Справа № 360/1716/25
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1716/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2025 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо не зарахування ОСОБА_1 , до стажу служби в поліції період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області з 17.04.2005 року по 15.12.2016 року;

- зобов`язати Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зарахувати ОСОБА_1 , до стажу служби в поліції службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме у управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області з 17.04.2005 року по 15.12.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 17.04.2005 по 15.12.2016 включно проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області. З 06 березня 2025 року проходить службу на посаді заступник командира роти №2 батальйону №2 полку Управління поліції особливого призначення №4 («Дніпро-1») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » капітан поліції. Оскільки йому не було зараховано стаж служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, він рапортом від 23 червня 2025 року звернувся до керівництва Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому прохав зарахувати до стажу служби в поліції період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України. Листом від 17 липня 2025 року за вих. № 9951-2025, отримав поштою 01.08.2025 р., Департаментом поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » позивачу було відмовлено в зарахуванні до стажу служби в поліції спірний період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України. Відмова мотивована тим, що статтею 78 ЗУ «Про Національну поліцію», визначено вичерпний перелік органів та установ, служба в яких зараховується до стажу служби в поліції. Установи Державної кримінально-виконавчої служби України не входять до зазначеного переліку. Такі дії, Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », позивач вважає протиправними.

Ухвалою суду від 29.09.2025 відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідь на рапорт позивача з боку відповідача з посиланням на положення чинного законодавства, позивач розцінює як начебто порушення його законних прав та інтересів стосовно зарахування стажу служби в ДКВС до стажу служби в поліції. ДПОП «ОШБ «Лють» не вбачає жодних порушень та не погоджується з цією позицією позивача з огляду на наступне.

Насамперед необхідно відокремлювати юридично нейтральні дії: листи, роз`яснення, повідомлення, певні документи, які фіксують стани, акти перевірок, протоколи, висновки атестаційних комісій, висновки службових розслідувань. Вони жодним чином не позначаються на правах і свободах, які можуть бути захищені в адміністративних судах відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Такі порушення прав і свобод можливі при застосуванні саме таких інструментів, як адміністративні акти, нормативні акти, адміністративні договори, акти планування, приватноправові інструменти й акти дій. Юридично нейтральні документи дії не викликають прав і не покладають обов`язків, тому вони не можуть бути предметом оскарження чи оцінки в адміністративному судочинстві. Водночас при прийнятті адміністративного акту ці юридично нейтральні документи фігурують.

Лист-відповідь ДПОП «ОШБ «Лють» на рапорт позивача не готувався з метою реалізації положень нормативного акту, не містить обов`язкових правил поведінки та безпосередньо не породжує правових наслідків для позивача, не обов`язковий для виконання.

Окрім цього, лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а саме індивідуальним актом, у розумінні статті 4 КАС України, оскільки відповідь, викладена у листі, містить правову позицію суб`єкта владних повноважень з конкретного кола питань, носить інформаційний характер та не створює для Позивача чи інших осіб певних правових наслідків, відповідно, не порушує права та інтереси позивача.

Доводи позивача є абстрактними, не містять обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені події, права, свободи чи інтереси позивача. Це свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову. Натомість позивач на теперішній час є діючим співробітником поліції в ДПОП "ОШБ "Лють", що не заперечується ані представником позивача, ані представником відповідача.

З матеріалів справи, що надані позивачем, та будуть надані представником відповідача не заперечується факт того, що позивач проходив службу в органах ДКВС. Це підтверджується відповідними доказами.

Так, спірні відносини, що склалися між сторонами регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 05.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною першою статті 60 Закону № 580 передбачено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 78 цього Закону стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Відповідно до частини другої цієї статті до стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки. Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення (частина третя статті 78 Закону № 580).

Отже, частина друга статті 78 Закону № 580 містить вичерпний перелік посад (видів служби) та періодів роботи в органах і установах, служба у яких зараховується до стажу служби в поліції.

У вказаному переліку відсутня служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби.

Звертає увагу на позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 520/2067/19 з приводу подібних правовідносин, де Суд зазначив, що при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, слід застосовувати приписи частини 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції. При цьому делегування частиною 4 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає останньому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені частиною другою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідач критично оцінює доводи щодо того, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України має такий же правовий статус, як служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а тому повинна зараховуватись до служби в органах внутрішніх справ, а в подальшому і до стажу служби в органах поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону № 580.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону № 2713 служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України "Про державну службу". Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України. На осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України "Про запобігання корупції" (частина 8 статті 14 Закону №2713).

Діяльність Державної-кримінальної служби України спрямовується і координується Міністерством юстиції України. службу". Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України. На осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально виконавчої служби України поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України "Про запобігання корупції" (частина 8 статті 14 Закону № 2713). Діяльність Державної-кримінальної служби України спрямовується і координується Міністерством юстиції України.

Окрім цього, в даних спірних правовідносинах, що склалися, неможливо застосування аналогії закону - норм пункту 3 частини другої статті 78 Закону № 580, у зв`язку із подібністю служби в Державній кримінально виконавчій службі до служби в органах внутрішніх справ України, оскільки відповідно до частини шостої статті 7 КАС України аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування. Разом з тим, за приписами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно зі статтею 78 Закону № 580 стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Аналізуючи наведені нормативно правові норми, слід зазначити, що служба в органах податкової міліції відсутня у переліку статті 78 Закону № 580, а тому не може бути зарахована при проведенні перерахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Відповідач наголошує, що частиною другою статті 78 Закону № 580 закріплено вичерпний перелік видів служби та періодів роботи в тих органах, які надають право зараховувати поліцейським до стажу роботи в поліції, проте служба в органах Державної кримінальновиконавчої служби у цьому переліку відсутня, тому відповідь ДПОП «ОШБ «Лють» носить такий характер.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2020 року по справі № 520/2067/19 зазначив, що при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи частини другої статті 78 Закону № 5 80-VIII, якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції. При цьому делегування частиною четвертою статті 78 Закону № 580 Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає останньому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені частиною другою статті 78 Закону України Закону № 580.

До таких висновків дійшов і Верховний Суд при прийнятті рішень у справах предметом розгляду яких були подібні правовідносини. Зокрема від 19.11.2019 у справі №520/903/19, від 31.03.2020 у справі № 520/2067/19.

З огляду на наведене відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) має статус учасника бойових дій, з 17.04.2005 по 15.12.2016 проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України, з 16.01.2017 по 12.03.2017 Старобільський районний центр зайнятості, з 13.03.2017 по 23.10.2020 в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області, з 03.11.2020 по 21.10.2023 в Територіальному управлінні Служби судової охорони у Луганській області, з 23.10.2023 в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області, що підтверджується матеріалами справи.

Послужний список позивача по МВС України містить такі відомості про проходження ним служби в Державній кримінально виконавчій службі України:

-17.04.2005 молодший інспектор відділу охорони Чорнухинської виправної колонії Луганської області, ЧВК-23 №24 о/с від 25.04.2005;

-13.06.2008 молодший інспектор з озброєння та спецзасобів відділу охорони Чорнухинської виправної колонії УДДУПВП у Луганській області, ЧВК-23 №25 о/с від 09.06.2008;

-26.06.2009 старший інспектор з організації служби, озброєння та спецзасобів відділу охорони Чорнухинської виправної колонії УДДУПВП у Луганській області (№23), УДДУПВП №38 о/с від 26.06.2009;

-17.04.2012 Чорнухинська виправна колонія УДДУПВП у Луганській області (№23) перейменована в Чорнухинську виправну колонію УДПтСУ в Луганській області (№23), ДПтСУ №229 від 17.04.2012;

-17.08.2012 старший інспектор з організації служби, озброєння та спеціалізації відділу охорони Чорнухинської виправної колонії УДПтСУ в Луганській області (№23), УДПтСУ №54 о/с від 17.08.2012;

-01.03.2015 у розпорядженні управління ДПтС України в Луганській області, УДПтСУ №10 о/с від 27.02.2015;

-01.06.2015 старший інспектор (з озброєння) відділу охорони, режиму, нагляду і безпеки управління ДПтСУ в Луганській області, УДПтС №30 о/с від 29.05.2015;

-15.12.2016 звільнений з органів Державної пенітенціарної служби України за пунктом 4 частини 1 статті 77 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про Національну поліцію».

Проходження позивачем служби в Державній кримінально виконавчій службі України в період з 17.04.2005 по 15.12.2016 також підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 від 30.06.2003.

Відповідно до витягу із наказу від 15.12.2016 №64/ОС- 16 «Про особовий склад» звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 4 частини 1 статті 77 старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшого інспектора (з озброєння) відділу охорони, режиму, нагляду безпеки) управління ДПтС України в Луганській області, 15.12.2016. Вислуга років на день звільнення складає: у календарному обчисленні 11 років 07 місяців 28 днів, у пільговому обчисленні 15 років 06 місяців 17 днів, для нарахування вихідної допомоги років 07 місяців 28 днів.

23.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до т.в.о.начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з рапортом про зарахування до вислуги років періоду проходження служби в Державній кримінально виконавчій службі України в період з 17.04.2005 по 15.12.2016 включно, з метою нарахування та виплати всіх надбавок, передбачених чинним законодавством України.

До рапорту позивач додав копію трудової книжки на 8 аркушах та копію наказу № 16/ОС-16 на 1 аркуші.

17.07.2025 відповідачем надано відповідь за вих. № 9951-2025 «Про розгляд рапорту», якою було відмовлено позивачу в зарахуванні до стажу служби в поліції період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України. Відмова мотивована тим, що статтею 78 ЗУ «Про Національну поліцію», визначено вичерпний перелік органів та установ, служба в яких зараховується до стажу служби в поліції. Установи Державної кримінально-виконавчої служби України не входять до зазначеного переліку.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаєЗакон України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію»(надалі - Закон №580-VIII), згідно із частинами першою та другою статті 59 якого служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 78 Закону №580-VIIIвстановлено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною другоюстатті 78 Закону № 580-VIIIвстановлено, що до стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Отже, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Пунктом 5Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 № 1129-IVбуло передбачено, що до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статтями22і23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Спеціальним Законом, який визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження, єЗакон України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 №2713-IV(надалі - Закон № 2713-IV), що набрав чинності 20.07.2005.

У попередніх редакціях частини п`ятоїстатті 23 цього Закону (до змін від 10.11.2015 та від 06.12.2016) було передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей22і23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIIIчастину п`ятустатті 23 Закону № 2713-IVвикладено в наступній редакції: «на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначенийЗаконом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України».

У постанові від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20 Верховний Суд зазначив, що системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженимЗаконом України від 22.02.2006 №3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, частиною першоюстатті 6 Закону № 2713-IVзакріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно дозаконуздійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у вищевказаній постанові дійшов висновку, що всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

У підсумку Верховний Суд констатував, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби) має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Враховуючи вищенаведену позицію Верховного Суду, суд вважає помилковими доводи відповідача, що період служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби не належить до визначеного частиною другоюстатті 78 Закону № 580-VIIIпереліку посад (видів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції.

Таким чином, визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби, необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувалися та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Таким чином, служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України, оскільки здійснювалась вона в порядку, установленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а відтак, має такий же правовий статус і повинна в силу пункту 3 частини другоїстатті 78 Закону № 580-VIIIзараховуватися до стажу служби в поліції.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 01.08.2023 у справі № 240/30023/21.

Посилання відповідача на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31.03.2020 у справі № 520/2067/19, є безпідставними, оскільки спірні правовідносини, які були предметом розгляду у вказаній справі, не є подібними до правовідносин у цій справі, та стосувалися питання врахування до календарної вислуги років часу навчання у вищому навчальному закладі до початку служби в органах поліції.

Стосовно доводів відповідача про те, що лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, суд зауважує, що позивачем оскаржено не лист-відмову, а дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до стажу служби позивача в поліції стаж його служби у Державній кримінально виконавчій службі України.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 (заява № 38722/02)).

Ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють щодо відмови у зарахуванні до стажу служби в поліції ОСОБА_1 період його служби з 17 квітня 2005 року по 15 грудня 2016 року в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме в Управлінні Державної пенітенціарної служби України в Луганській області, та зобов`язання Департамента поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють зарахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 період його служби з 17 квітня 2005 року по 15 грудня 2016 року в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме в Управлінні Державної пенітенціарної служби України в Луганській області.

Щодо доводів відповідача про відсутність об`єкта для судового захисту порушеного права позивача, суд зауважує, що позивачем у позовній заяві зазначено, в чому саме полягає порушення його права на зарахування стажу служби у Державній кримінально виконавчій службі України до стажу його служби в поліції - з метою отримання позивачем права на надання визначеної законом кількості календарних днів додаткової оплачуваної відпустки та права на отримання надбавки за стаж служби в поліції в розмірі, встановленому законом та підзаконним актом згідно чинного законодавства України.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов слід задовольнити.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють (04075, м. Київ, вул. Максименка Федора, буд. 21 Б, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють щодо відмови у зарахуванні до стажу служби в поліції ОСОБА_1 період його служби з 17 квітня 2005 року по 15 грудня 2016 року в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме в Управлінні Державної пенітенціарної служби України в Луганській області.

Зобов`язати Департамент поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють зарахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 період його служби з 17 квітня 2005 року по 15 грудня 2016 року в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме в Управлінні Державної пенітенціарної служби України в Луганській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Тихонов