Справа № 240/11448/24
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/11448/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

01 грудня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягають у відмову в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років згідно статті 55 Закону №796 протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років згідно статті 55 Закону №796 з 26.03.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити нарахування та виплату пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років згідно статті 55 Закону №796, починаючи з 26.03.2024.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області від 02 квітня 2024 року №86 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 із 23 березня 2024 року пенсію із зниженням пенсійного віку на п`ять років, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 26 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Розгляд заяви позивача від 26.03.2024 здійснювало, за принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.04.2024 №86 відмовлено в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Вказано: Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей, страховий стаж заявниці на дату звернення становить 37 років 02 місяці 23 дні. До страхового стажу зараховані всі періоди роботи. Право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку у заявниці відсутнє, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Період проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю згідно довідки № 65 від 27.01.2023 в с. Середи Житомирської області складає 04 роки 02 місяці 08 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки за досягнення 57- річного віку, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рекомендовано надати посвідчення потерпілого від ЧАЄС.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 03.04.2024 №0600-0208-8/40337 повідомило ОСОБА_1 про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст.49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII (далі - Закон №796-XII) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Положеннями ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII визначено умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

В силу абз. 1 ст.55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

За змістом абз.5 п.2 ст.55 Закону №796-XII встановлено, зокрема, що особи, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

Тобто, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем враховано період проживання позивача на території радіоактивного забруднення відповідно до довідки №65 від 27.01.2024.

Судом досліджено вказану довідку та встановлено, що у ній міститься інформація, що ОСОБА_1 постійно проживала в с. Середи, Новоград-Волинський (Ємільчинський) район, Житомирська область, з 26.04.1986 по 07.05.1992 (а.с. 120 на звороті).

З урахуванням змісту оскаржуваного рішення та довідки №65 від 27.01.2024, податковим органом визнається наявність у позивача права на зменшення пенсійного віку на 3 роки (2 роки - початкова величина, оскільки позивач з моменту аварії по 31.07.1986 проживав на території радіоактивного забруднення та додатково 1 рік за чотири проживання на зазначеній території )

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначив, що із 13.05.1992 по 06.07.2004 та із 06.07.2004 по 29.05.2024 зареєстрована та проживає в с. Руденька, Звягельського (Ємільчинського) району, а на підтвердження вказаних обставин надає до позову довідки: від 30.05.2024 №233 та від 29.05.2024 №203.

Однак, зазначені довідки не було надано до заяви про призначення пенсії від 26.03.2024, а тому не беруться судом до уваги.

Разом з тим, позивачем до заяви від 26.03.2024 було надано довідку ТОВ "Ємільчинський льонозавод" від 21.04.2023 №7 у якій вказано, що позивач із 15.04.1993 по 26.03.1999, із 29.09.2000 по 24.04.2001 та із 28.08.2001 по 22.05.2002 працювала на даному підприємстві (а.с. 122).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» смт.Ємільчине Житомирської обаласті було віднесено до зони посиленого радіологічного контролю.

В силу ст. 2 Закону України " Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей грунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов`язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров`я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони. Такими зонами є:

1)зона відчуження

2)зона безумовного (обов`язкового) відселення

3) зона гарантованого добровільного відселення

4) зона посиленого радіоекологічного контролю

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується через відповідних міністрів" №5459-VI від 16.10.2012, у Законі України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" у статті 2: частини третю і четверту виключити.

З урахуванням вказаних правових норм, у період, зазначений у довідці від 21.04.2023 №7, позивач працювала на території радіоактивного забруднення - зоні посиленого радіоекологічного контролю, всього: 05 років 11 місяців 12 днів (із 15.04.1993 по 26.03.1999), 6 місяців 27 днів (із 29.09.2000 по 24.04.2001) та 8 місяців 25 днів ( із 28.08.2001 по 22.05.2002).

Отже, із 26.04.1986 по 16.10.2012, позивач проживала на території радіоактивного забруднення - зоні посиленого радіоекологічного контролю більше десяти років.

Положення Закону №796-ХІІ за дотримання умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше ніж на 5 років.

Таким чином, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту статті 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Відтак позивач має право на зменшення пенсійного віку за додатковим критерієм - 1 рік за 3 роки проживання, але не більше 5 років, як потерпілий від Чорнобильської катастрофи особа, який постійно проживав у зоні посиленого радіологічного контролю, позаяк він станом на 01.01.1993 постійно проживала у цій зоні більше 4 років.

Беручи до уваги викладене, у позивача наявне право на користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за додатковою умовою 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, тобто ОСОБА_1 має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Серед іншого, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 по справі №569/7589/17 зазначалось: «Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону №796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На момент досягнення позивачем 55 років стаття 26 Закону № 1058-IV передбачала право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

В оскаржуваному рішенні від 02.04.2024 зазначено про наявність у позивача страхового стажу 37 років 02 місяці 23 дні. Такі відомості вбачаються й з розрахунку страхового стажу (а.с.126 на звороті, 127).

Єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії на підставі заяви від 26.03.2024 вказано недосягнення пенсійного віку (враховуючи визнання відповідачем строку проживання на території радіоактивного забруднення з моменту аварії по 01.01.1993, - 4 роки).

За наведених обставин, які підтверджують досягнення позивачем пенсійного віку (55 років), наявність необхідного страхового стажу (більше 37 років) та факт проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, а всього більше десяти років у такій зоні, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Зважаючи на вказане, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.04.2024 №86 є протиправним та не необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити позивачу пенсію за віком, слід зазначити наступне.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Однак, відповідачем при розгляді заяви позивача не було враховано, що повноваження державних органів не є дискреційними у даному випадку, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі №509/1350/17, оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву), зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Водночас, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається судом встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви від 26.03.2024 за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачці пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

Відтак, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області призначити та виплачувати пенсію за віком позивачу.

Щодо дати, з якої позивачу могла б бути призначена пенсія, то слід зауважити, що за приписами пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону №1058-ІV вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

Матеріалами справи підтверджено, що 55-річного віку позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) досягла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Із заявою про призначення пенсії звернулась 26.03.2024, тобто до спливу трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку. Відтак позивач має право на призначення пенсії з 23.03.2024 - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Рішення суду першої інстанції у частині позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити нарахування та виплату пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи, колегія суддів не переглядає через відсутність оскарження у цій частині.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.