Справа № 260/8718/25
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2025 рокум. Ужгород№ 260/8718/25
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі уповноваженого представника Аннишинця Миколи Васильовича (90400, Закарпатська область, м. Хуст, вул. Чижмаря, 32, РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (643027, Волинська обл., м. Луцьк, Київський майдан, 6, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника Аннишинця Миколи Васильовича звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, якою просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 02.09.2025 року за № 87 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПІІ НОМЕР_1 ) періоди її роботи в орендному підприємстві «Вишківчанка» з 02.02.1993 року по 14.09.1993 року та в малому підприємстві «Комфорт» з 01.09.1994 року по 03.05.1999 року та здійснити призначення та виплату їй пенсії з 26.08.2025 року з моменту звернення із заявою про призначення пенсії за віком з врахуванням даного стажу роботи та заробітної плати за період з 01.09.1994 року по 03.05.1999 року згідно довідки № 07-94/1512 від 21 листопада 2024 року виданої архівним відділом Хустської районної військової адміністрації.

03 листопада 2025 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Закарпатській області надати суду до 26 листопада 2025 року відмовні матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

10 листопада 2025 року відповідачем 1 надано копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

1. Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відмова у зарахуванні зазначених періодів роботи до страхового стажу ґрунтується виключно на формальних помилках, допущених під час внесення записів до трудової книжки, які виникли не з вини Позивачки, а з боку посадових осіб відповідних підприємств. які оформлювали документи. Зазначені технічні неточності відсутність підпису уповноваженої особи при звільненні, невідповідність назви підприємства у печатні, жодним чином не спростовують факту реальною виконання Позивачкою трудових обов`язків у відповідні періоди. Що стосується акту перевірки, на підставі якого, за твердженням Відповідача 2, може бути розглянута можливість зарахування довідки про заробітну плату, то відсутність такого акту є виключно проблемою самих Відповідачів, які зобов`язані в межах своїх повноважень ініціювати та здійснити необхідні перевірочні дії у розумний строк. Позивачка, зі свого боку, належним чином виконала усі вимоги законодавства, подала необхідні документи, в тому числі й довідку про заробітну плату, видану уповноваженим органом. Закон не покладає на застраховану особу обов`язку ініціювати або проводити перевірку достовірності таких документів це є виключною компетенцією органів Пенсійного фонду України. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

12 листопада 2025 року відповідачем 1 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в задоволенні позову. В обґрунтуванні зазначають, що розглянувши документи подані для призначення пенсії ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду у Волинській області (структурного підрозділу, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) встановлено, що загальний страховий стаж відповідно до ст.24 Закону України від 09.07.2003 p. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 27 років 7 місяців 21 день. Наявного стажу роботи є недостатньо для призначення пенсії за віком. До страхового стажу роботи ОСОБА_1 не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 22.01.1983 року: з 02.02.1993 р. по 14.09.1993 p., оскільки відсутній підпис посадової особи при звільненні; з 01.09.1994 р. по 03.05.1999 p.- оскільки запис про звільнення з роботи завірений печаткою організації при прийнятті на роботу.

18 листопада 2025 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що у відзиві на позов Відповідач1 погоджується з тим, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У відзиві на позовну заяву Відповідач1 не заперечує обставин, наведених Позивачкою в адміністративному позові про те, що нею (Позивачкою) було додано до заяви про призначення пенсії за віком від 17.09.2024 року: трудову книжку серії НОМЕР_4 від 22.11.1983 року (копія міститься в матеріалах справи); архівну довідку № 07-04/1222 від 17.09.2024 року; архівну довідку № 07-04/1223 від 17.09.2024 року; архівну довідку № 07-04/1224 від 17.09.2024 року; довідку № 454 від 04.09.2024 року; довідку № 292-2 від 05.09.2024 року та інші. Також, у відзиві на позов відповідач 1 не заперечує того, що разом із повторною заявою від 26.08.2025 року, Позивачкою було надано відповідачу 1 додаткові уточнюючі довідки, що підтверджують її трудову діяльність та право на призначення пенсії за віком, а саме: архівну довідку № 07-04/1511 від 21.11.2024 року; архівну довідку № 07-04/1512 від 21.11.2024 року; довідку з орендного підприємства «Вишківчанка» від 28.02.2025 року. Не заперечуючи вказані вище обставини та не спростовуючи реальність здійснення Позивачкою трудової діяльності у спірні періоди, Відповідач 1 безпідставно та необґрунтовано просить у відзиві на позовну заяву відмовити в задоволенні позову, що безперечно порушує право позивачки на пенсійне забезпечення.

Відповідачем 2 або уповноваженим представником відзиву на позовну заяву до суду, у строк наданий судом в ухвалі Закарпатського окружного адміністративного суду про відкриття провадження в адміністративній справі від 03 листопада 2025 року, не надано та не повідомлено суду поважні причини його ненадання.

Відповідно до статті 162 частини 6 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 26 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

02 вересня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області рішенням № 87 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки її страховий стаж становить 27 років 07 місяців 21 день.

Зазначають, що згідно поданих документів до страхового стажу не зараховано період роботи з 02.02.1993 по 14.09.1993 згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 , оскільки запис після звільнення з роботи не завірений підписом уповноваженої особи. Для зарахування, необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи видану на підставі первинних документів та при необхідності довідку про перейменування підприємства; період роботи з 01.09.1994 по 03.05.1999, оскільки запис після звільнення з роботи завірений печаткою організації, яка не відповідає назві організацій при прийнятті на роботу. Для зарахування, необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи видану на підставі первинних документів та довідку про перейменування підприємства; не враховано довідку про заробітну плату 07-94/1512 від 21.11.2024 за 1994 по 1999 pp., для зарахування можливо буде переглянути після акту перевірки.

Не погодившись із рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції Українигромадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), зокрема, у статтях 1 і 8 відповідно.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із статтею 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статей 6, 7 Закону № 1788 особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788 постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Разом з тим, відповідно до пункту 18 постанови Ради міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року №656 «Про трудові книжки робочих та службовців» відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням керівника підприємства, установи, організації).

Аналогічний припис міститься в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із частиною 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

При поданні заяви про призначення/перерахунок пенсії ОСОБА_1 було надано, в тому числі, трудову книжку НОМЕР_3 від 22 листопада 1983 року.

Відповідно до записів № 6-7 ОСОБА_1 працювала з 02 лютого 1993 року по 14 вересня 1993 року в орендному підприємстві «Вишківчанка», а відповідно до записів № 8-9 працювала з 01 вересня 1994 року по 03 травня 1999 року у малому підприємстві «Комфорт».

В даному випадку, відповідач мав в розпорядженні трудову книжку, в якій по хронології відображено місце та роботу яку виконував позивач, тому суд констатує, що відповідач до обрахунку стажу ОСОБА_1 поставився формально, та протиправно не зарахував спірний період до страхового стажу.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не записуються. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Отже, заповнення трудової книжки здійснюється адміністрацією підприємства, а тому порушення вимог ведення трудової книжки жодним чином не повинна нести настання негативних наслідків для працівника.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Дана обставина не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії.

Разом з тим, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.

Враховуючи вищенаведене, відмова у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 02 лютого 1993 року по 14 вересня 1993 року в орендному підприємстві «Вишківчанка» та з 01 вересня 1994 року по 03 травня 1999 року у малому підприємстві «Комфорт», відповідно до наданої трудової книжки НОМЕР_3 від 22 листопада 1983 року є протиправною, а відтак необхідно зарахувати періоду роботи з 02 лютого 1993 року по 14 вересня 1993 року та з 01 вересня 1994 року по 03 травня 1999 року до страхового стажу відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 від 22 листопада 1983 року.

Більше того, на підтвердження трудової діяльності в орендному підприємстві «Вишківчанка» та малому підприємстві «Комфорт» ОСОБА_1 подала до органу Пенсійного фонду України довідку архівного відділу Хустської районної військової адміністрації від 21 листопада 2024 року № 07-04/1511 та довідку Орендованого підприємства «Вишківчанка» від 28 лютого 2025 року, якими підтверджено факт трудової діяльності у спірних періодах.

Такі документи завірені печаткою та підписом керівника.

Таким чином, відповідач приймаючи рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії № 87 від 02 вересня 2025 року діяв у супереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи те, що судом вирішено зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 02 лютого 1993 року по 14 вересня 1993 року в орендному підприємстві «Вишківчанка» та з 01 вересня 1994 року по 03 травня 1999 року у малому підприємстві «Комфорт», то сукупний страховий стаж позивача становить понад 32 роки, що є достатнім для призначення їй пенсії за віком.

З огляду на встановлене судом право позивача на призначення пенсії за віком, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити позивачу пенсію за віком.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Судом встановлено, що за заявою позивача про призначення пенсії згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності вже визначений територіальний орган Пенсійного фонду України, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Таким чином, наслідком скасування, прийнятого ГУ ПФ України у Волинській області за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії рішення є виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку призначити пенсію.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Оскільки, позивач досягнула 60 роки 20 березня 2024 року, та із заявою про призначення пенсії звернулася 26 серпня 2025 року, тобто у поза межами строку визначеного пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058, то призначення пенсії має відбутися з 26 серпня 2025 року.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про протиправність, в контексті частини 2 статті 2 КАС України, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 87 від 02 вересня 2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та необхідність захисту порушеного права позивача, виходячи з повноваження суду, визначених статтями 9 та 245 КАС України, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії періоди роботи з 02 лютого 1993 року по 14 вересня 1993 року та з 01 вересня 1994 року по 03 травня 1999 року та призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 26 серпня 2025 року.

Позовна вимога щодо призначення пенсії з врахуванням заробітної плати за період з 01 вересня 1994 року по 03 травня 1999 року згідно з довідкою № 07-94/1512 від 21 листопада 2024 року виданої архівним відділом Хустської районної військової адміністрації не підлягає задоволенню, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що при призначенні пенсії відомості такої довідки не будуть враховані.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини третьоїстатті 139 КАС Українипри частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при поданні адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується квитанцією від 10 вересня 2025 року № , (а.с. 14).

Вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 , в особі уповноваженого представника Аннишинця Миколи Васильовича до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 87 від 02 вересня 2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії періоди роботи з 02 лютого 1993 року по 14 вересня 1993 року та з 01 вересня 1994 року по 03 травня 1999 року та призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 26 серпня 2025 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (643027, Волинська обл., м. Луцьк, Київський майдан, 6, ) судові витрати у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) сплаченого судового збору.

5. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 01 грудня 2025 року.

СуддяТ.В.Скраль