Справа № 160/23100/25
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/23100/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Сластьон А.О.) в адміністративній справі №160/23100/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

09.08.2025 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 в особі адвоката Стрикуна А.С. звернувся до суду з позовом Військової частини НОМЕР_1 в якому просить:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в розмірі, збільшеному до 100000 гривень, за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з наслідками отриманої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (з урахуванням раніше виплачених коштів, а також податків та зборів ) за наступні періоди:- 27.02.2023 - 04.04.2023 - 37 днів (стаціонарне лікування в КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги" ДОР у зв`язку з наслідками бойового травмування);- 17.11.2023 - 15.12.2023 - 29 днів (стаціонарне лікування в КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги" ДОР у зв`язку з наслідками бойового травмування);

-зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 донарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в розмірі, збільшеному до 100000 гривень, за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з наслідками отриманої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (з урахуванням раніше виплачених коштів, а також податків та зборів періоди:- ) за наступні 27.02.2023 - 04.04.2023 - 37 днів (стаціонарне лікування в КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги" ДОР у зв`язку з наслідками бойового травмування);- 17.11.2023 - 15.12.2023 - 29 днів (стаціонарне лікування в КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги" ДОР у зв`язку з наслідками бойового травмування).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2025 позовну заяву залишено без руху, та запропоновано позивачу надати обґрунтовану заяву/клопотання щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, про поновлення такого строку звернення із належними доказами поважності причин його пропуску або ж надати докази, які свідчать про дотримання строку звернення до суду.

25 серпня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 02.09.2025 позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати її, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач дійсно був звільненяий з військової служби відповідно до наказу від 15.08.2024. Враховуючи те, що довідки про розмір грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 при звільненні не надавалось, 03.12.2024 представником позивача, як він стверджує, було підготовлено та надіслано супровідним листом через Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України адвокатський запит щодо надання військовою частиною НОМЕР_1 інформації та документів стосовно ОСОБА_1 . З підстав неотримання відповіді, запит було надіслано повторно за вих.№60/24/2712/2024-аз від 27.12.2024. Після отримання відповіді та аналізу документів, представник позивача зробив висновки, що ОСОБА_1 не було нараховано та виплачено додаткової винагороди за періоди з 27.02.2023 по 04.04.2023 та з 17.11.2023 по 15.12.2023. З метою поновлення порушеного права ОСОБА_1 , в якості заходу досудового врегулювання спору, на адресу командира військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку за вих. №60/24/2305/2025-дв від 23.05.2025 було надіслане звернення (досудова вимога) щодо нарахування та виплати колишньому військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткової винагороди за періоди з 27.02.2023 по 04.04.2023 та з 17.11.2023 по 15.12.2023. на це звернення була отримана відповідь від 25.06.2025. вважає, що врегулювання спору, які, на жаль, не дали очікуваного результату. Вважає, що позвачем було застосовано досудове врегулювання спору, а висновки суду першої інстанції про те, що позивач мав дізнатися про порушення свого права не пізніше з дати виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 є помилковими. Також у скарзі зазначив, що даний спір не є трудовим спором.

Учасники справи не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 311 КАС України.

Суд першої інстанції визнаючи неповажними наведені представником позивача у заяві підставам поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовом, повернув його, враховуючи приписи ч. 2 ст. 123 КАС України та п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, доходить наступних висновків.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції щодо недотримання позивачем строків звернення до суду визначених ст. 233 КЗпП України, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду щодо застосування вказаної норми.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

При цьому, за правилами ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Слід зазначити, що положення ст. 122 КАС України також дають підстави для висновку, що законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

На стадії апеляційного провадження спірним є питання дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, предметом якого є наявність підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в збільшеному до 100000,00грн розмірі, за період з 27.02.2023 до 04.04.2023 та з 17.11.2023 до 15.12.2023.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

З метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у правовідносинах щодо застосування приписів статті 233 КЗпП України, судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду здійснила перегляд судового рішення у справі №460/21394/23.

У постанові від 21.03.2025 судова палата касаційного адміністративного суду відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегій Касаційного адміністративного суду, зокрема, від 29.01.2025 у справі №500/6880/23 та від 28.08.2024 у справі №580/9690/23, у яких Верховним Судом до правовідносин щодо перерахунку індексації грошового забезпечення військовослужбовця за 2016-2018 роки застосовано статтю 233 КЗпП України у редакції, що набула чинності з 19.07.2022, оскільки саме вона була чинною на момент звернення позивачів до суду із позовом (жовтень 2023 року);

У зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону №2352-ІХ, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ).

Отже Судова палата касаційного адміністративного суду сформувала єдиний підхід до нових змін в законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, а саме: такі зміни не поширюються на події, які мали місце до 19.07.2022. Зокрема, для стягнення заробітної плати, яка належить працівнику за період до цієї дати, залишається можливість звернення без обмежень у часі, згідно з попередньою редакцією закону.

Водночас до позовних вимог, які стосуються періоду після зміни приписів статті 233 КЗпП України, ураховуючи щомісячний характер нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, застосуванню підлягають положення частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX, яка початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову пов`язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Отже позовні вимоги, що заявлені за період після 19 липня 2022 року до них розповсюджується строк три місяці, а саме строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з цим відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Як свідчать матеріали справи, позивач був звільнений з військової служби з 15.08.2024, згідно наказу, копія якого міститься в матеріалах електронної справи.

До суду з позовом про нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в збільшеному до 100000,00грн розмірі, за період з 27.02.2023 до 04.04.2023 та з 17.11.2023 до 15.12.2023 звернувся 09.08.2025.

Представник позивача обґрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду вказав про те, що строками не обмежується право на отримання грошового забезпечення, а також вказав на те, що позивачу невідомо було про всі здійснені виплати за 2023 рік, у зв`язку із чим адвокат звертався до ВЧ НОМЕР_1 із заявою про отримання документів.

Суд першої інстанції не визнаючи поважними причини пропуску строку, які наведені у клопотанні, зазначив, що саме з дня отримання додаткової грошової винагороди позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів, але в будь-якому разі не пізніше дня виключення його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 в серпні 2024 року.

Враховуючи вищенаведені норми ч. 1 ст. 233 КЗпП України, слід дійти висновку, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову варто обчислювати з моменту, отримання працівником (військовослужбовцем) підтверджуючої довідки про нараховані та виплачені суми заробітної плати (грошового забезпечення).

Так суд першої інстанції не встановив початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову, а отже не визначив день, коли позивач дізнався або повиненя був дізнатися про порушення його прав, свобод чи інтересів.

На переконання колегія суддів суду апеляційної інстанції, початок перебігу строку звернення до суду у цій справі з позовними вимогами, з урахуванням ч.1 ст. 233 КЗпП України (у чинній редакції), слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми, вручення грошового атестату тощо.

Такий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23, постановленій Судовою палатою.

Також підтвердженням початку перебігу строку звернення до суду у цій справі може бути отримання представником позивача інформації на запити, про які він зазначає у заяві про поновлення строку звернення до суду (запит від 03.12.2024 та 27.12.2024).

З огляду на обставини цієї справи, висновки суду про пропуск позивачем строку звернення до суду є передчасними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що направлення представником позивачем до відповідача звернення про здійснення нарахування спірних сум не є поважною підставою пропуску звернення до суду. Крім того, це звернення не є стадією досудового врегулювання спору, оскільки вчинення цих дій не визначено нормами чинного законодавства.

Стосовно доводів скаржника про те, що цей спір не є трудовим, колегія суддів зазначає, що у постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 420/13606/21 Верховний Суд дійшов висновку, що поняття "грошове забезпечення", "одноразова грошова допомога при звільненні" та "заробітна плата", які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними.

Отже суду першої інстанції слід з`ясувати наявність/відсутність документального підтвердження ознайомлення позивача з розмірами та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення, як-то докази направлення/видачі розрахункових листів, довідок про грошове забезпечення тощо у тому числі на дату звільнення, а також з`ясувати дату отримання представником позивача запитану ним інформацію за його запитами: надісланий 03.12.2024 №60/0312/2024-аз та 27.12.2024 вих.№60/242712/2024-аз.

За таких підстав колегія суддів не може визнати оскаржену ухвалу суду обґрунтованою, а отже вона підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 317, 320, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року в адміністративній справі №160/23100/25 скасувати, матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення на не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак