Справа № 640/18380/19
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року Справа № 640/18380/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стамар-Крокус" про застосування адміністративного арешту коштів платника податків,

в с т а н о в и в:

Головне управління ДФС у м. Києві звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стамар-Крокус", в якому просить застосувати адміністративний арешт коштів на рахунках відповідача, а саме: р/р НОМЕР_1 , відкритий в Столичній філії АТ КБ "ПРИВАТБАНК", м. Київ (МФО 380269); р/р НОМЕР_2 , відкритий в Столичній філії АТ КБ "ПРИВАТБАНК», м. Київ (МФО 380269); р/р НОМЕР_3 , відкритий в АТ "ПРОКРЕДИТБАНК" (МФО 320984); р/р НОМЕР_4 , відкритий в ПАТ "МТБ БАНК" (МФО 328168); р/р НОМЕР_5 , відкритий в ПАТ "МТБ БАНК" (МФО 328168); р/р НОМЕР_6 , відкритий в ПАТ "МТБ БАНК" (МФО 328168); р/р НОМЕР_7 , відкритий в ПАТ "МТБ БАНК" (МФО 328168); р/р НОМЕР_8 , відкритий в ПАТ "МТБ БАНК" (МФО 328168); р/р НОМЕР_9 , відкритий в ПАТ "МТБ БАНК" (МФО 328168); р/р НОМЕР_10 , відкритий в ПАТ "МТБ БАНК" (МФО 328168).

Позиції сторін

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач відмовився від допуску посадових осіб податкового органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, у зв`язку з чим існує необхідність у застосуванні виняткового способу забезпечення виконання платником податків його обов`язків, а саме: застосування адміністративного арешту коштів платника податків на його банківських рахунках.

Оскільки в силу вимог статті 94 Податкового кодексу України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та наголошує на відсутності у податкового органу законних підстав для призначення документальної позапланової виїзної перевірки на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 17.07.2019 № 10194, у зв`язку з чим дії уповноваженого представника відповідача стосовно недопуску посадових осіб податкового органу до проведення контролюючого заходу є цілком правомірними. Таким чином, твердження податкового органу про наявність обставин, що зумовлюють необхідність у застосуванні адміністративного арешту коштів, відповідач вважає необґрунтованими.

Відповідач також наголошує на тому, що з метою захисту власних прав на інтересів підприємство звернулось до суду з адміністративними позовами про визнання протиправними та скасування наказу від 17.07.2019 № 10194 про проведення перевірки (адміністративна справа 640/14583/19) та рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 23.07.2019 № 138103 про застосування адміністративного арешту майна (адміністративна справа № 640/13969/19), в рамках розгляду яких судом буде надано правову оцінку доводам платника податків про незаконність призначення податковим органом контролюючого заходу та, як наслідок, про обґрунтованість дій платника податків з приводу недопуску посадових осіб податкового органу до проведення перевірки.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

31.01.2020 до суду надійшов відзив відповідача із додатковими доказами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2020 провадження у даній адміністративній справі зупинено до набрання законної сили судовими рішеннями у справах № 640/14583/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стамар-Крокус" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 17.07.2019 № 10194 та № 640/13969/19 19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стамар-Крокус" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення від 23.07.2019 № 138103 про застосування адміністративного арешту.

Відповідно до Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-ІХ ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва; утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві; визначено територіальну юрисдикцію Київського міського окружного адміністративного суду, яка поширюється на місто Київ.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-ІХ, дана справа надіслана до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

20.03.2024 вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2024 справа розподілена судді Войтовичу І.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 адміністративну справу прийнято до провадження, поновлено провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 здійснено заміну Головного управління ДФС у м. Києві () у справі № 640/18380/19 його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві, як відокремленим підрозділом ДПС (код ЄДРПОУ ВП 44116011)

Встановивши правові позиції сторін та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

Встановлені обставини судом

17.07.2019 Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі положень підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України винесено наказ № 10194 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Стамар-Крокус" ()».

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що предметом документальної позапланової виїзної перевірки є дотримання відповідачем вимог податкового законодавства під час декларування податкових зобов`язань за результатами вчинення протягом 2016 року господарських операцій з контрагентами: ТОВ «Апостеріорі», ТОВ «Єлагін» та ТОВ «Житлобудмонтаж». При цьому, необхідність проведення вказаного контролюючого заходу пов`язана з ненаданням відповідачем документальних підтверджень на письмовий запит позивача від 28.05.2019 № 99607/10/26-15-14-02-02.

22.07.2019 уповноважений представник відповідача, ознайомившись із наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 17.07.2019 № 10194 про проведення перевірки та направленням на перевірку від 19.07.2019 № 1588/26-15-14-02-02), відмовився допустити посадову особу податкового органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, про що нею складено відповідний акт від 22.07.2019 № 1337/26-15-14-02-02.

Відповідно до пояснень представника відповідача, викладених в акті від 22.07.2019 № 1337/26-15-14-02-02, недопуск посадової особи податкового органу здійснено у зв`язку з відсутністю законодавчо визначених підстав для проведення документальної позапланової виїзної перевірки. Доводи податкового органу про ненадання платником податків документальних підтверджень на письмовий запит позивача від 28.05.2019 № 99607/10/26-15-14-02-02 представником відповідача відхилено з підстав відсутності у підприємства обов`язку надавати відповідь на такий запит разом з документальними доказами.

23.07.2019 Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено рішення № 138103, яким на підставі положень підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стамар-Крокус" умовний адміністративний арешт майна платника податків.

З метою підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків податковим органом в порядку статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України подано відповідну заяву (адміністративна справа № 640/13793/19).

Крім того, позивач з метою застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

У свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю "Стамар-Крокус", не погоджуючись із наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 17.07.2019 № 10194 про проведення перевірки та рішенням від 23.07.2019 № 138103 про застосування адміністративного арешту майна, оскаржило їх до суду (адміністративні справи № 640/14583/19 та № 640/13969/19).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.07.2019 в адміністративній справі № 640/13793/19 заяву Головного управлінням ДФС у м. Києві про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Стамар-Крокус" повернуто заявнику на підставі частини третьої статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно загальнодоступної інформаційної бази "Єдиний державний реєстр судових рішень" вбачається, що 01.11.2021 Окружним адміністративним судом м. Києва винесено рішення в адміністративній справі № 640/13969/19, яким відмовлено у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Стамар-Крокус" про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 23.07.2019 № 138103 про застосування адміністративного арешту майна.

Окружний адміністративний суд у своєму рішенні зазначив, що оскільки обґрунтованість адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Стамар-Крокус", застосованого рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 23.07.2019 № 138103, не була підтверджена судом протягом строку, визначеного пунктом 94.10 статті 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна припиняється, а рішення податкового органу про його застосування фактично вичерпує свою дію, у зв`язку з чим таке рішення не порушило права та охоронювані законом інтереси платника податків.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.12.2021 в адміністративній справі № 640/14583/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду м. Києва від 18.04.2022, у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Стамар-Крокус" про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 17.07.2019 № 10194 про проведення перевірки відмовлено.

Як вбачається зі змісту вказаних рішень, суди першої та апеляційної інстанцій в рамках розгляду адміністративної справи № 640/14583/19 дійшли висновку про необґрунтоване ігнорування Товариством з обмеженою відповідальністю "Стамар-Крокус" обов`язку з надання пояснень та документального підтвердження господарських операцій, запитуваних відповідачем, у зв`язку з чим у податкового органу було достатньо правових підстав для винесення наказу від 17.07.2019 № 10194 та проведення документальної позапланової перевірки відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Застосовані судом норми права та висновки суду

Обов`язки та компетенція контролюючих органів, повноваження їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначені Податковим кодексом України.

В силу вимог пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий контроль це система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України).

Статтею 21 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у разі виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок визначено статтею 81 Податкового кодексу України.

Так, в силу вимог пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Абзацом 5 цього пункту передбачено, що непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При цьому, відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Вказана норма кореспондується з положеннями статті 16 Податкового кодексу України, згідно з якими до обов`язків платника податків належить, зокрема: подання на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків та зборів (у письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання); неперешкоджання законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконання законних вимог такої посадової особи; допуск посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 81.2 статті 81 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

В силу приписів пункту 94.1 та підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу, в якості виняткового способу забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, може бути застосовано адміністративний арешт майна платника податків (далі арешт майна).

Відповідно до пункту 94.3 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Пунктом 94.4 цієї статті визначено, що арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно з приписами пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом (пункт 94.10 статті 94 Податкового кодексу України).

У свою чергу, арешт коштів на рахунку платника податків в силу вимог пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

В силу вимог пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України, припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з: відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим; погашенням податкового боргу платника податків; усуненням платником податків причин застосування адміністративного арешту; ліквідацією платника податків, у тому числі внаслідок проведення процедури банкрутства; наданням відповідному контролюючому органу третьою особою належних доказів про належність арештованого майна до об`єктів права власності цієї третьої особи; скасуванням судом або контролюючим органом рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про арешт; прийняттям судом рішення про припинення адміністративного арешту; пред`явленням платником податків дозволів (ліцензій) на провадження діяльності, а також документа, що підтверджує реєстрацію реєстраторів розрахункових операцій, здійснену в установленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; фактичним проведенням платником податків інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у тому числі зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

При цьому, звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду (пункт 94.6 статті 94 Податкового кодексу України).

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що у разі виявлення податковим органом обставин, визначених пунктом 94.2 Податкового кодексу України, у тому числі, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу, податковий орган вправі застосувати винятковий спосіб забезпечення виконання платником податків визначених законом обов`язків, яким є адміністративний арешт.

При цьому, підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 820/1929/17, обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування: або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

При цьому, адміністративний арешт майна платника податків, відмінного від коштів на рахунках, припиняється, зокрема, у разі відсутності протягом 96 годин рішення суду про визнання такого арешту обґрунтованим.

У свою чергу кошти на рахунках платника податків, що піддані арешту на підставі судового рішення, звільняються з-під арешту також в судовому порядку.

Положення статті 94 Податкового кодексу України не визначають послідовності процедур застосування адміністративного арешту майна та адміністративного арешту коштів. Адміністративний арешт коштів платника податків не є похідним від адміністративного арешту майна, відмінного від коштів, оскільки є рівнозначним способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків.

Таким чином, арешт на кошти платника податків може бути накладений за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, та не залежить від наявності рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Відсутність судового рішення про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків не обмежує право податкового органу на звернення до суду про застосування арешту коштів на рахунках, але за умови наявності відповідних підстав, визначених Податковим кодексом України.

Аналогічну правову позицію висвітлено Верховним Судом у постановах від 04.03.2021 в адміністративній справі № 805/3339/17-а, 08.11.2024 в адміністративній справі № 813/2932/17.

Суд також звертає увагу на те, що законодавчому рівні передбачено два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування: 1) адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як визначений статтею 94 Податкового кодексу України спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, який в залежності від виду майна застосовується за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу або судовим рішенням; 2) арешт коштів та інших цінностей платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу (підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України).

За наведених обставин стан розрахунків відповідача з бюджетом не підлягає дослідженню в рамках розгляду даної справи, оскільки адміністративний арешт коштів, про застосування якого просить позивач у даній справі, не стосується необхідності погашення податкового боргу відповідача, а є винятковим способом забезпечення виконання відповідачем його податкового обов`язку, пов`язаного з допуском до проведення посадовими особами податкового органу контролюючого заходу.

Аналогічної правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.02.2020 в адміністративній справі № 826/8691/16 та 23.04.2021 в адміністративній справі № 640/20759/18.

Таким чином, в рамках розгляду даної справи дослідженню підлягають обставини наявності/відсутності у податкового органу законних підстав для проведення перевірки відповідача, дотримання податковим органом процедури її призначення та проведення. Крім того, з`ясуванню підлягає питання наявності/відсутності визначених абзацом п`ятим пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України обставин, які є безумовною підставою для недопущення платником податків посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вже зазначалось судом вище, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.12.2021 в адміністративній справі № 640/14583/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду м. Києва від 18.04.2022, у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Стамар-Крокус" про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 17.07.2019 № 10194 про проведення перевірки відмовлено.

В рамках розгляду вказаної справи суди дослідили обставини складання та направлення податковим органом на адресу підприємства запиту від 28.05.2019 № 99607/10/26-15-14-02-02 про надання пояснень та їх документального підтвердження та дійшли висновку про необґрунтоване ігнорування Товариством з обмеженою відповідальністю "Стамар-Крокус" обов`язку з надання пояснень та документального підтвердження господарських операцій, запитуваних відповідачем, у зв`язку з чим у податкового органу було достатньо правових підстав для винесення наказу від 17.07.2019 № 10194 та проведення документальної позапланової перевірки відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Слід також зазначити, що під час розгляду даної справи представник відповідача не заперечував, що уповноваженою особою податкового органу було дотримано визначені пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України умови пред`явлення наказу на проведення перевірки, направлення на перевірку та посвідчення перевіряючого.

Обставин оформлення наведених вище документів з порушенням вимог, визначених цим пунктом, у ході судового розгляду справи не встановлено.

Зважаючи на положення статті 78 та пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, враховуючи обставини, встановлені рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.12.2021 в адміністративній справі № 640/14583/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду м. Києва від 18.04.2022, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача обґрунтованих підстав для відмови в допуску позивача до проведення позапланової виїзної перевірки на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 17.07.2019 № 10194.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги ту обставину, що відповідач за наявності законних підстав для проведення позапланової виїзної перевірки, призначеної на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 17.07.2019 № 10194, відмовився від допуску посадової особи податкового органу до її проведення, що в силу положень статті 94 Податкового кодексу України наділяє податковий орган правом на звернення до суду з метою застосування адміністративного арешту коштів платника податків; доказів проведення контролюючого заходу з предметом перевірки, аналогічним тому, що зазначений у вказаному вище наказі, на день прийняття рішення не надано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Застосувати адміністративний арешт коштів на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Стамар-Крокус" (місцезнаходження: вул Лук`янівська, буд. 63, нежиле приміщення № 168/В ЛІТ А/, м. Київ, 04071; ), а саме: р/р НОМЕР_1 , відкритий в Столичній філії АТ КБ "ПРИВАТБАНК", м. Київ (МФО 380269); р/р НОМЕР_2 , відкритий в Столичній філії АТ КБ "ПРИВАТБАНК», м. Київ (МФО 380269); р/р НОМЕР_3 , відкритий в АТ "ПРОКРЕДИТБАНК" (МФО 320984); р/р НОМЕР_4 , відкритий в ПАТ "МТБ БАНК" (МФО 328168); р/р НОМЕР_5 , відкритий в ПАТ "МТБ БАНК" (МФО 328168); р/р НОМЕР_6 , відкритий в ПАТ "МТБ БАНК" (МФО 328168); р/р НОМЕР_7 , відкритий в ПАТ "МТБ БАНК" (МФО 328168); р/р НОМЕР_8 , відкритий в ПАТ "МТБ БАНК" (МФО 328168); р/р НОМЕР_9 , відкритий в ПАТ "МТБ БАНК" (МФО 328168); р/р НОМЕР_10 , відкритий в ПАТ "МТБ БАНК" (МФО 328168).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.