Справа № 700/1056/25
Суддя: Бесараб Н. В.
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 700/1056/25
Номер провадження 2-а/700/11/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

представника відповідача Олабин Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Лисянка адміністративну справу №700/1056/25 провадження №2-а/700/11/25 за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Александров Дмитро Олександрович до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної полції в Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУНП в Черкаській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Позовна заява обґрунтована тим, що постановою серії ЕНА №5969988 від 19.10.2025 року про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425,00 грн. З вказаною постановою позивач не погоджується та вважає, що зміст оскаржуваної постанови не відповідає вимогам закону, є внутрішньо суперечливою та не може вважатися законним актом притягнення особи до адміністративної відповідальності. Вказує, що у постанові ЕНА №5969988 від 19.10.2025 зазначено, що позивач одночасно «не мав при собі полісу» та «не пред`явив його на вимогу поліцейського». Таке формулювання не дає змоги встановити, яке саме діяння інкримінується особі - відсутність документа як такого, чи невиконання законної вимоги про його пред`явлення. Одночасне зазначення обох ознак суперечить змісту статті 126 КУпАП, оскільки ці дії не можуть існувати одночасно: якщо особа документ має, вона може його пред`явити; якщо не має - не може виконати вимогу про пред`явлення. Крім того, зі змісту оскаржуваної постанови видно, що її склав старший сержант поліції Гладюк О.Ю., тоді як підпис у документі належить іншому працівнику Гончаруку О.В. У постанові не наведено пояснення щодо підстав підписання рішення іншою особою, що свідчить про порушення вимог статей 280 та 283 КУпАП. Таким чином, особа, яка фактично розглядала справу, не підтвердила своїм підписом прийняте рішення, а особа, яка підписала постанову, не брала участі в розгляді справи, не з`ясувала обставини та не оцінила надані пояснення. Це позбавляє документ ознак законності, оскільки рішення прийнято не тим суб`єктом, який уповноважений його ухвалювати. У зв`язку з цим, просить суд постанову серії ЕНА №5969988 від 19.10.2025 - скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 03.11.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

12.11.2025 на адресу суду надійшов відзив з додатками, поданий представником відповідача. У письмовому відзиві представник Головного управління Національної поліції в Черкаській області Олабин Юлія Ігорівна, заперечила проти задоволення позову, зазначила, що постанова була винесена із дотримання вимог законодавства, позивач порушив Правила дорожнього руху, оскількина час зупинки його транспортного засобу не мав при собі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Так з наявних матеріалів, а саме: постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5969988 від 19.10.2025, рапорту поліцейського РПП СПД № 2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області старшого сержанта поліції Гончарука О.В., а також відеозаписів з нагрудної камери поліцейського № 001, DSJ0052, які є додатками до постанови, вбачається, що 19.10.2025, під час патрулювання в селищі Лисянка Звенигородського району Черкаської області, працівники поліції зупинили транспортний засіб Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», а саме: керування транспортним засобом без використання ременя безпеки, а також на вищевказаному транспортному засобі був відсутній задній правий бризковик. Після зупинки автомобіля позивача, поліцейський представився, повідомив причину зупинки, а також зазначив, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» ведеться відео фіксація. Під час встановлення обставин вищевказаних правопорушень, працівник поліції вирішив обмежитись усним зауваженням відповідно до ст. 22 КУпАП. На вимогу поліцейського пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України, водій ОСОБА_1 не надав поліс цивільно-правової відповідальності та повідомив, що він у нього відсутній. Згідно даних офіційного веб-сайта Моторного (транспортного) страхового бюро України (https://policy-web.mtsbu.ua/) вбачається, що за державним номером транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , д.н.з. НОМЕР_1 , на дату складення постанови 19.10.2025, не знайдено страхового поліса про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, позивач на час зупинки його транспортного засобу 19.10.2025 не мав при собі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що є порушенням ПДР України, за яке передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 126 КУпАП.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причини неявки, хоча повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала щодо позову, просила відмовити в його задоволенні, вказувала на законність оскаржуваної постанови з підстав, що зазначені у відзиві. Крім цього повідомила суду, що оскаржувана постанова дійсно винесена поліцейським Гончаруком Олегом Вікторовичем, який її підписав. Відповідно до пояснень останнього у службовому рапорті помилка із вказівкою у постанові особи , яка її склала, виникла через те, що поліцейський Гладюк Олег Юрійович після завершення несення служби не вийшов із системи на службовому планшеті та передав його для роботи поліцейському Гончаруку О.В. Відповідно система автоматично "підтягнула" на планшеті прізвище поліцейського Гладюка О.Ю., коли постанову виносив поліцейський Гончарук О.В. Вважає, що ця технічна помилка не вплинула на законність оскаржуваної постанови, оскільки постановлена та підписана особою, яка має відповідні повноваження.

Вислухавши передставника відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, відзив на позовну заяву, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №5969988, 19.10.2025 о 11 год. 32 хв., в селищі Лисянка Звенигородського району Черкаської області по вул. Поштова, 8, ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , не мав та не пред`явив для перевірки поліса обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 Ґ ПДР України, а саме відсутність у водія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Так, з наявних матеріалів вбачається, що поліцейський прийняв рішення про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення та склав оскаржувану постанову за фактом вчинення позивачем адміністративного правопорушення ч. 1 ст. 126 КУпАП. Під час розгляду адміністративної справи працівником поліції повідомлено позивачу його права передбачені ст. 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП, про що свідчить підпис водія в постанові.

Після того, як оскаржувану постанову було складено на місці, поліцейський надав копію даної постанови водію, про що також свідчить підпис останнього.

Твердження представника позивача щодо неправомірної зупинки працівником поліції Макушенка В.М. є необґрунтованим та спростовується наявними відеозаписами з відео реєстратора та нагрудної бодікамери.

Щодо формулювання фабули постанови «не мав при собі» і «не пред`явив», суд зазначає наступне. Вживання формулювання «не мав при собі і не пред`явив» не спотворює суті правопорушення, а лише конкретизує фактичні обставини, які охоплюються диспозицією ч.1 ст.126 КУпАП. Поліцейський у постанові вжив формулювання «не мав при собі і не пред`явив» для опису однієї фактичної події відсутності поліса при собі під час перевірки, що, в свою чергу, спричинило неможливість його пред`явлення.

Згідно оскаржуваної постанови чітко вбачається, що позивачем порушено п. 2.1 ґ ПДР України, за що на останнього накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Отже, в даному випадку, основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення.

Щодо суб`єкта винесення оскаржуваної постанови, згідно досліджених доказів вбачається, що бланк містить П.І.Б. поліцейського Гладюка О.Ю., проте розгляд даної справи 19.10.2025 та винесення постанови було здійснено Гончаруком О.В., що підтверджується поясненнями представника відповідача та відеозаписом події. Окрім того, оскаржувана постанова містить підпис особи, яка винесла постанову, саме Гончарука О.В.

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що допущена помилка жодним чином не виключає події правопорушення, не спростовує вини позивача та не впливає на кваліфікацію правопорушення і правомірність винесеної постанови.

В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

У постанові Верховного Суду у справі № 825/2328/16 від 22.05.2020 викладений висновок про те, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultraviresaction - invalidact).

Разом з тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова, ухвалена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

Згідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством у виді штрафу розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Порядок дорожнього руху на території України регулюється відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабміну України від 10.10.2001р. №1306.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з пп. Ґ п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Звертаючись до суду зданим позовом, ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що сукупність вказаних порушень - відсутність зафіксованої законної підстави зупинки, невизначеність та суперечливість фабули («не мав» і «не пред`явив» без конкретизації та доказів), невідповідність суб`єкта підписання постанови суб`єкту, який її складав, формальний характер мотивувальної частини та відсутність належних доказів - свідчить про протиправність постанови серії ЕНА № 5969988 і обумовлює необхідність її скасування з закриттям провадження у справі.

Між тим, Верховний Суд у Постанові від 02 жовтня 2024 року у справі № 120/12494/23 (адміністративне провадження № К/990/16915/24) звернув увагу на те, що судовий розгляд відповідно до положень КАС України охоплює собою більшість гарантій учасників публічно-правових відносин (гарантій у сфері адміністративної процедури), зокрема, в аспекті змагальності, рівності та офіційного з`ясування обставин справи; тому формальні недоліки фіксації правопорушення, за загальним правилом, не можуть бути підставою для скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень та звільнення правопорушника від відповідальності, передбаченої законом та спрямованої на захист важливого суспільного інтересу.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данівстановлюються такимизасобами: 1)письмовими,речовими іелектронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що у даній категорії справ оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Тому суд вважає твердження сторони позивача щодо того, щозміст оскаржуваної постанови не відповідає вимогам закону, є внутрішньо суперечливою та не може вважатися законним актом притягнення особи до адміністративної відповідальності, вказаних у оскаржуваній постанові такими, що не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та розцінює їх критично, як спробу особи уникнути передбаченої законом відповідальності з формальних підстав.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom) також зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та керувати ними, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. У даній справі - зобов`язані мати при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з висновком поліцейського СПД № 2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області старшого сержанта поліції Гончарука О.В., викладеним у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №5969988 від 19.10.2025 в частині вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП: керування водієм транспортним засобом без поліса обов`язкового страхування, яка винесена на підставі та у порядку, передбаченому законодавством.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд вважає, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Отже, як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростували наявність в його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Натомість відповідачем повністю доведено, що винесена постанова про адміністративне правопорушення є законною та обґрунтованою.

Таким чином, оскаржувана постанова відповідає вимогам закону, є обґрунтованою та не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 8, 9, 77, 78, 139, 242, 244, 245, 246, 255, 286 КАС України, ст.ст. 126, 245, 247, 280, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної полції в Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 28.11.2025 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової карти платників податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Александров Дмитро Олександрович, реєстраційний номер облікової карти платників податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Черкаській області, місцезнаходження: вул.Смілянська, 57 м.Черкаси, .

Суддя Наталія БЕСАРАБ