Справа № 140/12474/25
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року ЛуцькСправа № 140/12474/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дах плюс Україна» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дах плюс Україна» (далі ТзОВ «Дах плюс Україна», позивач) звернулось до суду із позовом до Волинської митниці (далі митний орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000272/2 від 17.10.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.10.2025 Волинською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2025/000272/2 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Позивач не погоджується із вказаним рішенням та карткою відмови, оскільки надані декларантом документи є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару; в рішенні про коригування митної вартості товарів митним органом не було наведено належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Ухвалою суду від 31.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Зобов`язано позивача в 7-денний строк з моменту отримання даної ухвали подати суду належний офіційний переклад документів, долучених до позовної заяви, що викладені іноземною мовою.

11.11.2025 через систему «Електронний суд» надійшла від представника позивача заява, до якої надано суду офіційні переклади інвойсу №239/EW/2025 від 07.10.2025, Міжнародної товарно-транспортної накладної, сертифікату з перевезення EUR. 1 PL/MF/AS 0525471 від 07.10.2025, специфікації до рахунку фактури № 239/EW/2025 від 07.10.2025, прайс-листа, митної декларації країни відправлення, фактури-проформи № 443/EW/2025 від 29.09.2025, прайс-листа COROTOP від 22.09.2025. Просив додатково стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пов`язанні із залученням перекладача у розмірі 4750,00 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозяться на митну територію України за МД №25UA54U3 від 16.10.2025, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме:

- відповідно п.3 розділу VI зовнішньоекономічного договору (контракту) від 26.03.2025 №1/03/2025 датою фактичної оплати є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника. Передбачено оплату після оформлення замовлення та перед доставкою на підставі рахунка-проформи. До митного оформлення надано платіжний документ від 01.10.2025 №100, в графі 70 (призначення платежу) зазначений лише контракт від 26.03.2025 №1/03/2025, відомості про рахунок-проформу відсутні. Ймовірно припустити про розрахунки згідно контракту в цілому, а не конкретної партії оцінюваного товару;

- до митного оформлення надано прайс-лист виробника товару від 26.03.2025 б/н. Оскільки даний документ датований 26.03.2025, не відомо чи є інформація заявлена в ньому актуальною на поточний період. Згідно п.1 розділу V контракту сторони встановлюють ціни на продукцію індивідуально для кожного замовлення;

- прайс-лист від 26.03.2025 б/н не є достатнім документальним підтвердженням заявленої декларантом митної вартості, оскільки, ціна в ньому сформована на умовах поставки EXW, тоді як в графі 20 митної декларації заявлені умови поставки FCA. З огляду на умови поставки FCA до обов`язків покупця належать витрати на організацію вантажно-розвантажувальних робіт. При цьому, вартість таких витрат не зазначена у графі 21 декларації митної вартості (ДМВ), що свідчить про не включення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості.

Оскільки позивачем не було надано документів на запит митного органу, які б підтверджували або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості, митна вартість не могла бути визначена за основним методом визначення митної вартості. У зв`язку з цим декларанта повідомлено про намір прийняття рішення про коригування митної вартості товару та після проведення консультацій із декларантом, зважаючи на неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості з причини відсутності у митного органу та декларанта відповідної інформації, митну вартість згідно зі статтею 64 Митного кодексу України визначено за резервним методом.

З наведених підстав відповідач вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості є законним та обґрунтованим.

У відповіді на відзив представник позивача просив задовольнити позов повністю, з підстав викладених у позовній заяві.

Додатково зауважив, що митний орган у відзиві зазначає, що позивачем не надано додаткових документів для підтвердження митної вартості, визначеною ним, проте варто звернути увагу суду, що відповідач ні яким чином не зазначає які конкретно документи могли бути надані. Позивачем надано вичерпне пояснення щодо зауважень митниці та пояснення щодо відсутності апріорі додаткових документів, що в свою чергу виключає можливість трактування даного факту, як відмова від надання документів. Не може бути підставою для коригування відсутність документів на законних підставах.

Зазначає, що надавши пояснення та додаткові документи в процесі митного очищення на зауваження митниці, позивач, не отримавши в рішенні про коригуванні достатньої мотивації його прийняття, належні та допустимі контраргументи неприйняття пояснень декларанта, фактично позбавлений можливості скористатись даною процедурою з метою прийняття рішення на свою користь.

Вказує, що відзив не містить жодного слова і про той факт, що навантажувально-розвантажувальні роботи входять в вартість перевезення, що підтверджується довідкою про транспортні витрати від 16.10.2025.

Крім того, ані рішення про коригування, ані тим паче відзив, який по своїй суті є цитуванням законодавства та повторний виклад обставин справи, не містить ані належного і допустимого аргументування щодо наявності розбіжностей в поданих позивачем документах стосовно складових митної вартості, ані фактів, які свідчили, що подані декларантом в своїй сукупності не дають можливості визначити достеменно митну вартість, а тим паче не містить жодних підтверджень стосовно визначеної митницею рівня митної вартості, окрім посилання на ефемерну ВМД.

Позивач вважає, що ним було подано усі необхідні документи при поданні митної декларації, тому просить суд визнати рішення про коригування митної вартості №UA205140/2025/000272/2 від 17.10.2025 необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам Митного Кодексу України і підлягає скасуванню.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що між 26.03.2025 між ТзОВ «Дах плюс Україна» (покупець) та Компанією «Corotop Spolka Akcyjna » (продавець) укладено договір про співпрацю №1/03/2025, за умовами якого продавець зобов`язується поставити продукцію за кожним замовленням отримувача, а отримувач зобов`язується прийняті її, сплатити узгоджену ціну.

Відповідно до п.1 параграфу 7 договору сторони встановлюють ціни на продукцію індивідуально для кожного замовлення.

Сторонами погоджено рахунок-фактура(інвойс) №239/EW/2025 від від 07.10.2025, згідно з якою узгоджено сторонами вартість партії товару в розмірі 183 748,11 польських злотих, з яких вартість товару:

1.Матеріали неткані з синтетичного волокна з поверхневою щільністю понад 70 г/ м2, але не більше 150 г/м2, 3-шарові:

Дифузійна мембрана дахова Corotop Blue 140 g/m2 75m2 Poziom - 273 рулони,

Дифузійна мембрана дахова пароізоляційна Corotop Metallic 80 g/m2 75m2 POZ - 448 рулонів,

Дифузійна мембрана дахова вітроізоляційна без надпису 140 g/m2 75m2 poz - 59 рулонів,

Дифузійна мембрана дахова Corotop Blue 140 g/m2 75m2 Poziom F - 195 рулонів.

2. Матеріали неткані з синтетичного волокна з поверхневою щільністю понад 150 г/ м2, 3-шарові:

Дифузійна мембрана дахова Corotop Green Strong 160 g/m2 75m2 poz.- 66 рулонів.

3. вироби із скловолокна, механічно зв`язний текстиль, прозорі тканини завширшки більш як 30см:

Сітка із скловолокна Е клас марки Corotop, щільність 160 g/m2 1,1 m А-10890 m2.

З метою здійснення митного оформлення даного товару, що постачався згідно з вищевказаним контрактом, ТзОВ «Дах плюс Україна» було оформлено та подано до Волинської митниці митну декларацію №25UA54U3, в якій визначено митну вартість товару в сумі 2094801,95 грн, що згідно курсу валюти, становить 183 748,11 польських злотих, в т .ч. вартість спірного товару 137027,69 польських злотих.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації 25UA54U3 митної вартості спірних товарів та обраного методу її визначення, разом з декларацією декларант надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: інвойс №239/EW/2025 від 07.10.2025; міжнародну товарно-транспортну накладну; сертифікат з перевезення EUR. 1 №PL/MF/AS 0525471 від 07.10.2025; спеціалізація до рахунку фактури №239/EW/2025 від 07.10.2025; копія платіжної інструкції в іноземній валюті №100 від 01.10.2025; рахунок-фактура про надання транспортних послуг №429 від 06.10.2025; довідка про транспортні витрати; прайс лист; договір про співпрацю №1/03/2025 від 26.03.2025; копія договору про надання послуг по декларуванню та супроводу митного оформлення товарів №132 від 06.10.2025; копія договору-заявки про надання транспортно-експедиційних послуг б/н від 06.10.2025; декларація про характеристики №1/160/20 від 30.04.2020; митна декларація країни відправлення.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту вказано на розбіжності у документах:

- відповідно п.3 розділу VI зовнішньоекономічного договору (контракту) від 26.03.2025 №1/03/2025 датою фактичної оплати є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника. Передбачено оплату після оформлення замовлення та перед доставкою на підставі рахунка-проформи. До митного оформлення надано платіжний документ від 01.10.2025 №100, в графі 70 (призначення платежу) зазначений лише контракт від 26.03.2025 №1/03/2025, відомості про рахунок-проформу відсутні. Ймовірно припустити про розрахунки згідно контракту в цілому, а не конкретної партії оцінюваного товару;

- до митного оформлення надано прайс-лист виробника товару від 26.03.2025 б/н. Оскільки даний документ датований 26.03.205, не відомо чи є інформація заявлена в ньому актуальною на поточний період. Згідно п.1 розділу V контракту сторони встановлюють ціни на продукцію індивідуально для кожного замовлення.

- прайс-лист від 26.03.2025 б/н не є достатнім документальним підтвердженням заявленої декларантом митної вартості, оскільки, ціна в ньому сформована на умовах поставки EXW, тоді як в графі 20митної декларації заявлені умови поставки FCA. З огляду на умови поставки FCA до обов`язків покупця належать витрати на організацію вантажно-розвантажувальних робіт. При цьому, вартість таких витрат не зазначена у графі 21 декларації митної вартості (ДМВ) , що свідчить про не включення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості.

Зважаючи на вказане, інспектором митниці направлено декларанту електронне повідомлення з вимогою про надання у 10-ти денний термін наступних додаткових документів для підтвердження заявленої ним митної вартості:

виписку з бухгалтерської документації;

транспортні (перевізні) документи;

страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

банківські платіжні документи, що стосуються товару;

рахунок-проформу;

висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Позивачем додатково подано до митного оформлення прайс-лист б/н від 28.09.2025, рахунок-проформу від 29.09.2025 №443/EW/2025, довідку банку від 16.10.2025 №61-1-04-282.

Листом №б/н від 17.10.2025 декларант повідомив про подані та відсутність інших витребовуваних документів.

17.10.2025 Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000272/2, відповідно до якого митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом. Митну вартість товарів визначено за другорядним методом визначення митної вартості резервним, відповідно ст.64 Митного кодексу України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостей товарів, а саме: товар №1 на рівні - 4,9801 дол.США/кг за ЕМД №UA209170/2025/074366 від 29.08.2025, (18,1880 пол.злотих згідно курсу валют на день подання митної декларації), товар №2 на рівні - 4,9801 дол.США/кг за ЕМД №UA209170/2025/074366 від 29.08.2025, (18,1880 пол.злотих згідно курсу валют на день подання митної декларації), товар №8 на рівні - 3,13 дол.США/кг за ЕМД №UA408020/2025/034518 від 19.09.2025, (11,4312 пол.злотих згідно курсу валют на день подання митної декларації).

Митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість товарів: товар №1 «Мембрана дахова виготовлена з синтетичних волокон поліпропілену… Торгівельна марка: COROTOP . Виробник: COROTOP S.A»; товар №2 «Мембрана гідроізоляційна виготовлена з синтетичних волокон поліпропілену… Торгівельна марка: COROTOP . Виробник: COROTOP S.A»; товар №8 «Сітка зі скловолокна.. Країна погодження EU». Товари ввезені на умовах поставки FCA, згідно зовнішньоекономічних договорів (контрактів) купівлі-продажу, стороною яких є виробники товарів.

Не погоджуючись із прийнятим Волинською митницею рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами першою третьою статті 52 цього ж Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Як передбачено частинами другою третьою статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частинами першою третьою статті 54 вказаного Кодексу визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митного органі. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Згідно з частинами першою, другою статті 57 вказаного Кодексу передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

За приписами частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

На думку суду, виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів, відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості товарів, з огляду на таке.

Судом встановлено, що як до митного оформлення, так і до суду позивач надав передбачені статтею 53 МК України документи, які підтверджують задекларовану митну вартість товару, зокрема: інвойс №239/EW/2025 від 07.10.2025; міжнародну товарно-транспортну накладну; сертифікат з перевезення EUR. 1 №PL/MF/AS 0525471 від 07.10.2025; спеціалізація до рахунку фактури №239/EW/2025 від 07.10.2025; копія платіжної інструкції в іноземній валюті №100 від 01.10.2025; рахунок-фактура про надання транспортних послуг №429 від 06.10.2025; довідка про транспортні витрати; прайс лист; договір про співпрацю №1/03/2025 від 26.03.2025; копія договору про надання послуг по декларуванню та супроводу митного оформлення товарів №132 від 06.10.2025; копія договору-заявки про надання транспортно-експедиційних послуг б/н від 06.10.2025; декларація про характеристики №1/160/20 від 30.04.2020; митна декларація країни відправлення.

Суд вважає, що відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом за першим методом митну вартість спірних товарів, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.

Суд також звертає увагу, що в порядку частини третьої статті 53, пункту 2 частини п`ятої статті 54 МК України відповідач має право запитувати від декларанта лише ті документи, які необхідні для підтвердження заявленої митної вартості.

Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Разом з тим, повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, передбачених статтею 53 МК України, документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив в ряді постанов, зокрема в постановах від 27.03.2020 (справа №540/2605/18), від 06.05.2020 (справа №140/1713/19), від 21.10.2021 (справа №420/4820/19).

В оскаржуваному рішенні відсутнє належне обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності у поданих декларантом документах впливають на митну вартість товарів, та суд вважає, що розбіжності, про які зазначено у рішенні про коригування митної вартості товару, не можуть впливати на митну вартість товару та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару:

1.Матеріали неткані з синтетичного волокна з поверхневою щільністю понад 70 г/ м2, але не більше 150 г/м2, 3-шарові:

Дифузійна мембрана дахова Corotop Blue 140 g/m2 75m2 Poziom - 273 рулони,

Дифузійна мембрана дахова пароізоляційна Corotop Metallic 80 g/m2 75m2 POZ - 448 рулонів,

Дифузійна мембрана дахова вітроізоляційна без надпису 140 g/m2 75m2 poz - 59 рулонів,

Дифузійна мембрана дахова Corotop Blue 140 g/m2 75m2 Poziom F - 195 рулонів.

2. Матеріали неткані з синтетичного волокна з поверхневою щільністю понад 150 г/ м2, 3-шарові:

Дифузійна мембрана дахова Corotop Green Strong 160 g/m2 75m2 poz.- 66 рулонів.

3. вироби із скловолокна, механічно зв`язний текстиль, прозорі тканини завширшки більш як 30см:

Сітка із скловолокна Е клас марки Corotop, щільність 160 g/m2 1,1 m А-10890 m2.

При цьому позиція відповідача полягає у тому, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності:

- відповідно п.3 розділу VI зовнішньоекономічного договору (контракту) від 26.03.2025 №1/03/2025 датою фактичної оплати є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника. Передбачено оплату після оформлення замовлення та перед доставкою на підставі рахунка-проформи. До митного оформлення надано платіжний документ від 01.10.2025 №100, в графі 70 (призначення платежу) зазначений лише контракт від 26.03.2025 №1/03/2025, відомості про рахунок-проформу відсутні. Ймовірно припустити про розрахунки згідно контракту в цілому, а не конкретної партії оцінюваного товару;

- до митного оформлення надано прайс-лист виробника товару від 26.03.2025 б/н. Оскільки даний документ датований 26.03.2025, не відомо чи є інформація заявлена в ньому актуальною на поточний період. Згідно п.1 розділу V контракту сторони встановлюють ціни на продукцію індивідуально для кожного замовлення;

- прайс-лист від 26.03.2025 б/н не є достатнім документальним підтвердженням заявленої декларантом митної вартості, оскільки, ціна в ньому сформована на умовах поставки EXW, тоді як в графі 20 митної декларації заявлені умови поставки FCA. З огляду на умови поставки FCA до обов`язків покупця належать витрати на організацію вантажно-розвантажувальних робіт. При цьому, вартість таких витрат не зазначена у графі 21 декларації митної вартості (ДМВ), що свідчить про не включення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості.

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано фактуру-проформу №443/EW/2025 від 29.09.2025, на основі якої здійснено оплату згідно платіжної інструкції №100 від 01.10.2025, а також довідку банку №61-1-04/282 від 16.10.2025 на підтвердження здійснення оплати по платіжні інструкцій №100 від 01.10.2025 саме згідно фактури-проформи №443/EW/2025 від 29.09.2025, а отже дана оплата чітко кореспондуються з товаром, що імпортується і серед наданих документів відсутні розбіжності.

Також, суд зазначає, що різниця у вартостях доставки не свідчить про порушення чинного законодавства чи про заниження митної вартості, оскільки одним нормативно-правовим актом України не передбачено, не встановлено і не обмежено права перевізника на встановлення тарифів.

Щодо розбіжності про те, що заявлений до митного оформлення надано прайс-лист виробника товару від 26.03.2025 б/н. Оскільки даний документ датований 26.03.2025, не відомо чи є інформація заявлена в ньому актуальною на поточний період. Згідно п.1 розділу V контракту сторони встановлюють ціни на продукцію індивідуально для кожного замовлення, суд зазначає наступне.

Прайс-лист як форма підтвердження цінової інформації не регламентується вичерпним переліком вимог ані МК України, ані підзаконними нормативними актами. Законодавство не містить заборони на використання прайс-листів, що стосуються конкретного сегменту продукції, як джерела цінової інформації.

Відповідно до положень п.6 ч.3 ст. 53 МК України, декларант для підтвердження заявленої митної вартості має право подавати будь-які наявні в нього документи, які містять достовірні відомості про вартість товару, зокрема прайс-листи виробника або постачальника. Жодна норма законодавства не встановлює вимоги, що прайс-лист обов`язково повинен містити інформацію про ціни для необмеженого кола покупців або мати публічний характер.

Наданий прайс-лист б/н від 26.03.2025 сформовано виробником/постачальником товару і містить актуальні ціни реалізації продукції, що постачається за контрактом між сторонами. У ньому наведено конкретний перелік товарів, їх найменування, кількість, ціну за одиницю та валюту розрахунків. Такі відомості повністю відповідають вимогам до документів, які підтверджують ціну договору (контракту) та формують основу для визначення митної вартості за методом 1 за ціною договору (ч. 1 ст. 57 МК України).

Отже, наданий прайс-лист б/н від 26.03.2025 є належним і допустимим документом, що підтверджує рівень договірних цін, та в сукупності з іншими документами (контракт, проформа-інвойс, специфікація) підтверджує достовірність заявленої митної вартості товару.

Таким чином, розбіжність відповідача про те, що у прайс-листі інформація, яка заявлена в ньому є неактуальною на поточний період є необґрунтованим, суперечить положенням МК України та усталеній судовій практиці, а отже, не може братися до уваги як підстава для сумнівів у правильності визначення митної вартості.

Водночас, відповідно до ч.10 ст.58 МКУ «При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті».

Транспортно-експедиційні послуги - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень вантажу за договором транспортного експедирування з пункту відправки до пункту отримання.

Транспортно-експедиційна діяльність згідно закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» включає в себе такі види послуг: безпосередній контроль завантаження та розвантаження транспортного засобу Експедитором(який в нашому випадку є і водієм), що не заборонено законом; супровід вантажу; вчасний якісний і чіткий документообіг.

Таким чином, відповідно до договору-заявки від 06.10.2025 про надання транспортно-експедиційних послуг вартість навантаження/розвантаження включено у вартість перевезення, про що позивачем надавалися документи навантаження від виробника, що свідчить про відсутність участі декларанта в процесі навантаження.

Отже, вказаними документами підтверджується, що вартість оцінюваного товару, щодо якого здійснено коригування митної вартості відповідає тій, що зазначена в рахунках-фактурах (інвойсах). Жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані позивачем документи не містили.

З урахуванням наведеного відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості самого товару та вони містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Натомість відповідач не навів жодних доказів того, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливості здійснити митне оформлене імпортованого товару за ціною договору.

Тому, висновки відповідача щодо наявності розбіжностей в документах є необґрунтованими.

Також суд зазначає, що відповідачем в рішеннях про коригування митної вартості не було обґрунтовано, яким чином вказані розбіжності впливають на митну вартість товару чи її складових.

Крім того, суд звертає увагу на те, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

У зв`язку із чим, суд вважає, що позивачем подано для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.

У свою чергу, суд не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів у повідомленні, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано з якою метою були витребувані додаткові документи та які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що митний орган не виконав обов`язку щодо зазначення конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а вказані відповідачем сумніви не можна визнати обґрунтованими, позаяк суду не надані докази того, що подані декларантом документи містять розбіжності, у них наявні ознаки підробки або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що підлягає сплаті за ці товари. Відтак, суд погоджується із доводами позивача про те, що декларантом було подано усі документи, що підтверджують правомірність декларування товару за основним (першим) методом, та які чітко ідентифікують придбаний товар, містять об`єктивні та достовірні дані, не містять дефектів та підтверджують числові значення, зазначені в МД, у зв`язку із чим відповідач безпідставно не визнав заявлену декларантом митну вартість та витребував додаткові документи у декларанта, а у подальшому, у зв`язку із неподанням додаткових документів, прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 МК України).

Вказані правові висновки підтверджуються чіткою та послідовною практикою Верховного Суду, яка наведена, зокрема, у постановах від 12.03.2020 у справі №804/6243/14, від 07.05.2020 у справі №1.380.2019.00162, від 02.03.2021 у справі №380/842/20. У цих рішеннях суду касаційної інстанції також зазначено, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

На думку суду, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відсутнє належне обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності впливають на митну вартість товарів, та суд вважає, що вказані вище розбіжності не можуть впливати на митну вартість товару та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірних товарів, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу.

Відповідно до положень статті 59 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем скориговано митну вартість товарів визначено за другорядним методом визначення митної вартості резервним, відповідно ст.64 Митного кодексу України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостей товарів, а саме: товар №1 на рівні - 4,9801дол.США/кг за ЕМД №UA209170/2025/074366 від 29.08.2025, (18,1880 пол.злотих згідно курсу валют на день подання митної декларації), товар №2 на рівні - 4,9801дол.США/кг за ЕМД №UA209170/2025/074366 від 29.08.2025, (18,1880 пол.злотих згідно курсу валют на день подання митної декларації), товар №8 на рівні - 3,13дол.США/кг за ЕМД №UA408020/2025/034518 від 19.09.2025, (11,4312 пол.злотих згідно курсу валют на день подання митної декларації).

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 08.02.2019 в справі №825/648/17 (№ К/9901/16592/18).

Разом з тим, у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації, на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.

На думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Також не наведено достатніх підстав правомірності проведеного відповідачем розрахунку митної вартості.

При цьому суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за ціною договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.12.2020 в справі №804/4906/15.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару.

Суд наголошує на тому, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відповідно до частини третьої статті 318 МК України митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товару, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.

Згідно з частиною сьомою статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, у тому числі невірно визначено митну вартість товару, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Також суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

При цьому обов`язком митного органу у разі незгоди із заявленою декларантом митною вартістю є проведення консультацій з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та послідовний вибір методів з обґрунтуванням причин неможливості застосування кожного з попередніх методів.

Однак, попри формальну вказівку в оскаржуваному рішенні про проведення таких консультацій, митним органом не надано належних доказів про проведення процедури консультацій з декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товарів, а лише надіслано декларанту в електронному вигляді повідомлення-вимогу про надання додаткових документів, та в подальшому прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до змісту частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Жодних доказів щодо прийняття оскаржуваного рішення саме з названих у відзиві підстав відповідачем не надано.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Натомість, з огляду на приведені судом фактичні обставини справи, суд зазначає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості та дії відповідача, які йому передували, не відповідають таким критеріям, як: використання повноваження відповідача з метою, з якою це повноваження надано; безсторонність (неупередженість), добросовісність, розсудливість з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційність, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). При цьому, зміст оскаржуваного рішення не містить всіх обов`язкових відомостей, визначених підпунктами 1-4 частини другої статті 55 МК України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач належними та допустимими доказами не довів факт порушення позивачем вимог митного законодавства при визначенні митної вартості товару, а відтак оскаржуване рішення №UA205140/2025/000272/2 від 17.10.2025 слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн, сплачений відповідно до платіжної інструкції від 23.10.2025 №1699.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 3 500,00 грн, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Відповідно до частин другої, третьої статті 30 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви надано договір про надання правової допомоги №23/01-10/25 від 23.05.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), рахунок на оплату №40 від 23.10.2025, платіжну інструкцію №1698 від 23.10.2025, акт надання послуг №146 від 23.10.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ №1186 та ордер про надання правничої (правової допомоги) серії АС №1161485.

Як передбачено п.1.1 договору про надання правової допомоги №23/01-10/25 від 23.10.2025 Адвокатське об`єднання «Бона Фіде» приймає на себе доручення замовника про надання останньому комплексу юридичних послуг по оскарження рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 17.10.2025 №UA205140/2025/000272/2.

Пунктом 1.2. визначено перелік комплексу юридичних послуг передбачених договором, а саме: надання усної консультації з правових питань за результатами розгляду пакету документів наданих замовником; складання та оформлення позовної заяви, супровід адміністративної справи у адміністративному суді; юридичні послуги щодо реалізації судового рішення, яке прийняте на користь замовника; у разі необхідності підготовка та подача до відповідних осіб (фізичних та юридичних) запитів (в т.ч. адвокатських); здійснення інших дій передбачених законодавством щодо виконання умов даного договору.

Відповідно до п. 3.1. за надання комплексу послуг, передбачених договором, замовник сплачує гонорар. Розмір гонорару за надані послуги, становить фіксовану суму 3 500,00 грн. Гонорар сплачується замовником на підставі акту про надання правничої допомоги, впродовж 5 (п`яти) банківських днів, з моменту отримання остаточного рішення суду у справі щодо оскарження рішення комісії.

Частиною сьомою статті 134 КАС України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти розміру витрат на правничу допомогу та зазначив, що з урахуванням складності справи, вони є завищеними та не відповідають критеріям обґрунтованості, розумності та співмірності.

В той же час Великою Палатою Верховного Суду вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 по справі №200/14113/18-а.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Дана справа відноситься до справ незначної складності та розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи незначну складність справи, суд вважає завищеним розмір витрат за послуги з надання правової допомоги, а тому, враховуючи предмет спору, незначну складність справи, заперечення відповідача щодо суми витрат на правову допомогу та виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України суд вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500,00 грн. Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Щодо понесених витрат на переклад документів позивачем, суд зазначає наступне.

За приписами частин п`ятої восьмої статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі № 160/7049/19, які полягають у такому.

Склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, витрати на перекладача мають бути пов`язані із справою.

Так, на підтвердження витрат, понесених у зв`язку із залученням перекладача, позивач надав суду рахунок №60/11/25 від 06.11.2025, акт виконаних робіт №10/11/25 від 10.11.2025, платіжну інструкцію №1733 від 06.11.2025.

Так, матеріали справи містять переклад документів, які є доказами у цій справі, здійснений ФОП ОСОБА_1 , а саме:

1) Міжнародна транспортна накладна (CMR) від 07.10.2025.

2) Супровідний експортний перехідного періоду MRN: 25PL381010000RCBB1 від 07.10.2025.

3) Специфікація до рахунку-фактури №239/EW/2025 від 07.10.2025.

4)Рахунок-фактура з ПДВ №239/EW/2025 від 07.10.2025.

5) Сертифікат на перевезення товару EUR. 1 №PL/MF/AS 0525471 від 07.10.2025.

6) Рахунок-проформа №443/EW/2025 від 29.09.2025.

7) Прайс-листи.

Разом з тим представник відповідача у відзиві зазначив, що витрати пов`язані із залученням перекладача не є співмірними із складністю цієї справи, адже вказана справа є справою незначної складності (ч.6 ст.12 КАС України). Також вважає, вкрай завищеним розмір витрат на переклад документів у розмірі 4 750, 00 грн, оскільки переклад здійснювався лише 7 документів.

Суд зазначає, що вважаючи на обсяг послуг, складність роботи (в основному перекладено текст бланків документів), суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу у повному обсязі витрат на залучення перекладача (для перекладу документів у справі) відсутні.

Керуючись принципом співмірності цих витрат обсягу виконаної роботи (з урахуванням кількості текстової інформації, перекладеної на українську мову), на користь позивача за рахунок відповідача належить стягнути витрати у розмірі 2 000,00 грн.

Отже, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, витрати пов`язані з надання правової допомоги у розмірі 2 500,00 грн, витрати на залучення перекладача у розмірі 2 000,00 грн.

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000272/2 від 17 жовтня 2025 року.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дах плюс Україна» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судовий збір в сумі 6 922 (шість тисяч дев`ятсот двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Дах плюс Україна» (45606, Волинська область, Луцький район, село Рованці, вулиця Дружби, 56, ).

Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ).

Суддя В.В. Дмитрук