Справа № 380/10190/25
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 рокусправа № 380/10190/25
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сікер» до Львівської митниці про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сікер» (далі позивач, Товариство) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Львівської митниці (далі відповідач, митний орган), у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/900268/2 від 30.04.2025;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/900275/2 від 06.05.2025.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з метою виконання умов зовнішньоекономічного договору здійснив поставку й подальше митне оформлення товару, митну вартість якого задекларував за основним методом (за ціною договору (контракту)), на підтвердження чого надав митному органу належний та достатній пакет документів. Натомість відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів. Позивач переконаний, що надані документи підтверджують заявлені числові значення складових митної вартості товарів, не містять ні розбіжностей, ні ознак підробки, а сумніви відповідача безпідставні та необґрунтовані.

Ухвалою суду від 26.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

На адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 47995 від 10.06.2025) у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що документи, що були подані до митного оформлення містили розбіжності та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару, у зв`язку з чим у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначеної декларантом митної вартості, про що зазначено безпосередньо і в рішенні про коригування митної вартості. Окремо наголосив на тому, що необхідність витребування документів є передусім способом упевнитися в тому, що декларант правильно визначив митну вартість. Повідомив, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товарів. Натомість митний орган має довести обґрунтованість сумнівів.

На підставі цього вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягають скасуванню. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

На адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 48521 від 11.06.2025) у якому навів додаткові аргументи про незаконність застосовного другорядного способу коригування митної вартості товарів, а також додатково пояснив стосовно релевантності практики Верховного Суду на яку посилається у позовній заяві.

Суд всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сікер» здійснює діяльність у сфері неспеціалізованої оптової торгівлі (КВЕД 46.90). Для здійснення господарської діяльності позивач уклав із компанією ZHEJIANG LINGSHA TECHNOLOGY CO., LTD зовнішньоекономічний договір (контракт) № ТТС2208136 від 26.10.2022 (надалі Контракт № ТТС2208136).

Відповідно до Рахунку-фактури (інвойсу) № ТТС2408246-4 від 22.01.2025 та Рахунку-фактури (інвойсу) № ТТС2408248-5 від 20.02.2025 позивач придбав у продавця товар. З метою митного оформлення позивач подав до Львівської митниці митну декларацію № 25UA21U0 від 30.04.2025 та митну декларацію № 25UA41U4 від 06.05.2025, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації (батут в комплекті в розібраному вигляді).

Разом із згаданими митними деклараціями як підставу для застосування основного методу визначення митної вартості товару позивач до митного контролю надав наступні документи, які містять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зазначені у графі 44 митних декларацій:

Пакувальний лист (Packing list) Б/H від 22.01.2025; Б/H від 20.02.2025;

Рахунок-проформа (Proforma invoice) №TTC2408246-4 від 28.10.2024; № TTC2408248-5 від 30.10.2024;

Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № TTC2408246-4 від 22.01.2025; № TTC2408248-5 від 20.02.2025;

Коносамент (Bill of lading) №QN25010420 від 31.01.2025; № WWA25020169 від 25.02.2025;

Накладна УМВС (SMGS consignment note (rail)) № 31517162 від 22.04.2025; № 31517386 від 29.04.2025;

Автотранспортна накладна (Road consignnent note) № 5109 від 29.04.2025; № 8570 від 05.05.2025;

Сертифікат про походження товару (Certificate of origin) № 25C348000127/00014 від 07.02.2025; № 25С348000127/00027 від 21.02.2025;

Статус особи, яка подає митну декларацію 2

Загальна декларація прибуття № 25UA7523 від 22.04.2025; № 25UA05Z4 від 29.04.2025;

Банківський платіжний документ, що стосується товару № 1327 від 29.10.2024; № 1404 від 20.02.2025; № 1344 від 18.11.2024; № 1439 від 25.03.2025;

Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № LS-4640045 від 23.04.2025; № 60356 від 30.04.2025;

Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № TTC2208136 від 26.10.2022;

Договір про надання послуг митного брокера б/н від 19.04.2025;

Договір (контракт) про перевезення № 11-06-2019 від 11.06.2019; № 1966-Т/24 від 25.11.2025;

Копія митної декларації країни відправлення № 19472288 від 24.01.2025; № 19281248 від 21.02.2025;

За наслідками опрацювання поданих документів митний орган надіслав повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості. На вказану вимогу позивач надіслав:

1) за митною декларацією № 25UA21U0 від 30.04.2025: прайс-лист, інформацію з інтернет видань;

2) за митною декларацією № 25UA41U4 від 06.05.2025: прайс-лист, інформацію з інтернет видань, договір;

За результатами розгляду митної декларації № 25UA21U0 від 30.04.2025, № 25UA41U4 від 06.05.2025 та доданих документів митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/900268/2 від 30.04.2025 та № UA209000/2025/900275/2 від 06.05.2025. Прийняті рішення митний орган вмотивував таким:

1) У гр. 33 рішення № UA209000/2025/900268/2 від 30.04.2025 митний орган зазначив наступні зауваження:

- поставка товару, здійснювалась на підставі контракту від 26.10.2022 № ТТС2208136 (далі - Контракт), укладеного між ZHEJIANG LINGSHA TECHNOLOGY CO., LTD (постачальник) та ТОВ «Сікер» (покупець), згідно з яким постачання товару, зазначеного у проформах-інвойсах, буде здійснено протягом 120 (сто двадцяти) календарних днів після підписання Контракту повноважними представниками обох сторін (пункт 2.1); загальна вартість товару, що поставляється за цим контрактом, становить но більше 2 000 000 USD (пункт 3); Контракт діє до моменту виконання сторонами всіх зобов`язань щодо нього в повному обсязі. Будь-які зміни та доповнення до Контракту дійсні за умови, якщо вони вчинені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін. Дійсними та обов`язковими для постачальника-продавця та покупця визнаються лише ті зміни та доповнення, які зроблені за взаємною угодою. Під угодою в письмовій формі про зміну або доповнення контракту розуміється угоди, оформлені у вигляді додаткової угоди та додані до тексту контракту, а також ті, що досягнуті шляхом обміну телеграмами або електронною поштою (пункт 10). Першочергово слід відмітити, що контракт не містить відомостей щодо повноважного представника постачальника який з урахуванням умов пунктів 2.1, 10 контракту має право його укладати. Загалом, при детальнішому вивченні можна дійти висновку, що контракт в принципі не підписаний ніким з боку продавця, а містить лише відтиск штампу з імітацією рукописних ієрогліфів. Повністю ідентичний штамп можна побачити на інших документах - інвойсі, проформі, пакувальному листі;

- відповідно до п. 1.2 Контракту продавець постачає товар партіями на підставі замовлень покупця, які до митного оформлення декларантом не надано;

- п.10 контракту передбачається, що даний контракт вступає в дію з моменту його підписання обома сторонами і діє до моменту виконання сторонами всіх зобов`язань щодо нього у повному обсязі. У той же час контрактом не визначено поняття момент повного виконання. При цьому, а урахуванням того, що контракт укладено у м. Львів, Україна, то до такого застосовується законодавство України, отже строк дії договору обов`язково погоджується при укладанні сторонами (4.3 ст.180 ГКУ). При цьому строк - є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія. Однак, контракт на містить положень щодо строку дії контракту, що не дозоляє перевірити його чинність на момент подання митної декларації щодо оцінюваних товарів, враховуючи що такий укладено понад 1 рік назад.

Митна декларації країни експорту від 24.01.2025 № 19472288 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту товарів, через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в цій відомості не є остаточними;

Відповідно до розділу 4 договору про транспортно-експедиторське обслуговування від 11.06.2019 № 11-06-2019 клієнт оплачує при перевезенні морським транспортом, платежі за послуги з перевезення вантажу та супутні витрати пов`язані з таким перевезенням протягом 3 банківських днів: моменту виставлення рахунку, але до вивозу вантажу з порту. Однак, банківські платіжні документи які підтверджують факт оплати таких послуг декларантом до митного оформлення на надані. Варто зауважити, що згідно із товаросупровідними документами транспортування товару здійснювалось за маршрутом порт Нінбо, Китай - порт Гданськ, Польща - с. Гостинцеве, Україна на заявлених умовах поставки FOB - Нінбо, Китай. При цьому, коносамент від 31.01.2025 № QN25010420 підтверджує транспортування товару за маршрутом порт Нінбо, Китай - порт Гданськ. Польща; УМВС накладна від 22.04.2025 № 31517162 за маршрутами порт Глівіце, Польща - с. Мостиська Другі, Україна: CMR від 29.04.2025 № 5109 за маршрутом с. Мостиська Другі, Україна - с. Гостинцеве, Україна. Зазначене свідчить про перевезення товару за маршрутом порт Гданськ, Польща - Глівіце, Польща (відстань близько 500 км), а також здійснення навантаження/ перевантаження товару у Глівіце, Польща. Таким чином, до митного оформлення не подано транспортний документ від Гданську до Глівіце, а також документи які підтверджують витрати по навантаженню/розвантаженню товару в Глівіце, що не дає змоги митному органу здійснити перевірку складових митної вартості (навантаження/розвантаження в Глівіце).

2) У гр. 33 рішення № UA209000/2025/900275/2 від 06.05.2025митний орган зазначив наступні зауваження:

- поставка товару, здійснювалась на підставі контракту від 26.10.2022 № ТТС2208136 (далі - Контракт), укладеного між ZHEJIANG LINGSHA TECHNOLOGY CO., LTD (постачальник) та ТОВ «Сікер» (покупець), згідно з яким постачання товару, зазначеного у проформах-інвойсах, буде здійснено протягом 120 (сто двадцяти) календарних днів після підписання контракту повноважними представниками обох сторін (пункт 2.1); загальна вартість товару, що поставляється за цим контрактом, становить не більше 2 000 000 USD (пункт 3); контракт діє до моменту виконання сторонами всіх зобов`язань щодо нього в повному обсязі. Будь-які зміни та доповнення до контракту дійсні за умови, якщо вони вчинені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін. Дійсними та обов`язковими для постачальника-продавця та покупця визнаються лише ті зміни та доповнення, які зроблені за взаємною угодою. Під угодою в письмовій формі про зміну або доповнення контракту розуміються угоди, оформлені у вигляді додаткової угоди та додані до тексту контракту, а також ті, що досягнуті шляхом обміну телеграмами або електронною поштою (пункт 10). Також, слід відмітити, що контракт не містить відомостей щодо повноважного представника постачальника який з урахуванням умов пунктів 2.1, 10 контракту має право його укладати. Загалом, при детальнішому вивченні можна дійти висновку, що контракт не підписаний ніким з боку продавця, а містить лише відтиск штампу з імітацією рукописних ієрогліфів. Повністю ідентичний штамп можна побачити на інших документах - інвойсі, проформі, пакувальному листі.

- Відповідно до п. 1.2 Контракту продавець постачає товар партіями на підставі замовлень покупця, які до митного оформлення декларантом не надано;

- Пунктом10 контракту передбачається, що даний контракт вступає в дію з моменту його підписання обома сторонами і діє до моменту виконання сторонами всіх зобов`язань щодо нього у повному обсязі. У той же час контрактом не визначено поняття момент повного виконання. При цьому, з урахуванням того, що контракт укладено у м. Львів, Україна, то до такого застосовується законодавство України, тому строк дії договору обов`язково погоджується при укладанні сторонами (4.3 ст.180 ГКУ). При цьому строк - є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія. Однак, контракт на містить положень щодо строку дії контракту, що не дозоляє перевірити його чинність на момент подання митної декларації щодо оцінюваних товарів, враховуючи що такий укладено понад 1 рік назад;

- митна декларація країни експорту від 21.02.2025 № 19281248 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту товарів, через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в цій відомості не є остаточними;

- відповідно до п.2.1 Договору № 1966-Т/24 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів від 25.11.2024 року, організація виконання експедитором визначених договором послуг здійснюється на підставі заявки, яка формується та узгоджується сторонами. Заявка є додатком та невід`ємною частиною договору. Відповідно до п. 4.1 договору ціна послуг погоджується сторонами в заявці, а відповідно п 4.3 договору оплата робіт та послуг здійснюється клієнтом протягом 3-х банківських днів на умовах передоплати на підставі рахунків виставлених експедитором якщо у заявці або інших додатках до договору не узгоджені інші терміни, порядок та умови розрахунків. Слід зазначити, що заявка до митного оформлення декларантом не надана, як і не надано банківські платіжні документи які підтверджують факт оплати послуг. Згідно з товаросупровідними документами транспортування товару здійснювалось за маршрутом порт Нінбо, Китай - порт Гданськ, Польща - с. Гостинцеве, Україна на заявлених умовах поставки FOB Нінбо, Китай. При цьому, коносамент від 25.02.2025 р. за № WWA25020169 підтверджує транспортування товару за маршрутами порт Нінбо, Китай - порт Гданськ, Польща; УМВС накладна від 29.04.2025 р за № 31517386 за маршрутами порт Глівіце, Польща - с. Мостиська Друг, Україна: CMR від 05.05.2025 р. за № 8570 за маршрутом с. Мостиська Другі, Україна - с. Гостинцеве, Україна. Отже, зазначене свідчить про перевезення товару за маршрутом порт Гданськ, Польща - Глівіце, Польща (відстань близько 500 км), а також здійснення навантаження/ перевантаження товару у Глівіце, Польща. Таким чином, до митного оформлення не подано транспортний документ від Гданську до Глівіце, а також документи які підтверджують витрати по навантаженню/розвантаженню товару в Глівіце, шо не дає змоги митному органу здійснити перевірку складових митної вартості (навантаження/розвантаження в Глівіце).

Позивач в порядку ч. 7 ст. 55 МК України подав митного оформлення нову митну декларацію № 25UA42U0 від 30.04.2025 та № 25UA36U0, згідно з якими сплатив заставу грошових коштів у відповідності до відкоригованої митної вартості товару.

Не погоджуючись із такими рішеннями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірні правовідносини врегульовані приписами МК України, який визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, зокрема, відомості про фактурну вартість товарів; митну вартість товарів та метод її визначення (п.п. «є» та п.п. «ж» п. 5 ч. 8 ст. 257 МК України).

Згідно ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України). Згідно з ч. 4-5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари тобто загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу, а саме: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 1-3 ст. 57 МК України). Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом (ч. 4 ст. 57 МК України).

Декларант який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний, зокрема подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (п. 2 ч. 2 ст. 52 МК України).

Приписи ст. 53 МК України визначають вичерпний перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. За змістом ч. 2 вказаної статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст. 54 МК України).

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3 ст. 54 МК України).

Положення ч. 2 ст. 55 МК України визначають, що письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 55 МК України вказане рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Такими випадками згідно ч. 6 ст. 54 МК України є: 1) невірно проведений декларантом розрахунок митної вартості; 2) неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У випадку незгоди декларанта з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу на строк 90 днів з дня випуску товарів (ч. 7 ст. 55 МК України).

Отже, системний аналіз вищевикладених норм МК України дозволяє зробити такі висновки:

- основним методом визначення митної вартості товарів є метод «за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)»;

- МК України визначає вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, а також забороняє вимагати будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в статті 53 цього кодексу;

- митний орган має повноваження витребувати додаткові документи лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- МК України визначає чіткий перелік обставин, які зумовлюють виникнення обґрунтованого сумніву щодо визначеної декларантом митної вартості товару.

Предметом спірних правовідносин є законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів. Позивач вважав, що зауваження, які висловив митний орган безпідставні, а другорядний метод визначення митної вартості товарів застосований незаконно.

Щодо обґрунтованості й законності оскаржуваних рішень суд зазначає таке.

Дослідивши зміст гр. 33 оскаржуваних рішень суд наступним чином узагальнює зауваження митного органу, які стали підставою для коригування митною вартості товарів:

1) зовнішньоекономічний контракт не містить достатніх відомостей про повноваження особи, що його підписала; контракт "містить лише відтиск штампу з імітацією рукописних ієрогліфів";

2) позивач не надав до митного оформлення замовлення на поставку товару, які передбачені приписами зовнішньоекономічного контракту;

3) контракт на містить положень щодо строку дії контракту, що не дозоляє перевірити його чинність на момент подання митної декларації щодо оцінюваних товарів;

4) експортна декларація країни відправлення не містить дати експорту товару;

5) позивач не надав до митного оформлення заявку на транспортування товару, банківських платіжних документів, які підтверджують факт оплати витрат на транспортування товару до митного оформлення не подано транспортний документ від Гданську до Глівіце, а також документи які підтверджують витрати по навантаженню/розвантаженню товару в Глівіце;

Надаючи правову оцінку аргументам митного органу у цій частині, суд зазначає наступне.

Щодо зауваження відповідача про те, що зовнішньоекономічний контракт не містить відомостей щодо повноважного представника постачальника, який має право його укладати, та підпису суд зазначає, що на законодавчому рівні не визначено форми зовнішньоекономічних договорів (контрактів). Положення про форму зовнішньоекономічних договорів було затверджено наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України № 201 від 06.09.2001, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства № 1275 від 06.07.2020.

Суд критично оцінює доводи позивача про дійсність укладеного Контракту № ТТС2208136 та підкріплення їх листом Компанії ZHEJIANG LINGSHA TECHNOLOGY CO., LTD від 21.03.2024. Суд встановив, а позивач не заперечує той факт, що він не долучав такий лист продавця товару до митного оформлення товару. При цьому позивач мав можливість надати такий лист до митного оформлення як при первинній подачі документів так і в порядку ч. 8 ст. 55 МК України. Суд не бере до уваги покликання позивача на постанову Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 200/6156/20-а, оскільки така стосується податкових правовідносин й права платника податків спростовувати висновки контролюючого органу за результатами податкової перевірки.

Суд також зазначає, що зауваження митного органу в цій частині в цілому зводилося до сумнівів стосовно автентичності зовнішньоекономічного контракту. Такий сумнів, на думку суду, можна вважати обґрунтованим, оскільки наявність у зовнішньоекономічному контракті самого лише факсимільного зображення підпису та печатки компанії продавця можна розцінювати як «наявні ознаки підробки» в контексті ч. 3 ст. 53 МК України. Отже, суд дійшов висновку, що за таких обставин митний орган мав повноваження витребовувати у позивача додаткові документи.

Також судом встановлено, що позивач надав до митного оформлення інші документи, а саме: Коносаменти, пакувальні листи, автотранспортні накладні (CMR), а також банківські платіжні документи на підтвердження оплати вартості товару в кожному із яких міститься згадка про реквізити продавця товару компанію ZHEJIANG LINGSHA TECHNOLOGY CO., LTD від 21.03.2024. Наведені документи в своїй сукупності підтверджують факт виникнення договірних зобов`язань між позивачем та цієї компанією, та факт поставки товару в межах цих зобов`язань. Суд наголошує, що митний орган зобов`язаний в сукупності здійснити оцінку таких документів в межах висловленого зауваження.

Отже, сумніви митного органу в частині дійсності зовнішньоекономічного контракту необґрунтовані й не могли стати причиною для коригування митної вартості товару.

Суд відхиляє зауваження митного органу про відсутність замовлень на поставку товару. У п. 1.2 Контракту № ТТС2208136 сторони передбачили, що продавець постачає товар партіями на підставі замовлень покупця. Однак, жодні приписи Контракту № ТТС2208136 не дають підстав стверджувати, що в такі замовлення містять числові значення складових митної вартості товару. Суд встановив, що позивач надав до митного оформлення рахунки-фактури, які містили числові значення про фактурну вартість ввезеного товару й стосовно яких митний орган не навів ніяких зауважень. Приписи ч. 2 ст. 53 МК України передбачають надання до митного оформлення саме рахунків-фактур, на відміну від замовлень на поставку товару.

Стосовно аргументу митного органу щодо дії зовнішньоекономічного контракту суд зазначає таке. Пункт 10 контракту № TTC2208136 передбачає, що він набирає чинності з його підписання та діє до моменту виконання сторонами всіх зобов`язань щодо нього в повному обсязі. У п. 3 цього ж контракту вказано, що загальна вартість товару, що поставляється за цим контрактом, становить не більше 2000000,00 USD. Отже, з наведеного слідує, що контракт № ТТС2208136 від 26.10.2022 є довгостроковим та розрахований на велику кількість поставок до повного виконання та розрахунку між сторонами, що спростовує доводи відповідача у цій частині.

Стосовно аргументів відповідача про те, що митні декларації країни відправлення не містять у них дати експорту, суд зазначає, що митна декларація країни відправлення за змістом ч. 2 ст. 53 МК України не є основним документом, який підтверджує митну вартість товарів. Експортна декларація країни відправлення не є тим документом яка містить відомості про числові значення фактурної вартості товару, а отже митний орган не міг висловлювати зауваження стосовно неї. При цьому, декларант не впливає на порядок її заповнення та подає її митному органу у тому вигляді, в якому отримав від відправника.

Отже, вказане зауваження митного органу є безпідставним та необґрунтованим.

Стосовно зауважень митного органу про непідтвердження числових значень транспортування товару суд зазначає таке.

Суд з`ясував, що поставка товару здійснювалась на умовах FOB згідно Incoterms. За цими умовами покупець несе усі ризики і витрати по поставці товару з моменту завантаження товару на борт корабля.

Для організації перевезення позивач залучив двох перевізників: ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» (на підставі договору № 11-06-2019 про транспортно експедиторське обслуговування від 11.06.2019) та ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК» (на підставі договору № 1966-Т/24 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів).

Відповідно до п. 2.1.1 Договору № 11-06-2019 експедитор зобов`язаний при необхідності для виконання зобов`язань за договором укладати від свого імені договори з транспортними організаціями. Відповідно до п. 2.1.2 Договору № 11-06-2019 експедитор зобов`язаний представляти інтереси клієнта у взаєминах з перевізниками, портами, аеропортами, державними органами та іншими організаціями у зв`язку з перевезенням, перевалкою, ТЕО вантажів клієнта. Згідно з п. 4.1.6 договору № 11-06-2019 виконані послуги регламентуються актом виконаних робіт.

Схожі за своїм змістом положення наведені й у п. 3.1.1-3.1.3, та п. 4.2 договору № 1966-Т/24).

Отже, в обох випадках експедитори були наділені широкими повноваженнями на вчинення дій в інтересах клієнта для транспортування товару з порту відвантаження то пункту призначення. При цьому остаточні суми та суть наданих послуг мали б бути наведені у відповідних рахунках.

Суть зауваження митного органу зводилась до того, що позивач не надав підтвердження стосовно перевезення товару на відрізку довжиною близько 500 км. по маршруту Ґданськ (порт відвантаження) Глівіце (місце завантаження товару на залізничні вагони).

Суд встановив, що позивач надав до митного оформлення Рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг №LS-4640045 від 23.04.2025 та №60356 від 30.04.2025.

З Рахунку-фактури №LS-4640045 від 23.04.2025 вбачається, що експедитор надав, зокрема, послуги стосовно міжнародного залізничного перевезення вантажу за межами державного кордону України та транспортно-експедиторського обслуговування за межами кордону України.

З рахунку-фактури № 60356 від 30.04.2025 слідує, що експедитор надав, зокрема, мультимодальні послуги стосовно перевезення залізничним транспортом по маршруту Гданськ- Мостиська.

Для суду очевидно, що поставлений товар необхідно було перевезти певним видом транспорту (або автомобільним або залізничним) з порту в м. Ґданськ до м. Глівіце, Польща, й що організація цього перевезення була обов`язком відповідного експедитора. Суд підкреслює, що в обох рахунках зазначені надані послуги стосовно як залізничного так і автомобільного перевезення за межами кордону України. При цьому, у рахунку № 60356 від 30.04.2025 вказано про залізничне перевезення товару по маршруту Гданськ- Мостиська, що, виходячи із наданих до митного оформлення документів, включає в себе залізничне перевезення до м. Глівіце.

Ці відомості додатково підтверджуються й листами ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК» №1 від 20.05.2025 та ТОВ «ЛАМАГ ШИПІНГ» б/н від 20.05.2025. Однак, ці листи суд оцінює критично, оскільки позивач не надав таких листів до митного оформлення.

Суд підкреслює, що й без таких листів позивач належним чином підтвердив числові значення витрат на транспортування товару за межами митного кордону України. Зауваження митного органу щодо транспортування товару в межах окремої частини маршруту ґрунтуються лише на припущеннях.

Суд також відхиляє зауваження митного органу стосовно неподання до митного оформлення заявок на перевезення вантажу. Як встановлено судом, в обох випадках саме рахунки експедитора були остаточними документами, які визначали ціну послуг.

Суд також відхиляє зауваження стосовно неподання банківських платіжних документів на оплату транспортування товару, оскільки несплата послуг експедитора може лише створювати підстави для притягнення клієнта до договірної відповідальності, однак не впливає на числові значення складових митної вартості товару.

З урахуванням вищевикладеного, а також беручи до уваги відсутність будь-яких належних доказів на підтвердження позиції митного органу, суд вважає, що позивач для митного оформлення надав всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованих товарів, які містили необхідні числові показники митної вартості. Тому, відповідач безпідставно застосував інший (другорядний) метод визначення митної вартості товару.

Суд також наголошує на тому, що митний орган має повноваження вимагати додаткові документи лише у разі, коли подані для митного оформлення документи, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, містять розбіжності, ознаки підробки або відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Однак, зі змісту вимог митного органу неможливо встановити недоліки, які не дозволили погодитися із заявленою митною вартістю та яким чином ці недоліки можливо усунути. Тому, митний орган на стадії витребування додаткових документів не забезпечив позивачу належне розуміння, з яких причин та які саме документи необхідно додатково надати.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав переконливих доказів, які б підтверджували правомірність прийняття оскаржуваних рішень щодо коригування митної вартості товарів. Тому, такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Суд також звертає увагу на сталу практику Європейського суду з прав людини, згідно з якої право на справедливий суд за п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (див. до прикладу п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 (заява № 4909/04). Аналогічні за своєю суттю приписи наведені й у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи.

Враховуючи наведе, суд констатує, що він надав відповідь на всі аргументи, які мають значення для правильного вирішення справи.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки суд вирішив задовольнити позов повністю, отже судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Стосовно заявлених витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду наступні документи:

1) Договір № 1-01/02/22 про надання правової допомоги від 01.02.2022;

2) Додаткову угоду № 1-68 до Договору № 1-01/02/22 про надання правової допомоги від 01.02.2022 з п. 2.1 якого слідує, що сторони погодили вартість витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, та вона становитиме 20000 грн.;

3) Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі № 380/10190/25;

Суд вважає, що визначена сума понесених витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду цієї справи не є належним чином обґрунтованою та завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.09.2019 у справі № 826/8890/18.

Ураховуючи, що вказану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання як справу незначної складності, з огляду на наявність усталеної судової практики у цій категорії спорів, суд вважає, що зазначений гонорар не є співмірним з обсягом проведеної роботи і вважає за можливе стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням вищевикладеного, судовий збір на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/900268/2 від 30.04.2025.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/900275/2 від 06.05.2025.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІКЕР» судовий збір у сумі 10 232 (десять тисяч двісті тридцять дві) грн 90 коп.

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІКЕР» за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці 4000 (чотири тисячі) грн 00 коп. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СІКЕР» (вул. Львівська 2/101 с. Гостинцеве Мостиський район Львівська область; )

Відповідач: Львівська митниця (79000 м. Львів вул. Костюшка 1; ).

Суддя Р.П. Качур