Справа № 600/5415/24-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/5415/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк Олександр Петрович

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

01 грудня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваним рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно з пунктом 2-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з тих підстав, що стаж позивача за вислугу років станом на 11 жовтня 2017 року складає 24 роки 27 днів, натомість для призначення пенсії за вислугу років необхідна наявність такої вислуги 26 років 6 місяців. Позивач не погоджується з указаним рішенням пенсійного органу, оскільки положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, якими було підвищено пенсійний вік для жінок і збільшено на п`ять років загальний та спеціальний стаж, були визнані неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019. Відповідно, позивач вважає, що з 04 червня 2019 року при призначенні пенсії необхідно керуватися статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII), яка передбачає право працівників освіти на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Згідно із записами трудової книжки та розрахунком стажу спеціальний стаж позивача на момент звернення із заявою про призначення пенсії становить 35 років 7 місяців та 5 днів, що, на її думку, дає безумовне право на призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16 жовтня 2024 року №22 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 жовтня 2024 року про призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з доданими до неї документами, враховуючи правову оцінку у цьому судовому рішенні.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто на користь позивача судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Не погоджуючись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Позивач надав відзив, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Заставнівським РВ УМВС України в Чернівецькій області 18 грудня 1997 року, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09 жовтня 2024 року позивач звернулась до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

До вказаної заяви позивачем було додано: копію документа, що посвідчує особу (паспорт громадянина України); копію довідки про присвоєння РНОКПП; копію документа про освіту; копію свідоцтва про шлюб; копію свідоцтва про народження; копію свідоцтва про народження дитини; документи, якими, на думку позивача, підтверджується стаж.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було направлено на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16 жовтня 2024 року №22 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно з частиною 2-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Пенсійним органом у вказаному рішенні зазначено, що з 04 червня 2019 року право на пенсію за вислугу років мають працівники закладів охорони здоров`я та закладів освіти незалежно від віку, за наявності вислуги років у період до 11 жовтня 2017 року не менше 26 років 6 місяців. Страховий стаж позивача становить 35 років 7 місяців 5 днів, а стаж особи за вислугу років на 11 жовтня 2017 року складає 24 роки 27 днів. За результатами розгляду доданих до заяви документів до загального та страхового стажу позивача зараховано всі періоди.

Поряд з цим позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років з тих підстав, що в неї відсутній необхідний стаж вислуги 26 років 6 місяців.

До матеріалів справи додано розрахунок стажу ОСОБА_1 , який був здійснений після звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Так, згідно вказаного розрахунку, в якому зазначено алгоритм «Пенсія за віком (ЗУ №1058)», стаж позивача для призначення пенсії становить 35 років 7 місяців 5 днів.

Також у матеріалах справи наявний розрахунок, в якому вказано, що трудовий та страховий стаж ОСОБА_1 становить 35 років 7 місяців 5 днів. Водночас стаж позивача як працівника освіти становить 24 роки 0 місяців 27 днів.

За таких обставин, не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16 жовтня 2024 року №22, позивач звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до відповідача позивач мала право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України №1788-ХІІ, а орган Пенсійного фонду не навів обґрунтованих підстав для відмови у призначенні пенсії.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

За змістом статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1788-ХІІ пенсія за вислугу років встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до статті 52 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55 цього Закону.

Згідно з пунктом 2-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII (надалі - Закон № 2148-VIII), який набрав чинності 11.10.2017 внесені зміни до абзаців першого та другого пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, згідно з якими до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, що діяла до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (надалі - Закон № 213-VIII) та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII (надалі - Закон № 911-VIII), передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

З прийняттям Закону № 213-VIII підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами «д», «е», «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, а з прийняттям Закону № 911-VIII встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ в редакції Законів № 213-VIII та № 911-VIII встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, та встановлено, що такі положення втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

З огляду на вказане, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.

В оскаржуваному рішенні відповідача №22 від 16.10.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області області, зокрема зазначило про те, що на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стаж особи за вислугу років станом на 11.10.2017 складав 24 роки 27 днів, а страховий стаж особи 35 років 7 місяців 5 днів. При цьому, орган Пенсійного фонду не обґрунтував незарахування до спеціального стажу позивача іншого періоду трудової діяльності працівника освіти.

Тому, враховуючи, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 09.10.2024, тобто після прийняття рішення Конституційного суду України від 04.06.2019 року, а відтак відповідач повинен був застосовувати положення пункту «е» частини 1 статті 55 Закону № 1788 у первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що вказавши про вислугу років позивача тривалістю 24 роки 27 днів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не наведено в оскаржуваному рішенні жодних висновків про те, яким чином та на підставі яких документів ним було здійснено розрахунок вислуги років позивача і не вказано, які саме періоди роботи було зараховано до вислуги років ОСОБА_1 , і чи є тривалість уже визначеної вислуги років позивача 24 роки 27 днів достатньою для призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при цьому орган Пенсійного фонду не зазначив, які саме періоди роботи позивача не було зараховано до вислуги років для призначення їй пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не навівши при цьому жодних обґрунтувань.

Відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено причин (з посиланням на відповідні норми законодавства), у зв`язку з якими такі періоди не можуть бути зараховані для вирішення питання про призначення позивачу пенсії.

Під час судового розгляду, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не довело обґрунтованості розрахованої вислуги років позивача для призначення пенсії та обґрунтованість оскаржуваного позивачем рішення.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність рішення відповідача № 22 від 16.10.2024 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та наявність підстав для скасування вказаного рішення.

Колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Шидловський В.Б.