Справа № 240/8566/25
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Житомир справа № 240/8566/25

категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

установив:

У березні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо мобілізації та зобов`язання скасувати наказ про направлення ОСОБА_1 для проходження служби за мобілізацією на особливий період.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що працівники відповідача, мобілізуючи позивача, не перевірили дані щодо наявності броні від мобілізації, що, на його переконання призвело до прийняття протиправного наказу.

Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду в електронній формі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, визначено ІНФОРМАЦІЯ_2 строк для подання відзиву на позов та витребуваних судом документів.

23 липня 2025 року до суду надійшла заява ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій зазначає, що не може бути належним відповідачем по справі оскільки є структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме його відділом, який не є відокремленим підрозділом, не є юридичною особою, не має свого ЄДРПОУ, а здійснює частину завдань та функцій ІНФОРМАЦІЯ_4 , до складу якого він входить на території відповідальності Коростишівської ОТГ, Брусилівської ОТГ, Старосілецької ОТГ, Харитопівської ОТГ, а керівництво та управлінські функції покладені на начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому підпорядковано 9 відділ за територіально-адміністративним поділом.

За результатами вивчення зазначеного питання, судом установлено, що позивач звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_3 є структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на викладене 23 липня 2025 року судом постановлено ухвалу, якою запропоновано ОСОБА_1 замінити відповідача у справі на належного ІНФОРМАЦІЯ_5 та у зв`язку з цим уточнити прохальну частину позову щодо позовних вимог до нього, про прийняте рішення письмово повідомити суд та зупинено провадження у справі до дати отримання судом інформації про прийняте ОСОБА_1 рішення щодо заміни відповідача.

04 серпня 2025 року до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій ОСОБА_1 просить визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо мобілізації та зобов`язання скасувати наказ про направлення ОСОБА_1 для проходження служби за мобілізацією на особливий період.

У період з 09 по 11 серпня 2025 року головуюча суддя перебувала у відпустці.

Ухвалою суду від 12 серпня 2025 року поновлено провадження у справі, прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, замінено відповідача на належного (далі ІНФОРМАЦІЯ_6 ) та надано йому строку для подання відзиву на позовну заяву.

21 жовтня 2025 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зауважує, що дії з призову на військову службу щодо позивача розпочато з 23 лютого 2025 року, після проходження ВЛК, за рішенням якої позивач був визнаний придатним до військової служби. Звертає увагу, що у довідці ВЛК від 23 лютого 2025 року №1061/3 наявний підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з рішенням, що в свою чергу спростовує твердження позивача про наче б то оформлення висновку ВЛК без його участі. 23 лютого 2025 року також було проведено вивчення особи шляхом опитування та заповнення Листа вивчення, який позивачем заповнювався власноручно. У зазначеному Листі вивчення в розділі «право на відстрочку від призову на військову службу по мобілізації» позивач не вказав що має таке право. Крім того в розділі «скарги на здоров`я» зазначив «не має». На підставі рішення ВЛК та вивчення військовозобов`язаного 23 лютого 2025 року позивача було зараховано в команду. В зв`язку з цим, цього ж дня (23 лютого 2025 року) позивачу було оформлено військовий квиток (дата видачі військового квитка наявна в розділі 36 облікової картки, та сформовано наказ про призов на військову службу від 23 лютого 2025 року №58. В зазначеному наказі наявний пункт 3, відповідно до змісту якого наказ доводиться усно до осіб, яких це стосується, під час збору в день відправки до військової частини. В свою чергу, не передбачено вручення витягу такого наказу кожному військовозобов`язаному. На руки видається вже витяг з наказу командира військової частини, якщо особу зараховано до списків особового складу. В Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів АІТС «ОБЕРІГ» (далі ЄДРПВР) на момент зарахування в команду на відправку та формування поіменного списку на відправку до військової частини (23 лютого 2025 року) (формується системою ЄДРПВР автоматично), інформація про наявність бронювання позивача була відсутня. Відповідно до інформації з ЄДРПВР, бронювання відносно позивача оформлено лише 24 лютого 2025 року о 09:49 год. автоматично системою шляхом направлення запиту через портал «ДІЯ». Звертає увагу суду на зміст поіменного списку від 23 лютого 2025 року, в якому визначено дату та час прибуття команди до військової частини (24 лютого 2025 року о 09 годин 00 хвилин). Отже бронювання позивача було оформлено через портал «ДІЯ» вже після прийняття команди у військовій частині. Зазначене, на переконання відповідача, виключає правові підстави для задоволення позову.

За результатами ознайомлення з долученими до відзиву документами, суд дійшов висновку, що для повного та об`єктивного вирішення справи необхідно витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Брусилівські ковбаси» (далі ТОВ «Брусилівські ковбаси» інформацію щодо бронювання ОСОБА_1 , а саме витяг про таке бронювання станом на 22 лютого 2025 року, копію заяви ТОВ «Брусилівські ковбаси» про перебронювання після 22 лютого 2025 року та витяг про результати перебронювання за результатами такого бронювання. Наведене обумовило постановлення 22 жовтня 2025 року відповідної ухвали, якою провадження у справі було зупинено до дня отримання судом витребуваних документів.

На виконання вимог ухвали суду ТОВ «Брусилівські ковбаси» подало суду витребувані документи, що обумовило поновлення провадження у справі ухвалою від 02 лютого 2025 року.

На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Розглядаючи спір по суті, суд, на підставі наявних у справі доказів, установив, що ОСОБА_1 станом на момент виникнення спірних правовідносин працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Брусилівські ковбаси». 23 лютого 2025 року позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_7 , де він пройшов військово-лікарську комісію.

За результатами медичного огляду 23 лютого 2025 року оформлено довідку №106/3, згідно якої позивач визнаний здоровим та придатним до військової служби.

У Листі вивченні військовозобов`язаного ОСОБА_1 міститься інформація про те, що підстав на відстрочку від призову відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не має, так само як і скарг на здоров`я. Зазначений лист складений у підписаний позивачем власноручно.

Також 23 лютого 2025 року до відома позивача доведено вимоги законодавства України з питань оборони та ознайомлено з правом відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

За відсутності інформації про бронювання позивача, проходження військово-лікарської комісії та визнання його придатним до військової служби, 23 лютого 2025 року начальником Житомирського РТЦК прийнятий наказ №58 «Про призов на військову службу», яким, зокрема позивача, призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та правлено в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 . Наказ доведено усно до осіб, яких він стосується, під час збору в день відправки військових команд до військових частин.

Також 24 лютого 2025 року о 09:49 год. через портал «Дія» ТОВ «Брусилівськи ковбаси`и було подано заяву №56078 про бронювання працівника ОСОБА_1 . Така заява була опрацьована і о 10:00 год. того ж дня позивача було заброньовано.

Саме посилаючись на наявність бронювання за вказаною заявою, ОСОБА_1 уважає дії щодо його мобілізації протиправними, а тому звернувся з відповідним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Верховний Суд у постанові від 22 жовтня 2024 року у справі №420/3179/22 звертає увагу на те, що вжите законодавцем формулювання «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону , за умов та обставин, визначених ним; «у межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; «у спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та на час розгляду справи не скасований.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 8 цього Указу визначено місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку:

1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини;

2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України;

3) виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII з наступними змінами та доповненнями, у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 3543-XII).

Стаття 1 цього Закону передбачає, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України №3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно з частиною 5 названої правової норми вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

За змістом статті 2 Закону України №3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Статтею 22 Закону України №3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Частиною 3 зазначеної правової норми передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Окрім того, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ з наступними змінами та доповненнями, у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2232-ХІІ).

Частина 2 статті 1 названого Закону передбачає, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Згідно з частиною 5 статті 1 Закону України №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

За змістом частини 9 названої правової норми щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону України №2232-ХІІ початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України № 3543-XII.

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Підстави, за якими військовозобов`язаним передбачено надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, визначені статтею 23 Закону України №3543-XII.

Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Положення №1153/2008) передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-XII особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 23 Закону України №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За правилами статті 24 Закону України №3543-XII бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.

У частині 1 статті 25 вказаного Закону визначений перелік військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню.

Порядок та організація бронювання, критерії, перелік посад і професій, а також обсяги бронювання військовозобов`язаних визначаються цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, прийнятими на його виконання (частина 2 статті 25 Закону України № 3543-XII).

На реалізацію наведеної бланкетної норми Кабінетом Міністрів України 27 січня 2023 року прийнято постанову № 76 «Деякі питання реалізації положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час», якою затверджено Порядок бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану (далі Порядок № 76).

Згідно з пунктом 1 цього Порядку він визначає механізм бронювання під час воєнного стану засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі Портал Дія) військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час, які працюють або проходять службу:

в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування (далі державні органи);

в органах державної влади, інших державних органах, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро, Державному бюро розслідувань, органах прокуратури, БЕБ, ДСНС, Державній кримінально-виконавчій службі, Службі судової охорони, в судах, установах системи правосуддя та органах досудового розслідування (крім військовозобов`язаних, зазначених в абзаці 2 цього пункту), а також на штатних посадах патронатних служб державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України;

на підприємствах, в установах та організаціях, які в установленому порядку визначено критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період (далі критично важливі підприємства);

на підприємствах, в установах та організаціях, які в установленому порядку визначено критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (далі критично важливі установи);

у спеціалізованих установах ООН, міжнародних судових органах, міжнародних та неурядових організаціях та установах, членом, учасником або спостерігачем у яких є Україна відповідно до укладених міжнародних договорів України;

в операторах протимінної діяльності, які проводять розмінування (гуманітарне розмінування) відповідно до законодавства (далі оператори протимінної діяльності).

Пунктом 25 Порядку №76 закріплено, що бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку, здійснюється засобами Порталу Дія за списками, які формуються керівником державного органу, критично важливого підприємства, критично важливої установи або уповноваженою ним особою.

Пунктами 28 та 29 Порядку №76 передбачено, що формування списку засобами Порталу Дія завершується накладенням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису керівника державного органу, критично важливого підприємства, критично важливої установи або особи, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи, відокремленого підрозділу юридичної особи, відомості про яку містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, або керівника державного органу, який прийняв рішення про визначення відповідного підприємства, установи, організації критично важливим підприємством чи критично важливою установою, або уповноваженої ним особи та надсилається до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Протягом 72 годин з моменту формування списку засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів переведення військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік на строк дії відстрочки здійснюється автоматично у разі, коли військовозобов`язаний: перебуває на військовому обліку; перебуває у трудових відносинах з державним органом, критично важливим підприємством, критично важливою установою; уточнив персональні дані, зазначені у пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 р. № 3633-IX; не перебуває у розшуку.

Згідно пункту 30 Порядку №76 інформація (відомості, дані) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання) відображається у військово-обліковому документі в електронній формі.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до абзацу 9 пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Також за приписами пункту 15 Положення №154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний організовувати, серед іншого, проведення перевірок стану бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час і виконання військово-транспортного обов`язку.

Таким чином, на органи ТЦК покладено обов`язок щодо перевірки відомостей щодо заброньованих осіб з метою недопущення протиправних дій стосовно особи.

Як установлено судом згідно приписів Порядку №76 керівником ТОВ «Брусилівські ковбаси» 24 лютого 2025 року о 09:49 год. сформований та підписаний список для бронювання, в якому зазначений позивач. За результатами опрацювання такого 24 лютого 2025 року о 10:00 год. надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання) ОСОБА_1 .

Однак, наявність бронювання на момент проходження військово-лікарської комісії, так само як і на момент прийняття наказу №58, про скасування якого просить позивач, останнім не підтверджена.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що висновок військово-лікарської комісія складений без його участі, оскільки наявними у справі доказами підтверджується ознайомлення позивача з таким висновком та підтвердження відсутності скарг на стан здоров`я.

Підсумовуючи все викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що приймаючи наказ від 23 лютого 2025 року №58 «Про призов на військову службу» в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаного відповідно до списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команди « 242 ЦПП», солдата ОСОБА_1 , відповідач діяв на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, підстави для визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

02.12.25