Справа № 337/5680/25
Суддя: Ширіна С. А.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЄУН № 337/5680/25
Провадження № 2-а/337/75/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Ширіної С.А. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ,про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

28.10.2025 до Хортицького районного суду м.Запоріжжя надійшов зазначений адміністративний позов, в якому позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №5946157 від 16 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, а справу закрити.

В обґрунтування позову зазначив, що оскаржуваною постановою ЕНА №5946157 від 16 жовтня 2025, ОСОБА_1 ,поліцейським ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області Бєсєдіним Д.О. 20 400,00 грн.

Позивач вважає, що вказане рішення підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що електроскутер Crosser CR-9 за своїми характеристиками прирівнюється до електровелосипеду та не потребує наявності посвідчення водія та реєстрації у сервісному центрі МВС.Вважає постанову незаконною та такою що підлягає скасуванню .

Ухвалою суду від 04.11.2025 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

14.11.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача - ГУНП в в Запорізькій області заперечував проти заявлених позовних вимог,посилаючись на те, що оскаржувана постанова серії ЕНА №5946157 від 16.10.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення винесена поліцейським офіцером громади СВГ відділення поліції №2 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Бєсєдіним Дмитром Олександровичем зважаючи на те, що Позивач 16.10.2025 о 08 год. 59 хв., рухаючись по вул. Хмельницького Богдана, б. 1 у с. Комишуваха Запорізького району Запорізької області був зупинений транспортний засіб моторолер CROSSER CR-9 , без д.н.з. під керуванням гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На вказаному транспортному засобі, що йому належить, без вдягненого мотошолому, а також керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, чим порушив п.2.3 г, пп. 2.1а ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення та порушив п.2.3 підпункту в) Розділу 2 Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів Правил дорожнього руху України.

Пунктом 2.3 підпункту г) Розділу 2 Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів руху України визначено, що під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі пасажирів без застебнутих мотошоломів.

Постанова винесена уповноваженим працівником поліції на місці вчинення правопорушення у відповідності до ст. 258, 283 КупАП. ГУНП вважає необґрунтованими та безпідставними доводи Позивача щодо невідповідності дій поліцейського, який склав постанову, вимогам КУпАП .ГУНП наголошує, що стягнення, передбачене, ч. 4 ст. 126 КУпАП накладено поліцейським офіцером громади СВГ відділення поліції №2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 у межах наданих йому повноважень і лише під час виконання

службових обов`язків та були здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства України та зафіксовані у постанові про накладання адміністративного стягнення серії ЕНА № 5946157 від 16.10.2025.Акцентуємо увагу суду, що після зупинки вказаного транспортного засобу під час перевірки документів позивача через портал «Дія» на вимогу поліцейського було з`ясоване наступне. Згідно бази даних підсистеми «Адмінпрактика» інформаційного порталу Національної поліції України, (далі ІПНП) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 , видане 15.02.2023 вилучене Управлінням патрульної поліції в Запорізькій області 24.12.2024 о 08.59 год. через керування транспортним засобом «Nissan Altima», д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння (ч. 1 ст. 130 КупАП). Посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 17.04.2025 направлено в сервісний центр №2342 м. Запоріжжя. Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 23.01.2025 по справі №317/237/25 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП,накладено адміністративне стягнення у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік .Звертаємо увагу суду, що поряд з вищевикладеними адміністративними правопорушеннями на момент зупинки позивача під керуванням транспортного засобу 16.10.2025 поліцейські виявили у водія ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, почервоніння очей (на відеозаписі від 16.10.2025 стосовно вживання ним алкоголю напередодні). У зв`язку з чим позивачеві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, останній погодився. Після проходження позивачем огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора DRAGER ALKOTEST6810 зафіксовано результат огляду 0,43 проміле, ОСОБА_1 з результатом погодився. Від керування транспортного засобу позивача було відсторонено шляхом передачі керування тверезому водієві, про повторність попереджений. В подальшому відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №484670 від 16.10.2025 за ч. 2 ст. 130 КупАП. Адміністративну справу направлено для розгляду до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Щодо недоведеності твердження позивача про відсутність доказів порушення Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення ГУНП звертає увагу суду на те, що доказом вини позивача ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом моторолером CROSSER CR-9 , без д.н.з. в порушенні ПДР України є відеозапис, здійснений поліцейським офіцером громади СВГ відділення поліції №2 ЗРУП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ст. лейтенантом поліції Бєсєдіним Д.О. на службову бодікамеру №861631 зроблено відеозапис № EEST_0000107 АР0174848_Besedin від 16.10.2025 (час запису 08:30:02) та службовий відео реєстратор 7 omai (час запису 08:27:25) на якому саме й зафіксовані вчинені Позивачем адміністративні правопорушення, що передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до вимог пунктів «а» та «б» п. 2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі також: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Відповідно до частини 3 статті 34 Закону України «Про державний рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів:автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини,причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Пунктом 30.1 ПДР передбачено, що власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Згідно з пп. «в» п. 2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака.

Відповідно до п.2.12 ПДР України, серед іншого, транспортні засоби належать до таких категорій: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Згідно з пп. «г» п. 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.

Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух», яка встановлює умови доступу фізичних осіб до керування транспортними засобами передбачено, що кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. При цьому, право керування мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії A1, A) може бути надано особам, які досягли 16-річного віку. А підтверджується отримане право посвідченням водія, порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії якого встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2, 3 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08 травня 1993 року (в редакції на час складання постанови) передбачено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії. А транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на відповідні категорії. При цьому мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт відносяться до категорії А1. Аналогічні положення закріплено і у положеннях пункту 2.13. Розділу ІІ «Правил дорожнього руху»,затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

ГУНП вважає посилання позивача на те, що він мав право на керування моторолером CROSSER CR-9 без д.н.з. без посвідчення водія помилковим з огляду на наступне. Відповідно до п. 1.10. ПДР під "механічним транспортним засобом" розуміється транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Буквальне тлумачення наведеного визначення не дає прямої і виключної відповіді на те, які транспортні засоби відносяться до механічних, а які ні. Тим більше, друге речення не містить таких слів як "виключно" або "тільки", тому сказати, що цей термін застосовується виключно або тільки щодо тракторів, самохідних машин і механізмів,а також тролейбусів та транспортних засобів з електродвигуном потужністю понад 3 кВт не можна.

Тому у першу чергу, слід застосовувати визначення ПДР термінів "транспортний засіб" та "моторолер". Під якими розуміється "пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів" та " двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт",відповідно.

Враховуючи вищевикладене, можливо дійти висновку, що моторолер, із вищевказаним робочим об`ємом двигуна, вважається згідно національних правил дорожнього руху саме "механічним транспортним засобом". Моторолер це механічний транспортний засіб, що належить до категорії А1, якщо він має двигун з об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт. Таким чином,для керування моторолером потрібне посвідчення водія категорії А1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Таким чином, положення пункту 2.1. ПДР, повною мірою застосовуються і до водіїв моторолерів марки CROSSER CR-9 без д.н.з, з робочим об`ємом двигуна 49,9 кубічних сантиметрів, яким керував позивач.ГУНП вважає помилковим твердження позивача, що він має право керування моторолером без наявності посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії А1, оскільки безпідставно не взято до уваги вказані вище національні нормативно-правові положення, а також не врахував того, що в силу положень Закону України від 24 вересня 2008 року № 586-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» були внесені зміни до Закону України «Про дорожній рух», та починаючи з 01 січня 2010 року в Україні була запроваджена не тільки реєстрація мопедів і скутерів, а й визначено нові умови допуску громадян до керування транспортними засобами цієї категорії, у тому числі отримання права керування такими транспортними засобами з отриманням посвідчення відповідного зразка.

З урахуванням вищевикладеного, вважає доводи позивача необгрунтованими про те, що з огляду на потужність двигуна його транспортного засобу, на нього не розповсюджується дія норм ПДР, а тому в його діях безумовно відсутній склад адміністративного правопорушення.Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, передбачено, що мопед двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт. Транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб - це транспортний засіб,що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори,самохідні машини й механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.З огляду на наведене, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна перевищує встановлену вказаним визначенням межу. Водночас для транспортних засобів з двигуном внутрішнього згоряння жодних обмежень щодо технічних характеристик останнього відповідною правовою нормою не передбачено.ГУНП зазначає, що обставини вчинення правопорушення стверджуються складеною постановою у справі про адміністративне правопорушення, із змісту якої чітко вбачаються час та місце вчинення правопорушення, а також особа, яку притягнуто до відповідальності.

ГУНП вважає, що підстав для задоволенню позову немає, оскільки відповідачем правомірно накладено на Позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. за порушення ПДР. Просив у задоволенні позову відмовити.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України /далі - КАС України/).

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

16.10.2025 поліцейський ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області Бєсєдін Д.О. склав постанову серії ЕНА №5946157 від 16.10.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за змістом якої водій ОСОБА_1 16.10.2025 о 08:56 год керував транспртним засобом в с.Комишуваха, вул.Б.Хмельницького, 1, Запорізького району будучі позбавленим права керування транспортними засобоми, чим порушив п.2.1.а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 126 КУпАП. Транспортрий засіб Crosser CR-9, без д.н.з.

У зв`язку з зазначеним на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 20 400,00 грн.

Відповідно до Накладної №12 від 27.08.2025 ФОП ОСОБА_3 , 27.08.2025 ОСОБА_1 було придбано CROSSER BRAND ELECTRIC,model CR-9, потужність 800 Вт, вартістю 31500 гривень.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже законодавчо встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Це означає, що повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, звертається увага на те, що обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.

Даючи оцінку правомірності оскаржуваної постанови суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 2.1(а) Правил дорожнього руху (далі - ПДР) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п 2.13 ПДР транспортні засоби належать до таких категорій: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Пунктом 1.10 ПДР визначено, що механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт, та наведено перелік термінів, що використовуються у цих Правилах, де розмежовано значення кожного із них.

Отже, на відміну від «механічного транспортного засобу», «транспортним засобом» є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Вбачається, що Правилами дорожнього руху України розмежовані поняття «механічний транспортний засіб» та «транспортний засіб» та різниця між цими поняттями полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна. Таким чином транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3 кВт. У зворотному випадку транспортний засіб не буде вважатись механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 278/3362/15-к.

На практиці це означає, що електровелосипед або електроскутер, у яких потужність електромотора до 3 кВт, не є механічним транспортним засобом, а значить вони не потрапляють під вимогу § 2 п. 2.13 ПДР України. Право на управління транспортними засобами по категорії А, А1, тобто електровелосипедист може їздити без прав на керування транспортним засобом. Електроскутери з потужністю мотора від 3 кВт до 4 кВт вимагають права категорії А1.

Відповідно до спірної постанови позивач керував електроскутером марки Crosser CR-9, потужністю 0,8 кВт.

Таким чином, у відповідності до визначень, закріплених у Правилах дорожнього руху України електроскутер марки Crosser CR-9, потужністю 0,8 кВт, не може визнаватись механічним транспортним засобом (та не підлягає державній реєстрації).

Враховуючи зазначене, особа, яка керує електроскутером марки Crosser CR-9, потужністю 0,8 кВт, не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення п. 2.1 (а) ПДР України може нести виключно водій механічного транспортного засобу, яким вказаний електроскутер не є.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене, відсутність доказів правомірності дій з боку інспектора патрульної поліції, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо скасування оскаржуваної постанови.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, одним зі способів захисту прав позивача у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є скасування судом оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, відсутність доказів правомірності дій з боку відповідача, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки адміністративний позов не містить позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат по сплаті судового збору,тому питання про розподіл останніх судом не вирішується при ухваленні рішення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 18, 251, 256, 268, 276, 286-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА № 5946157 від 16.10.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складену поліцейським ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області Бєсєдіним Дмитром Олександровичем відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Закрити справу у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Третьєго апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: С.А.Ширіна