Справа № 160/26224/25
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Барська міська лікарня» Барської міської ради, треті особи: 11 Регіональна військово-лікарська комісія, Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії, -
15 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Барська міська лікарня» Барської міської ради, треті особи: 11 Регіональна військово-лікарська комісія, Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України, в якому позивач просить суд:
- визнати бездіяльність адміністрації КНП «Барська міська лікарня» Барської міської ради щодо неналежного встановлення ступеня тяжкості травми ОСОБА_1 , відображеного у висновку ВЛК № 149 від 02.10.2024 року, незаконною;
- зобов`язати адміністрацію КНП «Барська міська лікарня» Барської міської ради вчинити дії щодо перегляду висновку ВЛК № 149 від 02.10.2024 року з урахуванням ознак травматичного шоку, тривалої втрати працездатності (з 14.09.2024 до 28.11.2024) та висновку ВЛК № 564 від 24.12.2024 року.
В обґрунтування позову зазначено про незаконну бездіяльність адміністрації КНП «Барська міська лікарня» щодо неналежного встановлення позивачу ступеня тяжкості мінно-вибухової травми у висновку ВЛК № 149 від 02.10.2024 року (травма відноситься до легких). Позивач стверджує, що травма повинна бути класифікована як тяжка, оскільки вона відповідає критеріям Наказу МОЗ № 370: п. 3.2: супроводжувалася ознаками травматичного шоку, п. 3.1: спричинила тривалий розлад здоров`я з втратою працездатності на 60 днів і більше (з 14.09.2024 по 28.11.2024). При цьому, Висновок ВЛК № 564 від 24.12.2024 року військової частини НОМЕР_1 , який класифікував травму позивача як тяжку, суперечить висновку відповідача №149 від 02.10.2024 року. Позивач вважає, що неправомірне віднесення травми до легкої, попри критерії тяжкості за п. 3.1 та 3.2 Класифікатора (шок та втрата працездатності понад 60 днів), порушує його права на соціальний захист як військовослужбовця, пораненого під час виконання обов`язків з несення служби.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
30.09.2025 року від 11 Регіональної військово-лікарської комісії надійшли пояснення, в яких зазначено, що 27.12.2024 року 11 РВЛК за результатами розгляду звернення представника позивача відповідно до пункту 3.4 глави 3 розділу І Положення №402, направила роз`яснення, в якому зазначила, що відповідно до пункту 6 «Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.07.2007 №370, медичний висновок про ступінь тяжкості виробничої травми дають на запит роботодавця та/або голови комісії з розслідування нещасного випадку на виробництві лікарсько-експертні комісії (ЛЕК) лікувально-профілактичного закладу, де здійснюється лікування особи, що постраждала, в строк до 1 доби з моменту надходження запиту. Таким чином, визначення ступеня тяжкості поранення (травми), не входить до компетенції 11 РВЛК. Отже, 11 РВЛК діяла в межах та у спосіб, встановлений законодавством.
01.10.2025 року від відповідача до суду надійшов відзив, в якому він проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що на момент проведення ВЛК в КНП «Барська міська лікарня», позивач перебував вісімнадцятий день після отриманої травми. Рішенням ВЛК від 02.10.2024 року передбачено, що позивач потребує відпустки для лікування після поранення строком на 30 календарних днів. Відповідач звернув увагу на те, що якщо враховувати 30 днів відпустки і 18 днів лікування з моменту отримання травми, то загальний термін лікування позивача не перевищував 60 днів. Тому, на момент перебування позивача в КНП «Барська міська лікарня», не можливо було передбачити, що він буде продовжувати лікування, що в подальшому перевищило 60 днів. Таким чином, на момент проходження військово-лікарської комісії 02.10.2024 року відовідачем не було виявлено підстав для кваліфікації травми як тяжкої згідно з Класифікатором розподілу травм за ступенем тяжкості. Отже, відповідач вважає, що він діяв у межах чинного законодавства України з дотриманням визначених повноважень, процедур та строків.
Від третьої особи - Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України пояснень щодо предмету позову не надійшло.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи встановлено, що 14.09.2024 року ОСОБА_1 , діючий військовослужбовець, 27.11.2024 отримав мінно-вибухову травму, пов`язану з захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми № 9961 від 26.09.2024 року, виданою командиром військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до висновку ВЛК № 149 від 02.10.2024 року, виданого КНП «Барська міська лікарня», встановлено діагноз: стан після мінно-вибухової травми (14.09.2024) легкого ступеня, травматична ампутація 2-5 пальців лівої кисті (S68.3), вогнепальне осколкове сліпе поранення 2 пальця лівої кисті з вогнепальним переломом середньої фаланги (S62.3), стан після формування культі 3-5-го пальців, первинна хірургічна обробка ран (14.09.2024), вторинна хірургічна обробка ран (15.09.2024), некректомія (18.09.2024), ампутація 2-го пальця на рівні проксимальної частини середньої фаланги, тимчасове порушення функції захвату та утримання лівої кисті (Z89.2) T14.7.
24.12.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 позивачу видано висновок ВЛК № 564, де травма класифікується як тяжка. Стан після ВТ (14.09.2024) з травматичною ампутацією 2-5 пальців лівої кисті, вогнепальним осколковим сліпим пораненням II пальця лівої кісті, з вогнепальним переломом середньої фаланги II пальця лівої кисти лікована оперативно (14.09.2024 ПХО ран; 15.09.2024 - ПX0 ран, некректомія; 18.09.2024 - ампутація II пальця на рівні проксимальної частини середньою рівня) у вигляді зміцнілих післяопераційних рубців з больовим синдромом, помірним порушенням функції.
29.01.2025 року представник позивача звернувся до 11 Регіональної військово-лікарської комісії з адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію про стан розгляду скарги на рішення ВЛК відносно ОСОБА_1
27.12.2024 року 11-та регіональна ВЛК листом № 1140 повідомила представника позивача про те, що в разі незгоди з постановою військово-лікрської комісії щодо ступеня тяжкості отриманої травми та її наслідків необхідно звертатись до лікувального закладу, відповідно до п. 6 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.07.2007 №370.
17.03.2025 року представник позивача зверувся до Комунального некомерційного підприємства «Барська міська лікарня» Барської міської ради із заявою, в якій просив внести зміни до довідки військово-лікарської комісії КНП «КНП «Барська міська лікарня» Барської МР №149 від 02.10.2024, встановивши, що травма, отримана ОСОБА_1 , відноситься до категорії тяжких.
В даному випадку ступінь тяжкості травми залежить від строку перебування лікуванні безперервно більше 60 діб.».
Вважаючи бездіяльність КНП «Барська міська лікарня» Барської міської ради щодо належного встановлення ступеня тяжкості травми ОСОБА_1 , відображеного у висновку ВЛК № 149 від 02.10.2024 року, протиправною, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ врегульовано відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ врегульовано відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Статтею 1 Закону № 2232-XII встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За приписами п. 13 ст. 2 Закону № 2232-XII, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд, крім випадків, передбачених цим Законом. Порядок проведення медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України.
Згідно з п.п. 1.1 п. 1 розділу 1 Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до пункту 1.2 розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це:
медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби;
визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ;
встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
При цьому, згідно з абзацом 15 підпункту "а" пункту 20.3 Положення №402, при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймаються постанови такого змісту: "Придатний": ...до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Такі особи є непридатними до служби у підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у спецспорудах.
Пунктом 2.4.5 розділу І Положення №402 визначено, що ВЛК регіону має право приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК.
Згідно з абз.1-7 п.2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
ВЛК приймають постанови у тому числі на виїзних засіданнях та, в окремих випадках (лікування за кордоном) - дистанційно.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.
Постанова ВЛК скасовується у випадках, коли попередня постанова ВЛК на дату її прийняття не відповідала законодавству та/або була прийнята на підставі недійсних документів.

Постанова ВЛК відміняється у випадках, коли необхідно привести зміст попередньої постанови ВЛК (яка була прийнята правильно) у відповідність до чинного законодавства.

Відповідно до абз.1-3 п. 2.2 глави 2 розділу І Положення № 402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать:

Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК);

ВЛК регіону.

Згідно з положеннями підпункту 2.5.1, 2.5.4 пункту 2.5 глави 2 розділу І Положення № 402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ВЛК Сухопутних військ Збройних Сил України; ВЛК ТЦК та СП; ВЛК інших закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності.

Штатні і позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) з питань військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи підпорядковуються вищим штатним ВЛК.

Як передбачено вимогами п.п. 2.3.4 п. 2.3 глави 2 розділу I Положення № 402 ЦВЛК має право оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України; надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).

Згідно з п.п. 2.3.5 п. 2.3 глави 2 розділу I Положення № 402 рішення, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Відповідно до пп. 2.4.5 п. 2.4 глави 2 розділу І Положення № 402 ВЛК регіону має право: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати, відміняти або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК.

Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку (п. 2.4.10. п. 2.4 глави 2 розділу І Положення № 402).

Згідно з п.п. 2.5.11. п.2.5 глави 2 розділу І Положення № 402 документи позаштатних ВЛК скріплюються печаткою закладу охорони здоров`я (установи), військової частини, в яких ці комісії утворені.

Відповідно до п.п. 2.8.1., 2.8.2. п.2.8 глави 2 розділу І Положення № 402 ВЛК ТЦК та СП створюється при районному (міському) ТЦК та СП.

Для керівництва і контролю за діяльністю цих комісій при ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя створюються відповідно Кримська республіканська, обласні, Київська міська та Севастопольська міська ВЛК.

Роз`яснення ВЛК регіону та ЦВЛК з питань військово-лікарської експертизи є обов`язковими для виконання ВЛК ТЦК та СП.

ВЛК ТЦК та СП має право приймати постанови відповідно до цього Положення.

Згідно з пп.2.8.3., 2.8.4. п.2.8 глави 2 розділу І Положення № 402 ВЛК ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міста Києва мають право переглядати постанови ВЛК районного (міського) ТЦК та СП, крім постанов, які згідно з цим Положенням підлягають розгляду, контролю та затвердженню ЦВЛК, ВЛК регіону.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.3, 3.4 глави 3 розділу І Положення №402, вимоги до звернення військовослужбовців та інших осіб, указаних у пункті 1.2 глави 1 розділу I цього Положення, їх права, порядок та строки розгляду пропозицій, заяв та скарг, а також обов`язки штатних ВЛК щодо розгляду звернень регулюються Законом України «Про звернення громадян», Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 №735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 23.01.2017 за №94/29962.

Скарги до штатних ВЛК подаються в строк, визначений Законом України «Про звернення громадян».

Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».

Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій.

Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим. У разі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при районному (міському) ТЦК та СП на підставі його заяви громадянин направляється для проходження ВЛК при обласному (Київському та Севастопольському міських) ТЦК та СП.

Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК або у судовому порядку.

Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.

У разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (відміни, скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК.

Таке рішення є обов`язковим до виконання та має бути реалізовано не пізніше ніж в місячний строк з дати прийняття.

У разі визнання штатною ВЛК звернення необґрунтованим, воно повертається заявнику (скаржнику) з відповідними роз`ясненнями, у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян».

У разі прийняття рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд, військовослужбовці та інші особи, зазначені у пункті 1.2 глави 1 цього розділу, направляються для проходження медичного огляду до іншої ВЛК, ніж та, постанова якої оскаржується.

У разі якщо штатна ВЛК визнає постанову позаштатної ВЛК обґрунтованою або визначає відсутність підстав для направлення заявника на повторний (контрольний) медичний огляд ВЛК, штатна ВЛК надає заявнику відповідне роз`яснення, оформлене листом.

Таким чином, із наведених вище норм Положення № 402 слідує, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії, які проводять медичний огляд осіб, передбачених п. 1.1 розділу І Положення № 402, зокрема, з метою визначення ступеня придатності до військової служб, за результатами якого приймають постанови, що оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання ВЛК. До штатних ВЛК належать, зокрема, ВЛК регіону, до повноважень яких належить розгляд скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи. ВЛК регіону також мають право оглядати військовослужбовців, скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд. Постанови регіональних ВЛК можуть бути оскаржені до ЦВЛК або до суду.

Щодо доводів позивача, що його травма підлягає кваліфікації «тяжка», суд зазначає, що не наділений повноваженнями надавати оцінку діагнозу позивача, стану його травми та здоров`я, оскільки це вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки.

У межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб та розподілу травм за ступенем тяжкості, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Такого висновку дотримується Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року у справі №806/526/16, у постанові від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18 та у постанові від 26 лютого 2025 року у справі № 600/3273/22-а.

Отже, розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.

В пунктах 6.9-6.10 глави 6 Розділу ІІ Положення №402 наголошено, що при медичному огляді військовослужбовців метод індивідуальної оцінки придатності їх до військової служби повинен застосовуватись у кожному випадку. ВЛК враховує їх вік, освіту, військовий фах, підготовку, досвід, фактичну працездатність, спрямованість до подальшого проходження військової служби, думку командування і начальника медичної служби військової частини, викладені у службовій та медичній характеристиках, та можливість подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на посаді, яка найбільше відповідає стану його здоров`я.

Медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії).

Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби.

В статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб Положення №402 передбачені стани після проведеного лікування з приводу травм, отруєнь та деяких інших наслідків дії зовнішніх чинників, за якими військово-лікарські комісії приймають рішення:

- Тимчасово непридатні;

- Потребують лікування, відпустки, звільнення тощо.

Органи військово-лікарської експертизи Міністерства оборони України набули повноважень на виконання функцій з приводу визначення степеню тяжкості травми чи поранення військовослужбовця відповідно до Класифікатора №370 на підставі окремого доручення Міністра оборони України від 06.03.2023р. №5718/з у зв`язку із виданням наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023р. №44.

За підпунктом 3 пункту 3 Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, затверженого наказом МОЗ України 04.07.2007 № 370, до тяжких травм відносяться тривалі розлади здоров`я з тимчасовою втратою працездатності на 60 днів і більше.

За пунктом 4 Класифікатора, до легких травм відносяться тривалі розлади здоров`я з тимчасовою втратою працездатності до 60 днів.

Згідно з п.6 Класифікатора №370, медичний висновок про ступінь тяжкості виробничої травми дають на запит роботодавця та/або голови комісії з розслідування нещасного випадку на виробництві лікарсько-експертні комісії (ЛКК) лікувально-профілактичного закладу, де здійснюється лікування особи, що постраждала.

Отже, суд зазначає, що Класифікатором розподілу травм, затвердженим Наказом МОЗ України від 04.07.2007 №370, передбачено, що кваліфікуючими ознаками тяжкості травм за характером отриманих ушкоджень є тривалі розлади здоров`я з тимчасовою втратою працездатності на 60 днів і більше.

Як вбачається з матеріалів справи, основними критеріями з погляду позивача на зміну рішення ВЛК №149 від 02.10.2024 року, виданого КНП «Барська МЛ» щодо неправомірного віднесення травм до легких відповідно до класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості затвердженого наказом МОЗ України від 04.07.2007 № 370 (зареєстровано в Міністерстві юстиції 07.08.20007 № 902/14169) є пункти 3.2 (ознаки травматичного шоку) та п.3.1. (тривалі розлади здоров`я з втратою працездатності на 60 днів і більше).

Як зазначено відповідачем, при вивчені супровідної документації позивача було встановлено:

- згідно з первинною медичною карткою Стабпункту 93-ОМБр Ф-100: Діагноз: Вибухова травма травматична ампутація 3-5 пальців лівої кисті. Вогнепальний перелом проксимальної фаланги 2 пальця лівої кисті. (Наявність шоку не зазначено). Стан пацієнта було оцінено як легкий. Даних за грубе порушення функцій серцево-судинної та дихальної систем немає (Оцінку проводили через 40 хвилин після поранення). (Звернути увагу на відмітку у цій карті, щодо стану);

- другий етап евакуації: Зведений медичний загін Державної прикордонної служби України Дружківка діагноз: вибухова травма 14.09.2024 року травматична ампутація 2-5 пальців лівої кисті. ВОСП 2 пальця лівої кисті з вогнепальним переломом середньої фаланги. Дані про наявність шоку відсутні;

- КНП «Вінницька міська лікарня №1, м.Вінниця, де перебуває позивач із діагнозом МВТ (14.09.2024року) Травматична ампутація 3-5 пальців лівої кисті. Вогнепальний перелом 2 пальця лівої кисті з вогнепальним переломом середньої фаланги. Стан після формування культі 3-5го пальців. Ампутація 2-го пальця на рівні проксимальної частини середньої фаланги 18.09.2024 (дані про наявність шоку відсутні).

Отже, суд зазначає, що згідно з первинною медичною документацією (Стабпункт 93-ОМБр, Зведений медичний загін, КНП «Вінницька міська лікарня №1»), наявність шоку у позивача не була зазначена. Стан позивача оцінювався як легкий або дані про грубе порушення функцій відсутні. Тому, на переконання суду, на момент огляду, підстав для застосування відповідачем п. 3.2 Класифікатора не було.

Щодо п. 3.1 (втрата працездатності понад 60 днів), суд зазнчає, що, як вбачається з матеріалів справи, на момент проведення ВЛК (02.10.2024 року, тобто на 18-й день після травми) позивачу було рекомендовано відпустку на 30 календарних днів. Загальний термін лікування та відпустки становив 48 днів (18 + 30), що, в свою чергу, не перевищувало 60 днів.

Отже, на момент проходження позивачем військово-лікарської комісії 02.10.2024 року не було виявлено підстав для кваліфікації травми як тяжкої відповідно до Класифікатора, яким керувався заклад.

Щодо посилання позивача на суперечність висновків відповідача № 149 від 02.10.2024 року та військової частини НОМЕР_1 №564 від 24.12.2024, суд зазначає, що висновок ВЛК № 564 був виданий 24.12.2024 року, тобто після того, як тривалість розладу здоров`я фактично перевищила 60 днів. Таким чином, висновок № 564 ґрунтується на постфактум встановленій тривалості втрати працездатності, яка була невідома на момент видачі висновку №149 (02.10.2024 року). При цьому, цей висновок - №564 від 24.12.2024 підтверджує, що права позивача на належну класифікацію були відновлені іншим уповноваженим органом (ВЛК ВЧ НОМЕР_1 ) на підставі нових, фактично встановлених даних вже з перевищення 60 днів.

Таким чином, суд погоджується із думкою відповідача про те, що станом на 02.10.2024 року у нього не було об`єктивних підстав застосувати критерій п. 3.1. Класифікатора.

Враховуючи, що відповідач діяв у межах своїх повноважень та на підставі наявних медичних даних на момент огляду (02.10.2024), а також те, що факт тяжкої травми був підтверджений іншим уповноваженим органом ВЛК №564 вже після фактичного перевищення строку лікування 60 днів, у суду відсутні підстави для визнання бездіяльності КНП «Барська міська лікарня» Барської МР протиправною та для зобов`язання відповідача вчиняти дії щодо перегляду спірного висновку Військово-лікарської комісії №149 від 02.10.2024.

Також, суд зауважує, що по суті доводи позивача зводяться виключно до незгоди із ступенем тяжкості отриманої ним травми, що виходить за межі дослідження в контексті застосування норм матеріального права, а суд не може надавати власну оцінку підставності прийняття спірного висновку.

Будь-яких інших доводів щодо недотримання відповідачами процедури проведення медичного огляду та прийняття оскаржуваної постанови ВЛК у позові не наведено.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що за змістом наведеної норми суб`єкт владних повноважень має доводити правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, проте, це не позбавляє позивача обов`язку довести інші обставини, за яких сталося порушення його права та, зокрема ті, що стосуються факту і обсягу такого порушення.

За результатами розгляду справи, суд не встановив факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому, не вбачає правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до положень ст.139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Барська міська лікарня» Барської міської ради, треті особи: 11 Регіональна військово-лікарська комісія, Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник