Справа № 260/6530/24
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2025-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2025 рокум. Ужгород№ 260/6530/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Пшевлоцька К.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , представник - не з`явився,

відповідача: Головне управління Національної поліції у Закарпатській області, представник - Яблонський О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошена вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст Рішення виготовлено та підписано 24 листопада 2025 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, яким просить суд (Ухвала про роз`єднання позовних вимог від 10.10.2024р.) :

- стягнути з ГУНП в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за 118 днів невикористаної основної щорічної відпустки за 2015-2016, 2018, 2022-2024 роки, 11 днів невикористаної додаткової відпустки за стаж служби в поліції за 2023-2024 роки та 111 днів невикористаної додаткової відпустки, яка надається учаснику бойових дій за 2016-2024 роки;

- стягнути з ГУНП в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 01.11.2017 року;

- стягнути з ГУНП в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 невиплачену доплату за службу під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVІD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. в період з 27.04.2021 по 30.07.2023;

- стягнути з ГУНП в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 невиплачену доплату за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 18.06.2024;

- стягнути з ГУНП в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 невиплачену надбавку в розмірі 15 % до посадового окладу за період проходження служби в умовах режимних обмежень та працею з відомостями, що становлять державну таємницю і мають ступінь секретності «цілком таємно»;

- стягнути з ГУНП в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 невиплачену доплату в розмірі 25% до розміру посадового окладу за період проходження служби у гірському населеному смт. Міжгір`я Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області за період часу з 07.11.2015 по 01.03.2021 та з 02.03.2021 по 28.05.2023, а також у гірському населеному пункту смт. Волинець Мукачівського (колишнього Воловецького) району Закарпатської області за період часу з 09.10.2023 по 24.01.2024 та з 25.01.2024 по 12.04.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач ОСОБА_1 , капітан поліції, проходив службу в органах внутрішніх справ з 28.08.2013 року.

Наказом ГУНП в Закарпатській області №126 о/с від 13.06.2024 року ОСОБА_1 призначено на посаду старшою інспектора відділення снайперів батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУІІІІ в Закарпатській області з 17.06.2024.

В подальшому, наказом ГУНП в Закарпатській області №1514 від 18.06.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП в Закарпатській області» (пункт 7) ОСОБА_1 відповідно до п.7 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України - звільнено зі служби в поліції.

На підставі наведеного, наказом ГУНП в Закарпатській області №131 о/с від 19.06.2024 «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п.6 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Правомірність згаданих наказів та питання поновлення на роботі досліджується та розглядається в справі 260/4584/24.

Позивач вказав, що після звільнення зі служби з ним не було проведено повного розрахунку при звільненні, що і стало причиною звернення з даними позовними вимогами до суду.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Окремо заначив, що позивачеві нараховано та виплачено компенсацію за всі не використані ним дні відпустки в сумі 113 623,20 грн.

Щодо компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, з 2016 по 2024 р, запречив в повному обсязі.

Щодо індексації грошового забезпечення поліцейських зазначив, що даний показник запроваджено відповідно до постанови КМУ від 18.10.2017 року № 782 Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, відтак індексація доходів позивачу проводилася щомісячно починаючи з грудня 2017 року.

Враховуючи подану інформацію про залучення позивача до забезпечення правопорядку і безпеки громадян, внаслідок чого мав безпосередній контакт з населенням, було установлено та виплачено доплату пропорційно до відпрацьованого часу в особливих умовах, а саме - 1665,01 грн.

Інформації про залучення позивача до забезпечення правопорядку і безпеки громадян та внаслідок виконання ним своїх службових обов`язків, що мало безпосередній контакт з населенням в умовах дії карантину, в інші періоди служби не було, у зв`язку з чим у позивача відсутнє право на встановлення додаткової доплати до грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу за інші періоди служби.

Щодо доплати за службу в нічний час представник відповідача зазначив, що безпосередній керівник поліцейського здійснює фактичний облік часу несення служби поліцейських в нарядах, оформлення якого здійснюється у встановленому поряду згідно взірця довідки встановленої Порядком №260. Вказана довідка не надходила для здійснення виплат.

Згідно наданої інформації ВРТЗІ ГУНП (№ 256/106/1/1 від 05.12.2024 р.) до відділу РТЗІ мотивованого рапорту для встановлення позивачеві надбавки в умовах режимних обмежень також не надходило, відповідно позивач не має права на встановлення доплати за службу в умовах режимних обмежень.

Щодо доплати поліцейським, які проходять службу на території населених пунктів, яким надано статус гірських зазначив, що в матеріалах особової справи позивача відсутнє посвідчення особи, яка проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, а тому відстав для виплати такої також немає.

Представник відповідача в судовому засідання заперечив щодо задоволення позову та просив суд відмовити у такому у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до 13.06.2024 року перебував на посаді старшого слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Наказом ГУНП в Закарпатській області №126 о/с від 13.06.2024 року ОСОБА_1 призначено на посаду старшою інспектора відділення снайперів батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУІІІІ в Закарпатській області з 17.06.2024.

В подальшому, наказом ГУНП в Закарпатській області №1514 від 18.06.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП в Закарпатській області» (пункт 7) ОСОБА_1 відповідно до п.7 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України - звільнено зі служби в поліції.

На підставі наведеного, наказом ГУНП в Закарпатській області №131 о/с від 19.06.2024 «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п.6 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Правомірність згаданих наказів та інших, як і питання поновлення на роботі досліджується та розглядається в справі 260/4584/24.

Позивач, вважаючи, що при його звільненні з ним не було проведено повного розрахунку при звільненні звернувся з даним позовом до суду.

Щодо стягнення з ГУНП в Закарпатській області на користь позивача компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.77 Закону №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Відповідно до ч.1 ст.92 Закону №580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначеними цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до ч.2 ст.93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Відповідно до ч.9 ст.93 Закону №580-VIII, поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

Згідно із частиною 10 статті 93 Закону №580-VIII, поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до пункту 8 розділу III вищевказаного Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Системний аналіз змісту вищенаведених положень законодавства дає підстави для висновку, що позивач при звільненні зі служби набув право на компенсацію невикористаних днів відпустки.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року по зразковій справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19) вирішено спір за подібних спірних правовідносин. Зазначене судове рішення є релевантним до розглядуваного спору і висновки ВП ВС безумовно заслуговують на увагу та підлягають врахуванню, однак в даному випадку невиплата позивачеві компенсації за невикористані дні додаткової відпустки не пов`язана із правозастосуванням відповідачем спеціального законодавства, а обумовлено в першу чергу не зверненням позивача за отриманням додаткової та щорічної відпустки у відповідному році служби та невизначенням у наказі про звільнення, який не оскаржувався та є чинним, не використаних днів відпустки, які підлягали компенсації.

Суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому, не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарному році.

В наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

З огляду на неврегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №260 питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи КЗпП України, Закону України «Про відпустки».

Відповідно до норм ч.1 ст.83 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Суд наголошує, що компенсація за невикористані додаткові відпустки не обмежується тільки роком звільнення поліцейського та поширюється на роки, що передували звільненню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 по справі №826/8185/18, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України, підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, у випадку звільнення особи з органів Національної поліції України їй виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 в справі №160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах №818/1276/17, №820/5122/17, №808/2122/18, №825/1038/16 і повважав правильним правовий висновок, який було викладено у постанові від 23.10.2019 в справі №826/8185/18 з таких підстав.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст.92 Закону України «Про Національну поліцію».

Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення ч.8, 11 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 виданого Головним управління Національної поліції в Закарпатській області від 26 липня 2016 року.

Згідно наданих представником відповідача наказів, вбачається, що позивачу:

- наказом №149 о/с від 21.07.2017 року, було надано частину відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 рік терміном на 14 календарних днів;

- наказом №236 о/с від 14.11.2018 року, було надано частину відпустки, як учаснику бойових дій за 2018 рік терміном на 14 календарних днів;

- наказом №102 о/с від 16.05.2019 року, було надано частину відпустки, як учаснику бойових дій за 2019 рік терміном на 14 календарних днів;

- наказом №107 о/с від 22.05.2020 року, було надано частину відпустки, як учаснику бойових дій за 2020 рік терміном на 14 календарних днів.

При звільненні позивача наказом ГУНП в Закарпатській області №131 о/с від19.06.2024 року, зазначено невикористану частина щорічної основної оплачуваної відпустки

- за 2015 рік (за період з 07.11.2015 по 31.12.2015) складає 03 календарні дні;

- за 2016 рік складає 20 календарних днів;

- за 2018 рік складає 20 календарних днів;

- за 2022 рік складає 30 календарних днів та додаткова оплачувана відпустка за стаж служби в поліції за 2022 рік складає 05 календарних днів;

- за 2023 рік складає 30 календарних днів та додаткова оплачувана відпустка за стаж служби в поліції за 2023 рік складає 06 календарних днів;

- за фактично відпрацьований час у 2024 році складає 15 календарних днів.

На підставі вказаного наказу, позивачеві нараховано та виплачено компенсацію за невикористані ним дні відпустки в сумі 111918,85 грн., (а.с. 182).

Однак матеріалами справи встановлено, що відповідач не нарахував та не виплатив позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у загальній кількості 55 днів за другу половину 2016 року, 2021 року, 2022 року, 2023 року та за першу половину 2024 року.

Оскільки під час проходження служби позивач не використав частину додаткових відпусток та не отримав за них грошову компенсацію при звільненні, суд дійшов висновку, що відповідачем не було проведено усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні таких відпусток, а тому слід зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити таку грошову компенсацію, з урахуванням розміру грошового забезпечення станом на день звільнення із служби в поліції.

Щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивачу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.94 Закону №580-VIII грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення (далі - Закон №1282-ХІІ).

Згідно зі статтею 1 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частинами 1, 5 ст.2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно положень статті 4 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині 1 цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено у ст.6 Закону № 1282-ХІІ, у разі виникнення обставин, передбачених ст.4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 1078 (у редакції до 24 жовтня 2017 року) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат, установлених законодавством), крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим), щомісячна страхова виплата особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхова виплата дитині, яка народилась інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності); суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782, яка набрала чинності 24 жовтня 2017 року, внесено зміну до пункту 2 Порядку № 1078, доповнивши абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».

За змістом пункту 4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Отже, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Згідно із пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету; індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються; індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно із абзацом 8 пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

З аналізу наведених вище нормативно-правових актів слідує, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 вказав, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до офіційної інформації Держстату величина індексу споживчих цін у 2016-2017 роках перевищила поріг індексації 103%.

З листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Закарпатській області №21708-2024 від 09 грудня 2024 року вбачається, що позивачу за період служби з 07 листопада 2015 року по 01 листопада 2017 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Посилання відповідача на те, що лише Постановою №782 до Порядку №1078 внесено зміни та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення, тому лише з цієї дати вказані особи мають право на індексацію, є протиправним, оскільки право на індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) прямо передбачено положеннями Закону №580-VIII та Закону №1282-ХІІ.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі №2140/1763/18.

Щодо стягнення з ГУНП в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 невиплачену доплату за службу під час дії карантину, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 червня 2020 року №485 «Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я» затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (далі Порядок №485).

Пунктом 1 Порядку № 485 визначено, що цей Порядок визначає механізм використання коштів державного бюджету за програмами, зокрема: «Здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками» (далі - бюджетні кошти).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 485 головним розпорядником бюджетних коштів є МВС.

Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція (далі - органи системи МВС).

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» (далі - Постанова № 375) установлено, що на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

На підставі пунктів 2-5 Постанови №375 встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику. Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.

На виконання пункту 4 Постанови №375 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ від 03.06.2020 № 431 «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину», яким визначено керівникам, зокрема Національної поліції України:

- забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах;

- виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України;

- нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер;

- персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу.

Отже, враховуючи вимоги вказаних нормативних актів, грошове забезпечення нараховується виключно на підставі поданої інформації керівником підрозділу в якому проходив службу поліцейський.

При цьому, розмір встановленої доплати та її сума залежали від кількості днів, протягом яких поліцейський виконував службові обов`язки (без періодів відпустки, навчання, хвороби, самоізоляції) та кількості днів, протягом яких поліцейський під час виконання службових обов`язків забезпечував правопорядок і безпеку громадян та внаслідок виконання своїх обов`язків мав безпосередній контакт з населенням.

На підставі поданої інформації про залучення позивача до забезпечення правопорядку і безпеки громадян, внаслідок чого він мав безпосередній контакт з населенням, позивачу була установлена та виплачена доплата пропорційно до відпрацьованого часу в особливих умовах, а саме - 1665,01 грн., що підтверджено листом Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Закарпатській області №21708-2024 від 09 грудня 2024 року.

Інформація про залучення ОСОБА_1 до забезпечення правопорядку і безпеки громадян та внаслідок виконання ним своїх службових обов`язків, що мало безпосередній контакт з населенням в умовах дії карантину, в інші періоди служби відсутня, у зв`язку з чим позивач не має права на встановлення додаткової доплати до грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу за інші періоди служби.

Щодо невиплати позивачу доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.11 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції. Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється керівником підрозділу, у якому проходить службу поліцейський, шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною в додатку 1 до цього Порядку та умов, яка до 15 числа місяця, наступного після залучення поліцейських до несення служби в нічний час, подається до фінансового підрозділу.

Доплата за службу в нічний час не має постійного характеру та виплачується поліцейським, залучення яких до служби в нічний час, підтверджене вказаними вище документами, за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Графіки несення служби є підставою для залучення особового складу до несення служби поліцейських в нарядах, тоді як, облік фактичного часу перебування на службі в нічний час для нарахування доплати здійснює керівник підрозділу, у якому проходить службу поліцейський.

Облік несення поліцейськими служби в нічний час здійснюється шляхом оформлення довідки, оскільки під час несення служби в нарядах можливі зміни (у зв`язку з перебуванням деяких поліцейських на лікуванні або відпусткою та з інших причин).

Враховуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що безпосередній керівник поліцейського здійснює фактичний облік часу несення служби поліцейських в нарядах, оформлення якого здійснюється у встановленому поряду згідно взірця довідки встановленої Порядком №260, яка потім надсилаються до відповідних фінансових підрозділів.

В той же час, матеріали справи не місять доказів наявності довідок встановленого взірця щодо несення позивачем служби в нічний час.

Відповідно до підпункту 1170 пункту 11.5 Наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5 графіки чергувань зберігаються на протязі 1 (одного ) року.

Позивач, в разі порушення свого права мав своєчасно звернутись до роботодавця із відповідним запитом про отримання підтверджуючої інформації. Своєю бездіяльністю позивач сам унеможливив отримання належних доказів для відновлення права.

З огляду на те, що матеріалами справи не підтверджено виконання позивачем службових обов`язків у нічний час підстав для задоволення такої позовної вимоги немає.

Щодо доплати за службу в умовах режимних обмежень та доплати за працю з відомостями, що становлять державну таємницю і мають ступінь секретності «цілком таємно», суд зазначає наступне.

Грошове забезпечення поліцейських визначається згідно постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" та Наказом МВС від 06.04.2016 року № 260 «Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання» (Порядку №260 далі), тобто встановлення та виплата грошового забезпечення поліцейських повністю врегулювано відповідним наказом.

Пунктом 5 розділу 2 Порядку №260, поліцейським, які безпосередньо зайняті на шифрувальній роботі, виплачується щомісячна надбавка до посадових окладів за безперервний стаж на шифрувальній роботі в таких розмірах: від 1 до 3 років - 10 відсотків; від 3 до 5 років - 15 відсотків; понад 5 років - 20 відсотків.

Надбавка поліцейським, які безпосередньо зайняті на шифрувальній роботі, установлюється за умови наявності у цих осіб допуску до шифрів, який надається відповідно до вимог чинного законодавства.

До безперервного стажу на шифрувальній роботі для виплати надбавки зараховуються періоди безперервної шифрувальної роботи на штатних посадах, а також документально підтверджена шифрувальна робота поліцейських у центральних органах виконавчої влади, інших органах державної влади або військових формуваннях за умови перерви між призначеннями на посади не більше ніж 6 місяців.

Надбавка поліцейським, які безпосередньо зайняті на шифрувальній роботі, установлюється наказом по особовому складу на підставі подання керівника підрозділу спеціального зв`язку і виплачується одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць. У поданні зазначається дата оформлення допуску до шифрів. Виплата надбавки припиняється з дня скасування допуску до шифрів відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно статті 30 Закону України «Про державну таємницю» визначено, що у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 414 затверджено Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно пункту 5 цього Положення такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно п.6 Положення, персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки з урахуванням періодичності роботи, яка передбачає доступ до державної таємниці, визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи, відповідно до затвердженого таким керівником положення.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

З огляду на вказане, для нарахування поліцейському надбавки за роботу в умовах режимних обмежень необхідно дотримання декілька умов, а саме: отримання посадовою особою - працівником доступу до державної таємниці; здійснення постійної роботи посадовою особою, що має доступ до державної таємниці, в умовах режимних обмежень; фіксування органом РСО цієї роботи посадової особи; отримання керівником пропозиції від PCО про виплату компенсації посадовій особі; видання відповідного наказу керівником на виплату компенсації.

Згідно наданої відповідачем інформації ВРТЗІ ГУНП (№ 256/106/1/1 від 05.12.2024 р.) до відділу РТЗІ мотивованого рапорту для встановлення позивачеві надбавки в умовах режимних обмежень не надходило, відповідно позивач не має права на встановлення доплати за службу в умовах режимних обмежень.

Щодо доплати поліцейським, які проходять службу на території населених пунктів, яким надано статус гірських.

Гарантії соціального захисту громадян, що працюють або навчаються в гірських населених пунктах, врегульовані положеннями Закону України від 15 лютого 1995 р. №56/95-ВР «Про статус гірських населених пунктів в Україні», а також постанов Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 р. № 647 «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських» та № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах».

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» статус особи, яка працює (навчається) на території такого населеного пункту, надається громадянам, що проживають, працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що виконавчий орган відповідної місцевої ради видає посвідчення встановленого зразка.

Посвідчення видається також окремим громадянам інших населених пунктів, умови проживання яких відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 цього Закону. Рішення виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про відмову у наданні (припиненні) громадянинові статусу особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, може бути оскаржено до суду в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Правила видачі посвідчення громадянина, котрий працює (навчається) на території населеного пункту, якому в установленому законодавством порядку надано статус гірського, врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює або навчається на території гірського населеного пункту (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1996 р. № 345.

Відповідно до п.2 Положення посвідчення є документом, який підтверджує, що громадянину (громадянці) надано статус особи, котра проживає, працює або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського; на підставі цього посвідчення надаються пільги. В посвідченні позивача підкреслено «працює».

В ч.1 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» вказано, - умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, абзацом 17 п. 2 розділу ІІ Порядку №260 визначено, що поліцейським, які проходять службу на території населених пунктів, яким надано статус гірських, посадові оклади підвищуються на 25 відсотків.

Відтак, в розумінні положень ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», та абз. 17 п. 2 розділу ІІ Порядку №260, підвищення окладу в даному випадку є пільговою гарантією особи, що проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, а право на отримання таких пільг є отримання особою відповідного посвідчення.

В матеріалах справи позивача відсутнє посвідчення особи, яка проживала, чи працювала на території гірського населеного пункту, відтак підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про стягнення компенсацій, невиплаченої індексації, доплат та надбавок - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Закарпатській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у кількості 55 днів.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Закарпатській області щодо ненарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у належному розмірі за період з 07 листопада 2015 року по 01 листопада 2017 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у належному розмірі за період з 07 листопада 2015 року по 01 листопада 2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк