Справа № 320/31719/25
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року м. Київ справа №320/31719/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась гр. ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

-визнати протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань щодо відмови їй зарахувати до стажу служби в поліції період проходження служби в Державному департаменті України з питань виконання покарань з 01.07.1999 по 12.06.2000 включно та періоду служби в органах податкової міліції з 20.06.2000 по 12.09.2018 включно;

-зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати їй до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки період проходження служби в Державному департаменті України з питань виконання покарань з 01.07.1999 по 12.06.2000 включно і період служби в органах податкової міліції з 20.06.2000 по 12.09.2018 включно, про що видати відповідний наказ.

-визнати протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, що виразилася у ненарахуванні та невключенні до її заробітної плати з 01.05.2025 доплати за вислугу років у розмірі відповідно до вимог чинного законодавства України.

-зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України здійснити нарахування із включенням до заробітної плати та інших пов`язаних із цим виплат та виплатити їй надбавку за вислугу років у розмірі, встановленому законом, починаючи з 01.05.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій відповідача.

Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що позивачка ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України, серія НОМЕР_1 , виданого Оболонським відділом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 20.07.2023.

Відповідно до витягу з наказу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 01.05.2025 № 329 о/с призначено полковника поліції ОСОБА_1 , яка прибула в порядку просування по службі на підставі частини 6 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», старшим уповноваженим сектору стратегічного планування 3-го управління (розвідувально-аналітичне) Департаменту (далі Наказ).

Згідно з Наказом стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 01.05.2025 становить 2 роки 5 місяців 26 днів, з 01 травня 2025 року.

Вважаючи такий підрахунок стажу своєї служби в правоохоронних органах таким, що не відповідає дійсності, 07.05.2025 позивачка звернулась з рапортом до начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України з проханням зарахувати їй до стажу служби в поліції періоди проходження нею служби в правоохоронних органах, а саме:

1) в Державному департаменті України з питань виконання покарань в період з 01.07.1999 по 12.06.2000 включно;

2) в Податковій міліції в період з 20.06.2000 по 12.09.2018 включно;

Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України листом від 19.05.2025 № 19094/04-2025 відмовив позивачу в зарахуванні до стажу служби в поліції період проходження нею служби, зокрема, в Державному департаменті України з питань виконання покарань, в Державній податковій адміністрації України.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Згідно з ст. 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ст. 60 Закону № 580-VIII встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

У той же час положеннями статті 78 Закону № 580-VIII врегульовано питання стажу служби в поліції.

Частиною першою статті 78 Закону № 580-VIII встановлено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

У розрізі положень частини другої статті 78 Закону № 580-VIII до стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення (ч. 4 ст. 78 Закону № 580-VIII).

Аналізуючи наведені положення, можливо дійти до висновку, що до стажу служби в поліції, зокрема, зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Як вже було зазначено вище, Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України відмовив позивачу в зарахуванні до стажу служби в поліції періоди проходження нею служби в правоохоронних органах, а саме, в: Державному департаменті України з питань виконання покарань період з 01.07.1999 по 12.06.2000 включно; податковій міліції період з 20.06.2000 по 12.09.2018 включно з тих підстав, що період служби в таких органах не є підставою в розрізі положень частини другої статті 78 Закону № 580-VIII для його зарахування до стажу служби в поліції.

Перевіряючи правомірність такої відмови в частині Державного департаменту України з питань виконання покарань, суд зазначає таке.

Відповідно до довідки начальника управління по роботі з персоналом Головного управління ДФС у Черкаській області від 29.08.2018 (далі довідка) в період з 01.07.1999 по 12.06.2000 включно позивачка обіймала посаду старшого інспектора відділення № 3 по виконанню покарань, що не пов`язані з позбавлення волі, Доманівського району управління Держдепартаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області.

До цього, в період з 27.07.1998 до 01.07.1999 ОСОБА_1 займала посаду старшого інспектора інспекції виправних робіт Доманівського РВ УМВС України у Миколаївській області, а ще раніше з 02.1997-07.1998 років перебувала на посаді помічника оперуповноваженого відділу карного розшуку Доманівського РВ УМВС України у Миколаївській області.

Позивачка несла службу в органах МВС в ОВС з 20 лютого 1997 року по 12 червня 2000 року, а з 12 червня 2000 року по дату звільнення (12 вересня 2018 року) в органах податкової міліції.

Наведене також підтверджується копією трудової книжки серія НОМЕР_2 від 01.09.1995 (далі трудова книжка).

Відповідно до Указу Президента України від 22.04.1998 року №344/98 «Про утворення Державного департаменту України з питань виконання покарань» (далі Указ) постановлено утворити на базі Головного управління виконання покарань Міністерства внутрішніх справ України, що ліквідується, Державний департамент України з питань виконання покарань, як центральний орган виконавчої влади.

Також установлено, що Державний департамент України з питань виконання покарань є правонаступником Головного управління виконання покарань Міністерства внутрішніх справ України стосовно його зобов`язань, прав та обов`язків.

Слід зауважити, що безпосереднє призначення позивачки з 01.07.1999 року на посаду старшого інспектора відділення № 3 по виконанню покарань, що не пов`язані з позбавленням волі Доманівського району Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області відбулось внаслідок реформування Міністерства внутрішніх справ України та на виконання Указу Президента України від 22.04.1998 року №344/98 «Про утворення Державного департаменту України з питань виконання покарань», яким, в тому числі, визначено, що «Державний департамент України з питань виконання покарань є правонаступником Головного управління виконання покарань Міністерства внутрішніх справ України стосовно його зобов`язань, прав та обов`язків».

Тобто, в 1998 році в Україні відбулось реформування правоохоронної системи, внаслідок якої система виконання покарань була виведена із структури Міністерства внутрішніх справ та підпорядкована безпосередньо Кабінету Міністрів України, продовжуючи, в тому числі, правоохоронну діяльність та тривалий час при цьому керуючись нормативними актами Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджених постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 та діючим на той час Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ Української РСР від 29.07.1991 року.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державний департамент України з питань виконання покарань, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України

від 10.06.2009 року № 587 (далі Положення), Департамент забезпечує реалізацію державної політики у сфері виконання кримінальних покарань, виконує правозастосовні та правоохоронні функції, спрямовує, координує та контролює діяльність Державної кримінально-виконавчої служби України.

Слід зазначати, що в оскаржуваний у позові період часу відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (зі змінами), позивачці присвоєно чергове спеціальне звання «лейтенант внутрішньої служби».

При цьому відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Згідно з ч. 5 ст. 23 ЗУ «Про державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

У попередніх редакціях частини п`ятої статті 23 згаданого Закону було передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає суду підстави дійти висновку, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» регламентовано, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Таким чином, на проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань, права і обов`язки осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що при проходженні ОСОБА_1 служби з 01.07.1999 по 12.06.2000 в установах виконання покарань розповсюджувалась дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції.

Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

За таких обставини на переконання суду наявні ознаки тотожності статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в установі виконання покарань. Відтак, діяльність та функції, що виконувались позивачкою, на час несення нею служби в органах виконання покарань має зараховуватись до стажу служби в поліції, що дає право, зокрема, на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової відпустки.

Аналогічний правовий підхід до вирішення спірних правовідносин застосовано і Верховним Судом у постановах від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20, від 01.08.2023 по справі № 240/30024/21.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, відмовляючи позивачці в зарахуванні періоду служби в управлінні Держдепартаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області до стажу служби в поліції, що дає право, зокрема, на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової відпустки, діяв протиправно.

Що ж стосується періоду служби в податковій поліції, суд зазначає таке.

Відповідно до копії трудової книжки та довідки з особової справи позивачка проходила службу і перебувала на посадах у податковій міліції Державної податкової адміністрації (Державної фіскальної служби) в період з:

06.2000 - 09.2000 старший слідчий слідчої групи податкової міліції Доманівської МДПІ Миколаївської області;

09.2000 - 08.2001 слідчий слідчого відділення міжрайонного відділу податкової міліції Вознесенської ОДПІ Миколаївської області;

08.2001 - 08.2002 старший слідчий слідчої групи Миколаївського територіального відділу податкової міліції міжрайонного головного відділу п/м ДПІ в м. Миколаєві;

08.2002 - 07.2003 заступник начальника МВПМ начальник слідчого відділення податкової міліції ДПІ у Миколаївському районі;

07.2003 - 11.2005 старший слідчий слідчого відділення податкової міліції ДПІ у м. Миколаєві;

11.2005 - 02.2007 старший слідчий відділення з розслідування кримінальних справ слідчого відділу податкової міліції ДПА у Миколаївській області;

02.2007 - 02.2009 слідчий з ОВС контрольно-методичного відділення слідчого відділу податкової міліції ДПА у Миколаївській області;

02.2009 - 05.2009 старший оперуповноважений з ОВС штабу управління податкової міліції ДПА у Миколаївській області;

05.2009 - 07.2009 старший інспектор з ОД сектору роботи з особовим складом та військово - технічного забезпечення управління податкової міліції ДПА у Миколаївській області;

07.2009 - 09.2010 старший інспектор з ОД відділу роботи з особовим складом та військово - технічного забезпечення управління податкової міліції ДПА у Миколаївській області;

09.2010 - 01.2012 старший інспектор з ОД відділу персоналу ДПА у Миколаївській області;

01.2012 - 06.2013 старший інспектор з ОД відділу персоналу ДПС у Миколаївській області;

06.2013 - 12.2014 старший оперуповноважений з ОВС відділу оперативних розробок управління внутрішньої безпеки ГУ Міндоходів у Миколаївській області;

12.2014 - 06.2015 заступник начальника управління начальник контрольно-методичного відділу слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Миколаївській області;

06.2015 - 07.2016 перший заступник начальника слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Миколаївській області;

07.2016 - 08.2017 начальник слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Миколаївській області;

08.2017 12 вересня 2018 начальник слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Черкаській області.

Слід зазначити, що весь вказаний період часу позивачка перебувала на посадах рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ.

Крім того, наказом Державної фіскальної служби України від 06.03.2017 року № 495-о ОСОБА_1 було присвоєно спеціальне звання «полковник податкової міліції». Обставини присвоєння спеціального звання «полковник податкової поліції» підтверджується наказом ГУ ДФС у Черкаській області від 12.09.2018 № 52-о/пм.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про податкову службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-XII (далі Закон № 509-XII) визначено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Завданнями податкової міліції є: запобігання злочинам та іншим правопорушенням у сфері оподаткування, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук платників, які ухиляються від сплати податків, інших платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 509-XII особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 26 Закону № 509-XII держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію» та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Законом України від 05.07.2012 № 5083-VІ визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 №509-ХІІ та внесено зміни до Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідно до п. 348.1 ст. 348 ПК України (у редакції, що діяла на час проходження служби в податковій міліції) податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Пунктом 348.2 статті 348 ПК України встановлено, що завданнями податкової міліції є: запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері; запобігання і протидія корупції у контролюючих органах та виявлення її фактів; забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.

В силу вимог пункту 353.1 статті 353 ПК України посадовим особам податкової міліції для виконання покладених на них обов`язків надаються права, передбачені підпунктами 20.1.2 (в частині отримання належним чином засвідчених копій документів), 20.1.4 (в частині проведення перевірок у встановленому цим Кодексом порядку), 20.1.8 і 20.1.20 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу, а також пунктами 1-4, абзацами другим, третім пункту 5, пунктами 6-14, підпунктами "а" і "б" пункту 15 (з урахуванням положень цього Кодексу), пунктом 16 з дотриманням встановлених цим Кодексом правил проведення податкових перевірок, пунктами 17, 19, 23, 24, 25, 27, 28, 30 статті 11, статтями 12-15-1 Закону України "Про міліцію".

На податкову міліцію поширюються вимоги, встановлені статтями 3 і 5 Закону України «Про міліцію».

При цьому згідно з пунктом 356.1 статті 356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Згідно з пунктами 1, 2 та 3 Інструкції про порядок обчислення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції державної податкової служби України, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 15.05.2008 №313, ця Інструкція визначає порядок обчислення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції державної податкової служби України (далі - стаж), яка виплачується особам начальницького складу податкової міліції у розмірах і порядку відповідно до законодавства.

Дія цієї Інструкції поширюється на осіб, які перебувають на службі в податковій міліції і яким відповідно до законодавства присвоєні спеціальні звання начальницького складу податкової міліції, у тому числі осіб начальницького складу податкової міліції, що працюють на посадах державних службовців структурних підрозділів органів державної податкової служби України із залишенням їх у кадрах податкової міліції, та тих, що працюють в інших органах державної влади або на підвідомчих їм підприємствах, установах і в організаціях, а також в органах місцевого самоврядування, до яких вони відряджені відповідно до законодавства для виконання спеціальних робіт або обов`язків, із залишенням їх у кадрах податкової міліції.

Обчислення періодів служби для визначення стажу здійснюється у календарному обчисленні (один місяць служби за один місяць) у порядку, передбаченому законодавством для визначення стажу служби для призначення пенсії за вислугу років начальницькому складу податкової міліції.

З урахуванням наведеного стаж служби в органах податкової міліції прирівнюється до стажу проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

У свою чергу, періоди проходження служби в органах внутрішніх справ на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду зараховуються до стажу служби у поліції.

Отже, проходження ОСОБА_1 служби в органах Державної податкової служби підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції.

Аналогічний правовий підхід до спірних правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 13.08.2021 у справі №440/1564/20, від 11.11.2021 у справі №280/1546/21, від 02.06.2022 у справі №280/8419/20.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України в зарахуванні позивачу до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки періоду проходження позивачем служби в Державному департаменті з питань виконання покарань з 01.07.1999 року по 12.06.2000 року, податковій міліції з 20.06.2000 року по 12.09.2018 року є безпідставною та такою, що суперечить нормативно-правовому регулюванню спірних правовідносин.

Щодо посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 31.03.2020 у справі № 520/2067/19, суд звертає увагу, що в окресленій постанові Верховним Судом сформовано висновки, що пункт 2 Постанови № 393 не може бути застосовано при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки в порядку статті 78 Закону № 580-VIII, оскільки Постанова № 393 прийнята на виконання Закону № 2262-XII та може бути застосована для визначення вислуги років особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ саме у випадку призначення пенсії за вислугу років. У свою чергу, при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи частини 2 статті 78 Закону №580-VIII, якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції.

Варто звернути увагу, що позивачка не мотивує позовні вимоги нормами Постанови

№ 393. Тому всі посилання представника відповідача на згадану постанову Верховного Суду, у тому числі постанови від 19.11.2019 у справі № 520/903/19, від 22.07.2020 у справі № 520/5960/19, від 13.08.2020 у справі № 820/6656/16, від 15.12.2021 у справі 520/11545/19, від 09.09.2021 у справі № 520/5021/19, судом відхиляються.

Суд наголошує, що частиною 1 статті 78 Закону № 580-VIII чітко регламентовано, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Тобто, стаж служби в поліції передбачає наявність у поліцейського права на отримання:

- надбавки за вислугу років;

- додаткової оплачуваної відпустки.

Згідно з частиною 3 статті 93 Закону за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Разом з цим за правилами, визначеними в частині 1 та в частині 2 статті 94 Закону № 580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі Порядок № 260), який визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Згідно з пунктом 3 розділу І надбавка за стаж служби в поліції поліцейським виплачується у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням у розмірах згідно з додатком 11 до постанови № 988.

Обчислення вислуги років для виплати надбавки за стаж служби поліцейським проводиться підрозділами кадрового забезпечення за матеріалами особової справи поліцейського та оголошується відповідним наказом керівника органу поліції в разі призначення на посаду, крім випадків призначення на іншу посаду в одному органі Національної поліції та за умови наявності обчисленої вислуги за попередньою посадою.

Оголошення вислуги років для виплати надбавки за стаж служби Голові Національної поліції України або особі, яка тимчасово виконує його обов`язки, проводиться наказом Міністра внутрішніх справ України.

До вислуги років для виплати поліцейським надбавки за стаж служби зараховуються періоди, які визначені частиною другою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію».

Поліцейським, яким відповідно до цих Порядку та умов передбачено підвищення посадового окладу, надбавка за стаж служби нараховується з нового посадового окладу в підвищеному розмірі та окладу за спеціальним званням.

Аналіз окресленого дає суду підстави дійти до висновку, що обчислення вислуги років є складовою частиною для встановлення та виплати надбавки за стаж служби поліцейським.

Отже, частина 1 статті 78 Закону № 580-VIII встановлює додаткові, так звані, пільги для поліцейських, отримання яких поставлено в залежність від стажу роботи в поліції, який в свою чергу має обраховуватися, серед іншого, з урахуванням положень Порядку № 260, виходячи з обчислення вислуги років, до якої зараховуються періоди, які визначені частиною 2 статті 78 Закону № 580-VIII.

За таких обставин, змістовне навантаження словосполучень «надбавка за стаж служби в поліції» та «надбавка за вислугу років» в контексті спірних правовідносин на переконання суду є тотожними.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи по суті судом встановлено протиправність дій відповідача, що полягають у незарахуванні ОСОБА_1 до стажу в поліції, період проходження нею служби в Державному департаменті України з питань виконання покарань з 01.07.1999 по 12.06.2000 включно та періоду служби в органах податкової міліції з 20.06.2000 по 12.09.2018 включно та наявність правових підстав для його зарахування, що мало своїм наслідком порушення майнових прав позивача, зокрема стосовно позбавлення права на отримання надбавки вислугу років (стаж в поліції) та й, відповідно додаткової оплачуваної відпустки, суд вважає наявними правові підстави для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Між тим, при вирішення спору по суті суд відхиляє посилання відповідача на те, що без скасування або внесення відповідних змін до наказу про призначення позивача вимога про зобов`язання зарахувати відповідний стаж позивачу є такою, що суперечить закріпленій процедурі підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 № 1235, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2016 за № 1668/29798 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі Порядок № 1235), який розроблено відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими.

Згідно з розділом ІІ Порядку № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що зміни в службовій діяльності, зокрема, в частині обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років (за стаж в поліції), надання додаткової оплачуваної відпустки є підставою для видання наказів по особовому складу.

Таким чином, рішення суду у разі набрання ним законної сили буде підставою для видання наказу про особовому складу в частині, що стосується позивачки, адже вносить зміни в службову діяльність ОСОБА_1 , зокрема, в частині обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років (за стаж в поліції), надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною 2 статті 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань щодо відмови гр. ОСОБА_1 зарахувати до стажу служби в поліції період проходження нею служби в Державному департаменті України з питань виконання покарань з 01.07.1999 року по 12.06.2000 року включно та періоду служби в органах податкової міліції з 20.06.2000 року по 12.09.2018 року включно.

Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати гр. ОСОБА_1 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років (надбавки за стаж в поліції) та надання додаткової оплачуваної відпустки період проходження служби в Державному департаменті України з питань виконання покарань з 01.07.1999 року по 12.06.2000 року включно і період служби в органах податкової міліції з 20.06.2000 року по 12.09.2018 року включно.

Визнати протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, що виразилася у ненарахуванні та невключенні до заробітної плати гр. ОСОБА_1 з 01.05.2025 надбавки за вислугу років (за стаж в поліції) у розмірі, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України здійснити нарахування із включенням до заробітної плати та інших пов`язаних із цим виплат та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років (за стаж в поліції) у розмірі, встановленому законом, починаючи з 01.05.2025, з урахуванням раніше проведених виплат.

Стягнути на користь гр. ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.