Справа № 380/17937/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 02 березня 2022 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 рік на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 02 березня 2022 року по 19 травня 2023 року, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 рік на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непідготовки та ненаправлення до уповноваженого органу, через який було подано заяву про призначення пенсії за вислугою років, оновленого грошового атестату та довідки на ім`я ОСОБА_1 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати оновлений грошовий атестат та довідку на ім`я ОСОБА_1 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини його звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу. Позивач наполягає, що при нарахуванні йому грошового забезпечення, а також при розрахунку виплат, пов`язаних зі звільненням, Відповідач протиправно застосував для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року (1762,00 грн), замість прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (2022 та 2023 років).

Позивач вказує, що з 29.01.2020 (дата набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18) відновлено дію пункту 4 Постанови КМУ № 704 у первинній редакції, яка передбачала застосування актуального прожиткового мінімуму. Незаконне «замороження» розрахункової величини на рівні 2018 року призвело до суттєвого заниження розміру його грошового забезпечення, а також всіх похідних виплат (допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги, одноразової грошової допомоги при звільненні тощо), що є порушенням державних соціальних гарантій.

Ухвалою від 03 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

09 вересня 2025 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своєї позиції Відповідач посилається на те, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зокрема, Відповідач зазначає, що пункт 4 Постанови № 704 (зі змінами, внесеними Постановою № 103) чітко визначав розрахункову величину як прожитковий мінімум станом на 01.01.2018.

На думку Відповідача, скасування в судовому порядку пункту 6 Постанови № 103 не призводить до автоматичного відновлення дії попередньої редакції пункту 4 Постанови № 704, оскільки законодавством не передбачено процедури відновлення дії нормативно-правових актів після визнання змін до них нечинними. Крім того, Відповідач зауважує, що Закони про Державний бюджет на 2022 та 2023 роки не містять окремих застережень щодо зміни порядку розрахунку грошового забезпечення військовослужбовців.

Також Відповідач вказує на відсутність бюджетних асигнувань для виплати грошового забезпечення у підвищеному розмірі.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з витягами з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 , Позивач у спірний період перебував на військовій службі, отримував грошове забезпечення, а у 2023 році звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу частини.

При нарахуванні та виплаті грошового забезпечення Позивачу у період з 02.03.2022 по 19.05.2023, а також при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, Відповідачем застосовувався посадовий оклад та оклад за військовим званням, обчислені шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року (1762,00 грн), на відповідні тарифні коефіцієнти.

Цей факт не заперечується Відповідачем та підтверджується листом-відповіддю Військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2025, наданим на звернення представника Позивача.

У відповіді зазначено, що нарахування проводилося згідно з вимогами телеграм Міністерства оборони України та чинних постанов КМУ, які, на думку командування, передбачають застосування прожиткового мінімуму 2018 року.

Вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду.

При вирішенні спору суд керувався наступними нормами.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина четверта статті 9 Закону № 2011-XII).

30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704), якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів.

Пункт 4 Постанови № 704 (в редакції, що діяла до внесення змін Постановою № 103) передбачав: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14».

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова № 103).

Пунктом 6 Постанови № 103 було внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704, виклавши його в новій редакції, де прив`язка до прожиткового мінімуму була зафіксована станом на 01 січня 2018 року.

Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103.

Відповідно до частини другої статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, з 29 січня 2020 року (з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18) пункт 6 Постанови № 103 втратив чинність.

Щодо доводів Відповідача про неможливість відновлення дії попередньої редакції пункту 4 Постанови № 704, суд зазначає наступне.

Правовим наслідком визнання судом нечинним нормативно-правового акта, який вносив зміни до іншого нормативно-правового акта, є повернення правового регулювання до стану, що існував до внесення цих змін. Інше тлумачення призвело б до ситуації правової невизначеності (правового вакууму), коли норма існує, але її зміст невизначений, що є неприпустимим у правовій державі.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 240/4946/18, а також у постановах Верховного Суду від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21 та від 12.09.2022 у справі № 500/1813/21.

Отже, з 29.01.2020 року відновила дію редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін, а саме: розміри посадових окладів та окладів за військовими званнями визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Щодо застосування мінімальної заробітної плати.

Суд враховує, що пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Таким чином, положення пункту 4 Постанови № 704 в частині «але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати» не підлягають застосуванню, оскільки вони суперечать Закону № 1774-VIII, який має вищу юридичну силу. Тому розрахунковою величиною є саме прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2022 року у розмірі 2481,00 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2023 року у розмірі 2684,00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що починаючи з 01.01.2022 та з 01.01.2023 відповідно, у Відповідача були відсутні правові підстави для розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням Позивача із використанням прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 (1762,00 грн).

Натомість, Відповідач був зобов`язаний визначати розміри посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року (2481 грн у 2022 році, 2684 грн у 2023 році), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Посилання Відповідача на відсутність бюджетних асигнувань як на підставу для відмови у виплаті коштів є безпідставним. Згідно з практикою ЄСПЛ (справи «Кечко проти України», «Ромашов проти України»), органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Позивач просить зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок не лише основного грошового забезпечення, але й допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористану відпустку та премій.

Відповідно до пунктів 2, 4 Постанови № 704 та розділів Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (наказ МОУ від 07.06.2018 № 260), зазначені додаткові та одноразові виплати є похідними від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням. Зокрема:

- надбавка за вислугу років обчислюється у відсотках від посадового окладу та окладу за військовим званням;

- премії нараховуються у відсотках від посадового окладу;

- допомога на оздоровлення та матеріальна допомога виплачуються у розмірі місячного грошового забезпечення;

- одноразова грошова допомога при звільненні складає 50% місячного грошового забезпечення за кожен рік служби.

Оскільки судом встановлено протиправність дій Відповідача щодо заниження базових величин (посадового окладу та окладу за званням), це автоматично призвело до неправильного розрахунку та виплати всіх похідних складових грошового забезпечення. Тому, для повного відновлення порушених прав Позивача, необхідно зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок та доплату всіх зазначених у позові видів забезпечення.

Відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44, виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення.

Оскільки суд зобов`язує Відповідача виплатити донараховане грошове забезпечення, виплата компенсації утриманого податку є обов`язковою згідно з імперативними нормами Постанови № 44. Ця вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позивач звільнений з військової служби, і при звільненні йому видані документи для призначення пенсії, в яких розміри грошового забезпечення вказані на основі заниженого прожиткового мінімуму (1762 грн).

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія обчислюється з розміру грошового забезпечення, яке військовослужбовець отримував (мав право отримувати) за останньою штатною посадою перед звільненням.

Оскільки судом встановлено, що Позивач мав право на отримання грошового забезпечення у вищому розмірі, то відомості у раніше виданих документах є недостовірними.

Належним способом захисту порушеного права в цій частині є зобов`язання Відповідача оформити та видати Позивачу (або надіслати до відповідного органу ПФУ) оновлені довідки (грошовий атестат та довідку про додаткові види забезпечення) з відображенням правильних, перерахованих сум за останні 24 місяці служби перед звільненням. Це дозволить Позивачу реалізувати своє право на перерахунок пенсії з урахуванням належного рівня грошового забезпечення.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що бездіяльність Відповідача щодо незастосування актуального розміру прожиткового мінімуму при нарахуванні грошового забезпечення Позивачу є протиправною.

Позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Грошове забезпечення військовослужбовців за своєю правовою природою є аналогом заробітної плати, тому Позивач звільнений від сплати судового збору.

Доказів понесення сторонами інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 02 березня 2022 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, премії, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (станом на 01.01.2022 та на 01.01.2023), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з примітками до додатків 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) грошового забезпечення за період з 02 березня 2022 року по 19 травня 2023 року, а також грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та премії, визначивши розміри посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (2481,00 грн) та на 01 січня 2023 року (2684,00 грн), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

4. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непідготовки та ненаправлення до уповноваженого органу, через який було подано заяву про призначення пенсії за вислугою років, оновленого грошового атестату та довідки на ім`я ОСОБА_1 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, розрахованих виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) підготувати та видати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) оновлений грошовий атестат та довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, з урахуванням проведеного перерахунку.

6. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 28 листопада 2025 року.

Суддя Коморний О.І.