приписами ст. 14 цього самого Закону реклама будь-якої продукції, товарів і послуг, що містить тексти і (або) зображення сексуального характеру, дозволяється лише в спеціалізованих засобах масової інформації. Зовнішня реклама (відкриті вітрини, щити на будинках, вулицях тощо), що містить тексти і (або) зображення сексуального чи еротичного характеру, забороняється.

Натомість для мети зазначеного Закону «продукцією еротичного характеру» вважаються будь-які матеріальні об`єкти, предмети, друкована, аудіо, відеопродукція, в тому числі реклама, повідомлення та матеріали, продукція засобів масової інформації, електронних засобів масової інформації, що містять інформацію еротичного характеру, має за мету досягнення естетичного ефекту, зорієнтована на доросле населення і не збуджує в аудиторії нижчі інстинкти, не є образливою.

Водночас під «продукцією сексуального характеру» пропонується розуміти будь-які матеріальні об`єкти, предмети, друкована, аудіо-, відеопродукція, в тому числі реклама, повідомлення та матеріали, продукція засобів масової інформації, електронних засобів масової інформації, призначені для задоволення сексуальних потреб людини (ст. 1 цитованого Закону).

З аналізу наведених норм права вбачається, що поняття суспільної моралі є оціночним і у кожному випадку порушення (не порушення) суспільної моралі має оцінюватися, виходячи з фактичних обставин.

Також варто враховувати, що протягом останніх десятиліть у суспільстві змінювалися традиції, культурні цінності, які формують суспільну мораль.

Зі змісту рішення відповідача №0016 від 26.12.2019 неможливо визначити, як саме зображення жінки в купальнику, яка миє авто, порушує етичні, гуманістичні, моральні норми та (або) нехтує правилами пристойності, а також того, чому зазначене зображення у сучасному суспільстві може бути визнано таким, що порушує етичні, гуманістичні моральні норми та (або) нехтує правилами пристойності.

Щодо посилання сторін на висновок громадської організації «Українська Асоціація Маркетингу» від 31.08.2018, згідно з яким реклама автомийки є дискримінаційною та порушує вимоги ч. 3 ст. 7, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про рекламу» та п. 5.2.9 ст. 5 Стандарту «Недискримінаційна реклама за ознакою статі» - СОУ 2-201, то суд вказує, що відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Положенням ч. 2 ст. 74 КАС України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 211 КАС України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Варто зауважити, що згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про рекламу» об`єднання громадян та об`єднання підприємств у галузі реклами мають право, з-поміж іншого, здійснювати незалежну експертизу реклами та нормативно-правових актів з питань реклами щодо відповідності вимогам законодавства України та давати відповідні рекомендації рекламодавцям, виробникам і розповсюджувачам реклами.

Відповідно до п. 15 Порядку № 693 з метою з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, може бути призначена експертиза.

Така експертиза у цій справі була проведена Громадською організацією «Українська асоціація маркетингу», яка зареєстрована у встановленому законодавством порядку та відповідно до правовстановлювальних документів має право надавати експертні, інформаційні консультації членам організації та іншим зацікавленим особам.

У цьому контексті експертний висновок Громадської організації «Українська Асоціація Маркетингу» оформлений на підставі положення п. 15 Порядку № 693 і є одним із доказів у справі, якому суд під час розгляду повинен надати відповідну правову оцінку поряд з іншими доказами.

Верховний Суд у постанові від 29.10.2021 у справі №480/85/19 наголосив, що експертний висновок Громадської організації «Українська Асоціація Маркетингу» має оцінюватися судом в сукупності з іншими доказами, поданими у справі.

У цій справі суд, дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, надавши їм оцінку з огляду на належність, допустимість, достовірність, достатність та взаємний зв`язок, дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності у спірному зображенні ознак продукції сексуального чи еротичного характеру або таких елементів, що порушують етичні, гуманістичні чи моральні норми суспільства.

Наданий експертний висновок громадської організації «Українська Асоціація Маркетингу» оцінено у сукупності з іншими доказами, однак він сам по собі не підтверджує факту порушення позивачем вимог законодавства про рекламу.

Також щодо посилань відповідача на порушення позивачем Стандарту "Недискримінаційна реклама за ознакою статі" - СОУ 2-2011 суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків" органи, установи та організації, наділені повноваженнями у сфері забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків.

Органами, установами та організаціями, наділеними повноваженнями у сфері забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків, є: Верховна Рада України; Уповноважений Верховної Ради України з прав людини; Кабінет Міністрів України; спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, визначені в їх складі уповноважені особи (координатори) з питань забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; об`єднання громадян.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, організації та установи, об`єднання громадян сприяють збалансованому представництву статей в управлінні та прийнятті рішень. Для досягнення мети цього Закону у своїй діяльності вони можуть застосовувати позитивні дії.

Відповідно до Стандарту організацій України "Недискримінаційна реклама за ознакою статі" (СОУ 2-2011), що зареєстрований Державним підприємством "Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості (ДП УкрДНЦ)", який зареєстрований 30.07.2012 № 249, передбачено, зокрема:

п. 5.2.2 забороняється пропагування у рекламі культу насильства і жорстокості, розповсюдження порнографії та інформації, що принижує людську гідність і завдає шкоди моральному добробуту дитини;

п. 5.2.4 варто уважно підходити до використання відомих та авторитетних особистостей з метою рекламування продукції, послуг тощо, оскільки це може сприяти створенню помилкового враження щодо соціальних та ґендерних стереотипів у соціалізації дитини. Використання відомих особистостей може посилювати стереотипи, засновані на висловлених особистих схваленнях, певних ідеях, реальному досвіді і переконаннях, які, однак, можуть не відповідати позитивним нормам та суспільним очікуванням;

п. 5.2.7 реклама не повинна включати заяви та візуальні презентації, які можуть негативно впливати або порушувати норми суспільної культури і моралі, що вважаються загальновизнаними більшістю споживачів (читачів, глядачів, покупців, відвідувачів тощо) рекламного продукту у даному суспільстві;

п. 5.2.8 реклама вважається дискримінаційною за ознакою статі та порушує добросовісну маркетингову практику, якщо:

а) реклама зображує чи описує жінку або чоловіка як прикрасу чи сексуальний об`єкт, включає натяки на статеві стосунки та сексуальність людей, які нічим не пов`язані з рекламованим продуктом, та не мають прямих асоціацій зі споживанням рекламованого продукту, товару, послуг тощо; порушення посилюється, якщо сексуальність людини зображується чи описується принизливо, зневажливо, наклепницьким чином (для людської гідності) через мову, позування, вербальні або невербальні натяки тощо);

б) реклама вважається дискримінаційною за ознакою статі та порушує добросовісну маркетингову практику, якщо вона стверджує або натякає, що роль однієї статі у соціальному, економічному і культурному житті нижча, ніж іншої.

В сфері застосування вищезазначених стандартів зазначено, що цей Стандарт поширюється на різні види, форми та засоби реклами, у тому числі засоби масової інформації, які впливають на формування суспільного ставлення та моделей соціо - економічних відносин та цей Стандарт призначено для органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, які розробляють, експортують, перевіряють чи застосовують стандарти.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про стандартизацію" стандарт - нормативний документ, заснований на консенсусі, прийнятий визнаним органом, що встановлює для загального і неодноразового використання правила, настанови або характеристики щодо діяльності чи її результатів, та спрямований на досягнення оптимального ступеня впорядкованості в певній сфері.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України "Про стандартизацію" національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються технічні регламенти, стандарти, кодекси усталеної практики та технічні умови.

Застосування стандартів, кодексів усталеної практики чи їх окремих положень є обов`язковим для: суб`єктів господарювання, якщо обов`язковість застосування стандартів чи кодексів усталеної практики установлено нормативно-правовими актами; учасників угоди (контракту) щодо розроблення, виготовлення чи постачання продукції, якщо в ній (ньому) є посилання на певні стандарти чи кодекси усталеної практики; виробника чи постачальника продукції, якщо він склав декларацію про відповідність продукції певним стандартам чи застосував позначення цих стандартів у її маркуванні.

Отже, норми Стандарту організацій України "Недискримінаційна реклама за ознакою статі", які також були покладені в основу прийняття спірного рішення, носять лише рекомендаційний характер.

Беручи до уваги наведене в сукупності, суд вважає, що рішення відповідача № 0016 від 26.12.2019 про накладення на позивача штрафних санкцій за недотримання вимог законодавства щодо змісту реклами відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про рекламу» є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 160 грн 00 коп.

Таким чином поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума у розмірі 2 160 грн 00 коп.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №0016 від 26.12.2019 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 216 000 грн.

Стягнути з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2 160 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (вул. Б. Грінченка, 1, м. Київ, 01001, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 01.12.2025 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна