Справа № 539/4539/25
Суддя: Рудалєва Л. В.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 539/4539/25
Провадження № 2-а/539/102/2025
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2025 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Рудалєвої Л.В.,
при секретарі судового засідання Бас В.Г.,
учасники справи у судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в порядку розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ з врахуванням вимог спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області, поліцейського 2 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області, сержанта поліції Геращенка Антона Руслановича, Департамента патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-
УСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Скасувати постанову поліцейського 2 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області, сержанта поліції Геращенка Антона Руслановича у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5542786 від 22 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 510,00 грн (далі оскаржувана постанова).
Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що оскаржувана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки відповідач, в порушення вимог статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) не надав можливість позивачу отримати правову допомогу та можливість через представника довести свою невинуватість. На переконання позивачки, відповідачем порушено вимоги Закону України «Про Національну поліцію» та КУпАП, оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови позивачка була позбавленаможливості реалізувати право на правову допомогу. Відповідач неправомірно зазначив в оскаржуваній постанові по порушення позивачкою Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху).
22 вересня 2025 року до суду від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти позову, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена правомірно, оскільки позивачка порушила пункт 9.8 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною другою статті 122 КУпАП. Вказане порушення зафіксовано на боді-камеру поліцейського та долучено до матеріалів справи. Крім того, на боді-камері зафіксовано, що на місці зупинки позивачка була ознайомлена із правами та обов`язками, передбаченими статею 268 КУпАП, які також передбачають право скористатися правовою допомогою.
Заяви та клопотання сторін
16 вересня 2025 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
17 вересня 2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі відповідачем Департаменту патрульної поліції, яке було задоволено.
22 вересня 2025 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до справи документів.
23 вересня 2025 року до суду від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшло клопотання про врахування відзиву відповідачів та розгляд справи за його відсутності
Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 09 вересня 2025 року суд відкрив провадження у справі та призначив судове засідання на 17 вересня 2025 року.
Ухвалою від 17 вересня 2025 року суд задовольнив клопотання представника позивача та залучив Департамент патрульної поліції як відповідача до участі у вказаній адміністративній справі, відклавши судове засідання на 16 жовтня 2025 року.
Розгляд справи, призначений на 16 жовтня 2025 року, відкладався на 24 листопада 2025 року у зв`язку із хворобою представника позивача та відповідним його клопотанням.
Відповідно до вимог статті 227 КАС України ухвалення та проголошення судового рішення було відкладено на 01 грудня 2025 року.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має 2 групу інвалідності загальне захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 21 лютого 2012 року Пенсійним фондом України (а.с.7).
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5542786 від 22 серпня 2025 року (оскаржувана постанова) на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 510,00 грн. за порушення частини другої статті 122 КУпАП.
В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач як водій (позивач) керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив вимоги пункту 9.8 Правил дорожнього руху поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні або ближнє світло фар (а.с.8).
Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачами виникли правовідносини щодо винесення оскаржуваної постанови.
Не погоджуючись із діями відповідачів щодо винесення оскаржуваної постанови позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.
Норми права, які застосував суд
Вимогами статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією України та законами України.
Згідно із нормами статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Частина друга статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення, зокрема, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів.
Згідно з пунктом 9.8. Правил дорожнього руху на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.
Оцінка суду
Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду обгрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному КАС України (частина четверта статті 242 КАС України).
Частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов наступного висновку.
З аналізу змісту статей 9 та 280 КУпАП вбачається, що притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень» належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Cуд зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
Статею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Обвинувачення повинно бути конкретним і зрозумілим, а фактичні обставини чітко узгоджуватись із правовою кваліфікацією та сформульованим обвинуваченням, оскільки в іншому випадку право обвинуваченого знати, в чому він обвинувачується реалізується ним не у повній мірі.
Згідно з частинами другою та третьою статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Аналогічні положення Конституції України поширюються і на осіб, які обвинувачуються у вчиненні правопорушень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (стаття 77 КАС України).
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Системний аналіз та юридичний зміст положень частини другої статті 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
Згідно зі статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Також, відповідно до статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Як підтверджується матеріалами справи та зазначено вище, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивачка керувала транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушила вимоги пункту 9.8 Правил дорожнього руху поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні або ближнє світло фар.
При цьому, із запису з боді-камери поліцейського не вбачається достеменно, що позивачка керувала транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом.
Таким чином, зміст оскаржуваної постанови не відповідає дійсним обставинам. Інші документи (відеозаписи), які б підтверджували або спростовували висновки відповідача, викладені в оскаржуваній постанові, у справі відсутні.
Крім того, позивачка зазначає про те, що відповідач, в порушення вимог статті 268 КУпАП, не надав можливість їх реалізувати право на отримання правової допомоги.
Відповідач, заперечуючи проти цього, повідомляє, що права та обов`язки, передбачені статею 268 КУпАП, були роз`яснені позивачці під час складення оскаржуваної постанови, що підтверджується записами з боді-камери.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови (пункт 8), права за статею 268 КУпАП позивачці роз`яснено з поміткою «ознайомлено на бодікамеру». У той же час, на записі з бодікамери фіксація роз`яснення позивачці прав, передбачених статею 268 КУпАП, відсутня. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що під час винесення оскаржуваної постанови було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, аналізуючи досліджені докази в сукупності, суд дійшов висновку, що факт порушення пункту 9.8 Правил дорожнього руху ОСОБА_1 не доведений відповідачами, а під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та винесення оскаржуваної постанови було порушено порядок, зокрема їй не роз`яснено права, передбачені статею 268 КУпАП, які включають право скористатися правовою допомогою, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.
Що стосується формулювання позовних вимог суд зазначає таке.
Стаття 5 КУС України визначає право на звернення до суду та способи судового захисту. При цьому, частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною третьою статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Позивач звернувся до суду із позовними вимогами про скасування оскаржуваної постанови.
З огляду на вимоги статті 286 КАС України, застосовуючи статті 5 та 9 КАС України, суд з метою ефективного захисту прав позивача виходить за межі позовних вимог та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у наступній редакції:
«Скасувати постанову поліцейського 2 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області, сержанта поліції Геращенка Антона Руслановича у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5542786 від 22 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 510,00 грн, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити».
Судовий збір
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина п`ята статті 139 КАС України).
Як було зазначено вище, позивачка є інвалідом 2 групи загальне захворювання, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.7), а тому відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнення від сплати судового збору.
З урахуванням вимог частини п`ятої статті 139 КАС України, а також з огляду на те, що інші судові витрати відсутні, розподіл судового збору не здійснюється.
Керуючись статтями 77, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної полії в Полтавській області, поліцейського 2 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області, сержанта поліції Геращенка Антона Руслановича, Департамент патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - задовольнити.
Скасувати постанову поліцейського 2 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області, сержанта поліції Геращенка Антона Руслановича у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5542786 від 22 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 510,00 грн, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Інформація про учасників справи відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі:

Управління патрульної поліції в Полтавській області, юридична адреса: 38751, Полтавська область, Полтавський район, село Розсошенці, вулиця Кременчуцька, будинок №2В, .

Поліцейський 2 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області, сержанта поліції Геращенко Антон Русланович, юридична адреса: 38751, Полтавська область, Полтавський район, село Розсошенці, вулиця Кременчуцька, будинок №2В.

Департамент патрульної поліції, 03048, місто Київ, вулиця Ф.Ернста, будинок №3, .

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області Л.В.Рудалєва