Справа № 420/37772/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
01 грудня 2025 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Скупінська О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Військової частини НОМЕР_6 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії
До Одеського окружного адміністративного суду 07.11.2025 позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_6 Міністерства оборони України, в якій позивач просить суд:
1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, заробітної плати та додаткової винагороди у період з 14.11.2024 року по 29.05.2025 року та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, заробітної плати та додаткової винагороди у період з 14.11.2024 року по 29.05.2025 року;
3. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_6 Міністерство оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у період з 01.01.2024 року по 03.04.2024 року та зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у період з 01.01.2024 року по 03.04.2024 року;
4. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 14.11.2024 року по 29.05.2025 року та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 14.11.2024 року по 29.05.2025 року.
5. Визнати противними дії Військової частини НОМЕР_6 щодо не проведення нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 168, за час перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 22.02.2024 року по 20.03.2024 року та дії Військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення нарахування та виплати за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 05.08.2024 року по 19.08.2024 року, та з 05.02.2025 року по 17.03.2025 року у розмірі по 100 000,00 грн. пропорційно із розрахунку на місяць на користь ОСОБА_1 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, на користь ОСОБА_1 за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 22.02.2024 року по 20.03.2024 року та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди за час перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 05.08.2024 року по 19.08.2024 року, та з 05.02.2025 року по 17.03.2025 року у розмірі по 100 000,00 грн. пропорційно із розрахунку на місяць на користь ОСОБА_1 ;
6. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_4 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше проведених виплат та зобов`язати військову частину НОМЕР_4 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше проведених виплат у період з 15.03.2022 року по 31.12.2022 року;
7. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_6 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та зобов`язати військову частину НОМЕР_6 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум у період з 11.12.2023 року по 31.12.2023 року;
8. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_6 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у період з 01.01.2024 року по 03.04.2024 року та дії Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у період з 04.04.2024 року по 28.05.2025 року та зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у період з 01.01.2024 року по 03.04.2024 року та Військовоу частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у період з 04.04.2024 року по 28.05.2025 року;
9. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_6 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у період з 01.01.2024 року по 03.04.2024 року та дії Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у період з 04.04.2024 року по 29.05.2025 року у розмірі, що не перевищують місячного грошового забезпечення з урахуванням додаткової винагороди та зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у період з 01.01.2024 року по 03.04.2024 року та Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у період з 04.04.2024 року по 29.05.2025 року у розмірі, що не перевищують місячного грошового забезпечення з урахуванням додаткової винагороди.
10. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією» та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією»;
11. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_4 , Військової частини НОМЕР_6 , та Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 усього грошового забезпечення в тому числі одноразових видів грошового забезпечення (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, грошових компенсацій та інших виплат які належали за час проходження служби в тому числі на день звільнення) без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01 січня календарного року (а саме 01 січня 2022 року у розмірі 2481,00 гривні, 01 січня 2023 року У розмірі 2 684,00 гривні), а в період з 14.11.2024 року по 29.05.2025 року з урахуванням величини 2 684,00 гривні;
12. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 , Військову частину НОМЕР_6 , та Військову частину НОМЕР_2 , Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 усього грошового забезпечення за період в тому числі одноразових видів грошового забезпечення (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, грошових компенсацій та інших виплат які належали за час проходження служби в тому числі на день звільнення) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (а саме 01 січня 2022 року у розмірі 2481,00 гривні, 01 січня 2023 року у розмірі 2 684,00 гривні), а в період з 14.11.2024 року по 29.05.2025 року з урахуванням величини 2 684,00 гривні на відповідний тарифний коефіцієнт, перерахунок здійснити з урахуванням тих відсоткових розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які фактично належали та виплачувалися під час проходження служби;
13. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 04.04.2024 року по 29.05.2025 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.05.2025 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 04.04.2024 по 29.05.2025 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.05.2025 року.
Ухвалою судді від 11.11.2025 постановлено позовну заяву залишити без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду:
- позовної заяви з вимогами викладеними у відповідності до ч. 1 ст. 5 КАС України;
- доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_1 ;
- заяви/клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з заявленими вимогами та доказами, з зазначенням обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду.
24.11.2025 від позивача надійшла заява (вх. №ЕС/124072/25) про усунення недоліків позову та приєднання у вигляді додатку:
1. Уточнена позовна заява з доказами направлення іншим учасникам справи;
2. Копія наказу від 09.12.2023 року № 355;
3. Докази перебування у на стаціонарному лікуванні у КНП «МКЛ № 10» ОМР у період з 22.02.2024 по 20.03.2024 року та у ДУ «ІНСТИТУТ ОЧНИХ ХВОРОБ І ТКАНИННОЇ ТЕРАПІЇ ІМ. В.П. ФІЛАТОВА» у період з 05.08.2024 року по 19.08.2024 року;
4. Копія атестату військовослужбовця на речове майно №671 від 29.05.2025 року;
5. Копія довідки про доходи №375 та п. 31 та копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №150 від 29.05.2025 у належній якості;
6. Клопотання про витребування доказів;
7. Клопотання про поновлення строку на звернення до суду з позовною заявою
У клопотанні про поновлення строку позивач покликається, що наказом № 150 від 29.05.2025 молодшого сержанта ОСОБА_1 було звільнено з військової служби. Тим самим наказом було визначено суми грошових коштів, належних до виплати Позивачу. Таким чином, строк для звернення до суду з позовною заявою розпочався 30.05.2025 та тривав включно до 30.08.2025. Першочергово, позовна заява була подана ОСОБА_1 29.08.2025, тобто, в межах 3-місячного строку на звернення до суду з позовною заявою. Разом з тим, через проявлення надмірного формалізму з боку суду до поданої в межах строку позовної заяви остання була повернута заявнику, що зумовило наразі факт звернення до суду з позовною заявою повторно, з пропуском процесуального строку. Вказані обставини можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України.
Вирішуючи питання щодо можливості поновлення строку звернення, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 вказаної вище статті).
Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема частиною другою цієї статті.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Оцінюючи з точки зору поважності пропуску строку звернення до суду доводи позивача, викладені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, суд першої інстанції вказав, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20.11.2019 у справі № 9901/405/19, вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26.10.2023 (справа №990/139/23) та від 01.02.2024 (справа №990/270/23) вказала, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Як свідчить зміст позовної заяви, предмет спору зводиться до вимог про перерахунок грошового забезпечення.
Водночас суд зазначає, що грошове забезпечення є періодичним щомісячним платежем та позивач мав змогу дізнатись про його розмір та складові.
При цьому, повернення позовної заяви через недоліки в її оформленні не є поважною причиною пропуску цього строку. Однак, вирішуючи питання про поважність наведених позивачем причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої позовної заяви, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду. Невідкладне повторне подання належним чином оформленої позовної заяви після її повернення, свідчить про добросовісну поведінку.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 28.04.2020 року № 460/2864/18.
В даному випадку заявник зазначає, що ухвалу суду від 16.10.2025 позовну заяву було повернуто позивачу, а з новим позовом до Одеського окружного адміністративного суду звернувся лише 07.11.2025, що не може свідчити про невідкладне повторне подання належним чином оформленої позовної заяви після її повернення.
Окрім того, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суддя приходить до висновку про те, що Кодексом адміністративного судочинства України взагалі не передбачено можливості зупинення чи переривання строків звернення з позовом до адміністративного суду.
Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Вказана позиція щодо строку звернення до суду у спірних правовідносинах також підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2024 у справі № 580/9690/23, від 10.10.2024 по справі №200/5937/23.
Дослідивши зміст заяви про поновлення строку звернення до суду, суд вважає, що позивачем не було наведено жодних обґрунтованих причин і не подано доказів, які б підтверджували реальну відсутність у нього можливості підготувати та подати позовну заяву у строк, встановлений Законом.
Вказане в сукупності дає підстави стверджувати про відсутність обставин, які б об`єктивно унеможливили звернення позивача до суду за захистом прав протягом визначеного законом строку.
Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду та належних обґрунтувань обставин і доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не наведено та не доведено.
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).
Частиною 1 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно частини 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
При цьому, слід зазначити, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.
Отже, суд дійшов висновку, що заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду із даним адміністративним позовом задоволенню не підлягає, а позовну заяву необхідно повернути позивачу.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5, 123, 169, 293, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя
У задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_6 Міністерства оборони України повернути позивачеві без розгляду.
Направити позивачеві копію цієї ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.
Копію позовної заяви залишити в суді.
Роз`яснити позивачу що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА