Справа № 420/901/25
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/901/25

Категорія: 112030000Головуючий у суді І інстанції: Бутенко А.В. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаСеменюка Г.В.
суддів: Федусика А.Г.
Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України, Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської Державної адміністрації Одеської області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень (а.с.72-77), просила:

- визнати бездіяльність керівника Військової частини НОМЕР_1 , яка є структурним підрозділом Національної гвардії України, протиправною через грубе порушення ст. 19 Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб» та п.2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року щодо відмови від відправлення пакету документів до Національної гвардії України для затвердження і вирішення питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги неповнолітньому ОСОБА_2 , у зв`язку із загибеллю брата - військовослужбовця ОСОБА_3 ;

- зобов`язати керівника Військової частини НОМЕР_1 відправити пакет документів стосовно загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 до Національної гвардії України для затвердження і вирішення питання про нарахування в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року;

- визнати бездіяльність керівника Національної гвардії України, яка є структурним підрозділом Міністерства Внутрішніх Справи України протиправною через порушення ст. 19 Конституції України, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Постанову Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року щодо відмову в нарахування і виплати одноразової грошової допомоги неповнолітньому ОСОБА_2 у зв`язку із загибелі його брата -військовослужбовця ОСОБА_3 ;

- зобов`язати керівництва Національної гвардії України, розглянути пакет документів відносно загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , нарахувати і виплатити одноразової грошової допомоги члену сім`ї, неповнолітньому ОСОБА_2 відповідно до вимог п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року;

- визнати бездіяльність Міністерства Внутрішніх Справ України протиправною через порушення (невиконання вимог) ст. 19 Конституції України, Постанову Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щодо відмову в нарахування і виплати одноразової грошової допомоги неповнолітньому ОСОБА_2 у зв`язку із загибелі брата військовослужбовця (втрата годувальника) ОСОБА_3 ;

- зобов`язати Міністерство Внутрішніх Справ України затвердити пакет документів відносно загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , нарахувати та виплатити одноразової грошової допомоги члену сім`ї, в розмірі, встановленому законодавством України неповнолітньому ОСОБА_2 ;

- визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення Білгород Дністровської районної державної адміністрації Одеської області протиправною через порушення ст. 19 Конституції України, ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щодо відмову в нарахуванню і призначення пенсії неповнолітньої дитині- сироті ОСОБА_2 , у зв`язку з втрати годувальника - загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 ;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Білгород - Дністровської районної державної адміністрації Одеської області розглянути пакет документів відносно загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 та прийняти рішення про нарахуванню та призначення пенсії у зв`язку з втрати годувальника, неповнолітньому члену сім`ї ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка пояснює, що вона є опікуном неповнолітнього ОСОБА_2 , який перебував на утриманні загиблого брата військовослужбовця ОСОБА_3 .

Тому, у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 , який був військовослужбовцем Збройних Сил України та загинув під час захисту Батьківщини, приймаючи безпосередню участь у бойових діях та забезпечуючи здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, позивачка звернулася до відповідачів із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), оскільки ОСОБА_2 перебував на повному утриманні свого загиблого брата.

Однак, на думку позивачки, відповідачі допустили протиправну бездіяльність у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, яка полягає у відсутності будь-якого прийнятого рішення за результатом розгляду її заяви.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не розгляду заяви та поданих ОСОБА_1 документів щодо виплати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразової грошової допомоги, установленої пунктом 2 Постанови №168, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 .

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України розглянути подані ОСОБА_1 заяву та документи щодо виплати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразової грошової допомоги, установленої пунктом 2 Постанови №168, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 та підготувати висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, представник Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Разом з цим, прохальна частина апеляційної скарги також містить вимогу вилучити з описової та мотивувальної частини рішення суду висновки щодо перебування на утриманні військовослужбовця ОСОБА_3 його неповнолітнього брата ОСОБА_2 .

Мотиви апеляційної скарги складаються з такого.

По-перше, скаржник вважає, що визнаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нерозгляду заяви та поданих ОСОБА_1 документів щодо виплати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразової грошової допомоги, установленої пунктом 2 Постанови № 168, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 , суд першої інстанції не встановив, з якого моменту така бездіяльність стала протиправною.

Скаржник стверджує, що суд першої інстанції не встановив, коли заява ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, надійшла до Військової частини НОМЕР_1 , який номер був присвоєний під час реєстрацій та які дії були вчинені на виконання заяви та Порядку № 484.

Скаржник вважає, що висновок щодо можливості призначення та виплати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразової грошової допомоги, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 , військовою частиною не готувався та до Головного управління Національної гвардії України не направлявся, оскільки заява ОСОБА_1 до військової частини не надходила та не реєструвалась.

Тобто, на думку скаржника, за відсутності доказів отримання військовою частиною заяви про виплату одноразової грошової допомоги від ОСОБА_1 , неможливо визнати дії військової частини щодо не розгляду заяви протиправними.

По-друге, скаржник не згоден з мотивами суду першої інстанції щодо встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_3 його брата - ОСОБА_2 , оскільки вважає, що відповідний висновок в подальшому може бути використано позивачкою під час розгляду заяви про виплату одноразової грошової допомоги.

Так, на думку скаржника, єдиним доказом про перебування ОСОБА_2 на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 є довідка Кривобалківського старостинського округу Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 448 від 17.10.2023.

Визначення права на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до Постанови №168 - особам, які є утриманцями військовослужбовця, залежить від встановлення факту перебування такої особи на утриманні військовослужбовця на дату його смерті (загибелі).

Скаржник вважає, що суду першої інстанції необхідно було встановити чи здійснював ОСОБА_3 , станом на 05.03.2022 (дата загибелі), утримання ОСОБА_2 .

Доказами такого утримання, на думку скаржника, можуть бути:

- виписки з карткового рахунку про переказ коштів від ОСОБА_3 , які мали систематичний характер;

- квитанції про оплату комунальних послуг, за місцем проживання;

- витрати на придбання предметів одягу, продуктів харчування та інше;

- довідка про доходи матері - ОСОБА_4 , яка підтверджує, що надана допомога була більше за отриманий дохід.

Разом з цим, скаржник зауважує, що суб`єкт владних повноважень не заперечує наявність у ОСОБА_2 права бути визнаним утриманцем військовослужбовця та отримати одноразову грошову допомогу, але якщо такі факти будуть встановлені належним чином та на підставі належних доказів.

ОСОБА_1 , скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та безпідставною, а тому просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Міністерство внутрішніх справ України, скориставшись правом подання відзиву на апеляцію, підтримало її та просить задовольнити, а рішення суду першої інстанції в задоволеній частині скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Інші учасники справи правом подання відзиву на апеляцію не скористались.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справу судом апеляційної інстанції розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має статус дитини сироти, що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Успенівської сільської ради №144 від 30.08.2023 «Про надання статусу дитини-сироти неповнолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Відповідно до висновку служби у справах дітей Успенівської сільської ради «Про доцільність встановлення опіки/піклування над неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » № 3 від 25.09.2023 року та рішення Виконавчого комітету Успенівської сільської ради №149 від 28.09.2023 «Про доцільність встановлення опіки/піклування над неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_1 призначена опікуном над неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 448 від 17.10.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на утриманні брата ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , та отримував від нього допомогу, яка була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування.

За ствердженням позивачка, після призначення її опікуном щодо неповнолітнього ОСОБА_2 , вона підготувала та надіслала на адресу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України всі необхідні документи для призначення неповнолітньому ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із загибеллю брата військовослужбовця ОСОБА_3 .

Однак, жодної відповіді або рішення за результатом розгляду її звернення вона від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України не отримувала.

27.11.2024 адвокат Парапір М. П., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із адвокатським запитом щодо надання інформації про розгляд наданих позивачкою документів.

Відповіді від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України отримано не було, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з такого.

По-перше, суд констатував, що згідно із Сімейним кодексом України неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є членом сім`ї загиблого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та у відповідності до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перебував на повному утриманні загиблого.

По-друге, суд першої інстанції відзначив, що у контексті оцінки предмету спірних правовідносин, предметом спору є не встановлення юридичного факту перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні брата ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , а оцінка протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не прийняття висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам та утриманцям військовослужбовця, який загинув внаслідок збройної агресії під час дії воєнного стану.

По-третє, суд першої інстанції вважав встановленим, що ОСОБА_1 звернулася до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою та пакетом документів, передбачених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.08.2022 №484 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги, установленої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в Національній гвардії України» (далі - Порядок №484), щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, установленої пунктом 2 Постанови №168, у зв`язку із загибеллю брата військовослужбовця ОСОБА_3 .

У зв`язку з цим, суд указав, що пунктом 5 Порядку №484 передбачено обов`язок керівника уповноваженого органу в 10-денний строк із дня реєстрації всіх документів подати головному органу військового управління Національної гвардії України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам та утриманцям військовослужбовця.

Проте, Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України належним чином не розглянута заява позивачки про виплату одноразової грошової допомоги та не прийнято жодного рішення, яке б породжувало певні юридичні наслідки.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність покладення на Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України обов`язку розглянути подані позивачкою документів та підготувати висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам та утриманцям військовослужбовця, з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

На думку суду першої інстанції, саме такий спосіб захисту порушеного права є належним та достатнім у даному випадку.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Білгород Дністровської районної державної адміністрації Одеської області щодо відмови в нарахуванні і призначенні пенсії неповнолітній дитині- сироті ОСОБА_2 , у зв`язку із втратою годувальника, суд першої інстанції зазначив, що пенсію призначають органи Пенсійного фонду України до якого позивачка, згідно матеріалів справи, не зверталась та жодних рішень щодо призначення чи відмови у призначенні пенсії в даному випадку компетентний орган Пенсійного фонду України не приймав.

У зв`язку з цим, суд вважав відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 у цій частині.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Насамперед, слід надати оцінку доводу апеляційної скарги, який полягає у тому, що висновок щодо можливості призначення та виплати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразової грошової допомоги, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 , військовою частиною не готувався та до Головного управління Національної гвардії України не направлявся, оскільки заява ОСОБА_1 до військової частини не надходила та не реєструвалась.

Тобто, в апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 заперечує факт надходження заяви ОСОБА_1 про виплату неповнолітньому ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги та, відповідно, вважає, що відсутня протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги.

Оцінюючи такий довід, колегія суддів виходить з такого.

Частини 1, 2 статті 77 КАС України передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Колегія суддів зауважує, що об`єктом доказування є певні обставини справи або, іншими словами, доказова інформація. Під доказовою інформацією розуміють будь-які відомості, на основі яких суд у порядку, встановленому КАС України, встановлює наявність або відсутність обставин, які підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для вирішення адміністративної справи. Функція доказів полягає у забезпеченні безпомилковості, незаперечності й повноти інформації. Об`єкт доказування залежить від виду адміністративної справи та конкретних обставин, які підлягають встановленню.

Так, обставини справи свідчать, що 18 лютого 2025 року Одеський окружний адміністративний суд ухвалою відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та встановив відповідачам, в тому числі і Військовій частині НОМЕР_1 , п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с.107-108).

Військова частина НОМЕР_1 отримала дану ухвалу разом з позовною заявою в електронному кабінеті 21 лютого 2025 року о 18:40 год., що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного листа (а.с.117-118).

Однак, відзив на позовну заяву до суду першої інстанції Військова частина НОМЕР_1 не надавала та взагалі не заперечувала проти поданого позивачкою позову.

Частина 4 статті 47 КАС України передбачає, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов повністю або частково, подати відзив на позовну заяву.

Відзив на позовну заяву як процесуальний документ - це фактично заперечення відповідача щодо заявлених позовних вимог, а також позиція стосовно визнання позову повністю або частково, а неподання відповідачем відзиву може бути розцінено судом як визнання позову за замовчуванням або за законом.

Частина 1 статті 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У зв`язку з викладеним вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи дану справу, керувався тими доказами, поясненнями та обставинами, які були у нього наявні на момент розгляду.

Військова частина НОМЕР_1 не скористалася своїм процесуальним правом подати відзив на позовну заяву, в якому заперечити факт надходження заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги.

Відсутність такого відзиву фактично позбавляє Військову частину НОМЕР_1 в апеляційній скарзі стверджувати про неправильність висновків суду першої інстанції, оскільки суб`єкт владних повноважень не заперечував проти поданого позову.

Разом з цим, основним документом, що регулює питання діловодства у державних органах, є Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 (зі змінами) (далі - Правила №1000/5).

Ці Правила встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи).

Правила №1000/5 є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами.

Главою ІІІ Порядку №1000/5 врегульована організація документообігу та виконання документів.

Розділом 2 глави ІІІ Порядку №1000/5 визначений порядок приймання, первинне опрацювання документів та їх попередній розгляд.

Доставка документів до установи здійснюється, як правило, з використанням засобів поштового зв`язку та електрозв`язку, а також кур`єрською та фельд`єгерською службами.

Усі документи, що надходять до установи, приймаються централізовано в службі діловодства (експедиції).

Реєстрацію документів проводить централізовано служба діловодства.

Під час реєстрації документу надається умовне цифрове (літерно-цифрове) позначення - реєстраційний індекс. Елементами реєстраційного індексу є порядковий номер документа у межах групи документів, що реєструються, який доповнюється індексами, що застосовуються в установі, зокрема індексами за номенклатурою справ, структурного підрозділу, кореспондентів, посадових осіб, які розглядають або підписують документ, виконавців, питань діяльності яких стосується документ, тощо.

В установах може застосовуватись одна з трьох форм реєстрації документів - журнальна, карткова та автоматизована (з використанням спеціальних комп`ютерних програм).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів зазначає, що, звертаючись з апеляційною скаргою, Військова частина НОМЕР_1 , як суб`єкт владних повноважень, не надає будь-яких доказів, які б підтверджували факт ненадходження документів від ОСОБА_1 (журнал вхідної кореспонденції, картки реєстрації або роздруківки з комп`ютерної програми).

Крім того, суб`єкт владних повноважень мав право звернутися до поштового зв`язку із запитом про надання інформації чи надходила будь-яка пошта на адресу Військової частини НОМЕР_1 від ОСОБА_1 задля доведення своєї позиції.

За таких умов, оскільки Військова частина НОМЕР_1 , на яку покладено тягар доказування в адміністративних справах, не довела належними доказами своєї позиції, суд апеляційної інстанції не приймає доводи скаржника про те, що заява ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги до військової частини не надходила та не реєструвалась.

Наступним доводом апеляції є незгода скаржника з мотивами суду першої інстанції щодо встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_3 його брата - ОСОБА_2 , оскільки вважає, що відповідний висновок в подальшому може бути використано позивачкою під час розгляду заяви про виплату одноразової грошової допомоги.

За ствердженням суб`єкта владних повноважень він не заперечує наявність у ОСОБА_2 права бути визнаним утриманцем військовослужбовця та отримати одноразову грошову допомогу. Однак, вважає, що факт утримання має бути встановленим належним чином та на підставі належних доказів.

Оцінюючи даний довід апеляції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою, другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

Статтею 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції Закону № 2489-IX від 29.07.2022 року), у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення)

Статтею 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час звернення позивачки із заявою про призначення одноразової грошової допомоги та на час прийняття спірного рішення) передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Так, відповідно до п. 4 ст. 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:

діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;

вдова (вдівець);

батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);

внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);

жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;

утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Статтею 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до частини третьої статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частинами першою, восьмою, дев`ятою статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку №484 передбачено, що особи, які відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають право на отримання одноразової грошової допомоги (далі - отримувачі), звертаються до органу військового управління оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, з`єднання, військової частини, вищого військового навчального закладу, навчальної військової частини (центру), бази, закладу охорони здоров`я, установи Національної гвардії України (далі - уповноважений орган) за останнім місцем проходження військової служби загиблого (померлого) військовослужбовця або іншого уповноваженого органу Національної гвардії України, визначеного командувачем Національної гвардії України, на який буде покладено функції щодо призначення та виплати ОГД, та подають такі документи:

заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого військовослужбовця під час дії воєнного стану, які мають право на отримання допомоги, а в разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;

витяг із наказу про виключення загиблого військовослужбовця під час дії воєнного стану зі списків особового складу уповноваженого органу;

витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця.

До заяви додаються завірені копії:

документів, що свідчать про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, зокрема про те, що загибель (смерть) не пов`язана із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю, або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

свідоцтва про смерть військовослужбовця;

постанови військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку загибелі або отриманого поранення (контузії, травми, каліцтва), що спричинило смерть військовослужбовця;

свідоцтва про народження військовослужбовця - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого;

свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);

свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині;

документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу членів сім`ї військовослужбовця (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), та довідки про реєстрацію місця проживання (перебування) (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання (перебування) до таких документів не внесені);

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків відповідно до закону);

рішення місцевої державної адміністрації, виконавчого органу місцевої ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця);

рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).

У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати ОГД отримувачі, яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органу документи, визначені цим пунктом, та копію відповідного рішення суду.

Відповідно до п. 5 Порядку №484 керівник уповноваженого органу в 10-денний строк із дня реєстрації всіх документів подає головному органу військового управління Національної гвардії України (далі - Головне управління НГУ) висновок щодо можливості виплати ОГД членам сім`ї, батькам та утриманцям військовослужбовця, до якого обов`язково додаються документи, визначені пунктом 2 цих Порядку та умов.

Якщо отримувач не подав (не надіслав) документи, визначені пунктом 2 цих Порядку та умов, керівник уповноваженого органу інформує про це отримувача.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідним братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в районі міста Маріуполь, Донецької області.

Згідно з довідкою Кривобалківського старостинського округу Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 449 від 17.10.2023, до складу сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , входили:

мати - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_7 );

брат - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Відповідно до довідки Кривобалківського старостинського округу Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 448 від 17.10.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на утриманні брата ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , та отримував від нього допомогу, яка була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування.

Як було указано вище, стаття 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачає, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року по справі № 686/8440/16-ц відзначив, що законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, що під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні. Членами сім`ї військовослужбовця можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця є та з визначених у пункті 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому, отримання заявником інших виплат не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування його на утриманні.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

Аналіз викладених обставин та нормативно-правових актів разом з позиціями Верховного Суду дає підстави колегії суддів погодитись з висновком суду першої інстанції, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є членом сім`ї загиблого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та у відповідності до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перебував на повному утриманні загиблого.

Далі слід надати правову оцінку доводу позивачки, який викладений у відзиві на апеляційну скаргу щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при відкритті апеляційного провадження.

Так, позивачка указує на те, що Військова частина НОМЕР_1 при зверненні з апеляційною скаргою не сплатила судовий збір, який, на її думку, має складати 4542 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що дане твердження ОСОБА_1 є помилковим, оскільки у справі наявне клопотання Військової частини НОМЕР_1 , яке зареєстроване за вхід. №39557/25 від 21.07.2025, про долучення платіжної інструкції №32248 від 16.07.2025 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1816,80 грн.

Щодо суми судового збору слід указати таке.

Розміри ставок судового збору визначені статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 4 указаного Закону ставки судового збору встановлюються у таких розмірах:

за подання до адміністративного суду:

- адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обставини справи свідчать, що позов немайнового характеру та поданий він фізичною особою у січні 2025 року.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року становить 3028 грн, а тому при поданні позову судовий збір повинен складати 1211,20 грн, а за подання апеляційної скарги судовий збір складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, що становить 1816,80 грн.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо порушення норм процесуального права при відкритті апеляційного провадження за скаргою Військової частини НОМЕР_1 .

Колегія суддів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку №11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.

По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за результатом розгляду апеляційної скарги, відповідно до статті 139 КАС України, немає.

Керуючись статтями 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України, Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської Державної адміністрації Одеської області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький