Справа № 240/21598/22
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(в порядку судового контролю за виконанням судового рішення)

02 грудня 2025 року м. Житомир

справа № 240/21598/22

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Лятошинського Бориса, 5, заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,,-

встановив:

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.12.2022 у справі №240/21598/22 у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Згідно з постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2023 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.12.2022 у справі №240/21598/22 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 з 12.03.2022 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити ОСОБА_1 з 12.03.2022 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року.

Відповідно до постанови Верховного суду від 25 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2023 у справі №240/21598/22 скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2024 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.12.2022 у справі №240/21598/22 скасовано та прийнято нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 з 12.03.2022 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити ОСОБА_1 з 12.03.2022 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року.

31 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , через систему "Електронний суд", надіслав заяву (за вх. №79471/25) про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подати звіт про виконання рішення прийнятого у даній справі.

Аргументуючи підстави звернення до суду із вказаною заявою, позивач (стягувач) вказує, що фактичних даних про повне виконання судового рішення, зокрема його виконання в частині виконання зобов`язання щодо проведення виплати спірного підвищення до пенсії відповідачем не надано.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало заперечення на заяву, у якому просить відмовити у задоволенні заяви.

Вказує, що на виконання судового рішення у справі №240/21598/22 позивачу проведено перерахунок пенсії з 12.03.2022. За період з 12.03.2022 по 31.07.2024 нарахована доплата до пенсії в розмірі 66263,33 грн. Вказану заборгованість включено до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Стан виплати боргів за рішенням суду повністю залежить від видатків ГУ, запланованих за рахунок коштів Державного бюджету, а відтак виплата коштів на виконання вказаного рішення суду позивача буде здійснена в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, виділених на цю мету.

Крім цього зазначає, що за результатами звірки даних з Єдиним державним демографічним реєстром, дата реєстрації за місцем проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення з 07.09.1990 по 11.03.1994 та з 21.02.1997 по теперішній час, а тому з 01.01.2025 доплата до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, визначеного статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не встановлена, в силу вимог статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

З урахуванням приписів частини 1 статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зважаючи на непорушення позивачем питання про розгляд заяви у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, розгляд заяви про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення здійснюється судом в порядку письмового провадження.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд розглянувши подану заяву, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до частин 2, 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Одним із способів судового контролю за виконанням судового рішення є зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно частини 1 статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (частина 2 статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Судом встановлено, що на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2024 позивачу (стягувачу) з 12.03.2022 по 31.07.2024 нараховано доплату до пенсії в сумі розміром 66263,33 грн. Вказану заборгованість обліковано в підсистемі "Реєстр судових рішень", виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, що підтверджується наявним у матеріалах заяви витягом з такого Реєстру. Однак зазначена сума заборгованості виплати пенсії на виконання вказаного рішення суду не виплачена через відсутність грошових коштів для здійснення такої виплати.

З метою отримання нарахованої, однак не виплаченої доплати до пенсії, позивач (стягувач) 10.11.2025 звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №240/21598/22, шляхом стягнення з відповідача (боржника) за період з 12.03.2022 по 31.07.2024 пенсійні виплати в сумі 66263,33 грн.

Відповідно до ухвали суду від 01.12.2025 заяву позивача (стягувача) про зміну способу і порядку виконання судового рішення, - задоволено частково та змінено спосіб і порядок виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі №240/21598/22 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 нарахованої суми доплати до пенсії за період з 12.03.2022 по 31.07.2024 в розмірі 66263,33грн.

Отже, судом, в даній частині, захищено право позивача на отримання невиплачених сум пенсії шляхом стягнення коштів із боржника.

Щодо доводів відповідача про застосування норм статті 45 Закону «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2024 №1524, суд зазначає наступне.

Відповідач подав до суду письмові пояснення щодо предмета розгляду, в яких зазначив, що на виконання статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» Кабінетом Міністрів України 27 грудня 2024 року прийнято постанову №1524 «Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення», якою установлено, що у 2025 році факт проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року для встановлення, продовження чи припинення доплат, передбачених статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», у разі відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному демографічному реєстрі, Реєстрі територіальної громади та в інших державних реєстрах встановлюється органами Пенсійного фонду України за сукупності таких обставин:

- особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відсутні відомості про зміну місця проживання такою особою у період після 1 січня 1993 року.

Також зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, на виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2024 №1524, проведено звірку з Єдиним державним демографічним реєстром, відомості якого надано Державною міграційною службою у порядку обміну інформацією щодо постійного проживання позивача зоні у гарантованого добровільного відселення та встановлено, що позивач, згідно відомостей Єдиного державного демографічного реєстру, зареєстрована в зоні гарантованого добровільного відселення, однак відсутня інформація про місце проживання у зазначеній зоні за періоди з 28.10.1999 по 30.11.1999, з 01.10.2005 по 15.12.2005, у зв`язку з чим з 01.01.2025 не встановлено доплату до пенсії у розмірі 2361 грн.

Суд зазначає, що статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року №4059-IX (далі Закон України №4059-IX) визначено:

«Установити, що у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361 гривня.

Особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) самостійно або у встановленому законодавством порядку за направленнями обласних державних адміністрацій змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, а також особам, які зареєстрували своє місце проживання чи переїхали на постійне місце проживання до зазначених зон після аварії на Чорнобильській АЕС, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється.

Виплата доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів.

Для встановлення виплат, передбачених цією статтею, Пенсійному фонду України забезпечити звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат, а також приведення розмірів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення та пенсійних виплат у відповідність із цією статтею.».

Відтак, з набранням чинності Законом України №4059-IX змінено правове регулювання правовідносин щодо проведення нарахування та виплати доплати до пенсії за проживання в зоні радіоактивного забруднення, які також унормовані статтею 39 Закону України 796-XII та якою керувався суд під час ухвалення рішення у цій справі.

Згідно з наданих позивачем доказів, а саме розрахунку пенсії після січня 2025 року, а також аналізуючи доводи відповідача, суд зауважує, що пенсійним органом прийнято нове рішення про припинення виплати допити до пенсії саме на підставі статті 45 Закону України № 4059-IX та Постанови № 1524.

Однак під час розгляду даної справи, вказані законодавчі зміни не входили до предмету оцінки спірних правовідносин та відбулися після ухвалення судового рішення у справі. Також предметом правової оцінки не слугувало рішення відповідача щодо перерахунку пенсії позивача після 01.01.2025 з урахуванням змін у законодавстві. Саме тому суд уважає, що в даному випадку має місце виникнення нових спірних правовідносин, пов`язаних зі змінами у законодавстві, які регулюють питання встановлення, продовження та припинення виплати доплати до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні радіаційного забруднення.

Враховуючи те, що між сторонами виник новий спір щодо припинення виплати доплати до пенсії непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає у зоні радіаційного забруднення, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі.

Аналогічний висновок викладений у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі №240/29032/22.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність обставин які б свідчили про необхідність встановлення Пенсійному фонду судом строку для подання звіту про виконання судового рішення.

З огляду на викладене, правові підстави для застосування заходів судового контролю у порядку статті 382 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 248, 256, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

ухвалив:

1. У задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.В. Горовенко