Справа № 140/9358/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року ЛуцькСправа № 140/9358/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Арвіст Групп до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Арвіст Групп (далі ТзОВ Арвіст Групп) звернулося з позовом до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення від 07 липня 2025 року №UA205140/2025/000206/2 про коригування митної вартості товарів.

Позов обґрунтовано тим, що з метою митного оформлення в режимі імпорту товару (глушники, вихлопні труби та їх частини, що використовуються в автомобільних транспортних засобах) декларант подав до Волинської митниці митну декларацію (далі МД) №25UA60U8, в якій митну вартість визначив за основним методом, тобто за ціною договору (контракту), й до фактурної вартості 36603,75 доларів США додано також транспортні витрати в сумі 17760,00 грн та витрати на вантажно-розвантажувальні роботи у сумі 12387,24 грн. Однак відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою вартістю і прийняв рішення від 07 липня 2025 року №UA205140/2025/000206/2 про коригування митної вартості товарів за резервним методом з тих підстав, що подані документи не містять усіх даних для підтвердження митної вартості та містять розбіжності.

Позивач не погоджується з таким рішенням й вважає, що для митного оформлення відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) декларант надав документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару за першим методом - вартість самого товару, а також витрати на транспортування та на вантажно-розвантажувальні роботи, і які не мають ніяких розбіжностей у визначенні якісних та кількісних показників, а у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

З приводу зауважень митного органу щодо ненадання платіжного документа про оплату товару на суму 16603,75 доларів США позивач вказав, що відповідно до рахунка-фактури від 12 лютого 2025 року №HW243587 оплата за товар передбачена в два етапи: 20000,00 доларів США передплата та 16603,75 доларів США решта суми вартості товару, яка з урахуванням умов контракту має бути проведена після 365 днів з моменту отримання товару покупцем. Таким чином, посилання відповідача щодо ненадання банківського платіжного документа, що стосується товару на суму 16603,75 доларів США, як підставу вимоги додаткових документів є необґрунтованою. Поряд з тим позивач наголосив, що умови плати за товари безпосередньо ціни та митної вартості товару не стосуються.

На зауваження митного органу щодо ненадання декларантом банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортних послуг, позивач вказав, що за приписами митного законодавства контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості; відомості про складові митної вартості були зазначені в довідці про транспортні витрати від 02 липня 2025 року №02072025, яка була надана при митному оформленні і підлягала врахуванню.

Заперечуючи твердження митного органу у повідомленні декларанту та спірному рішення про неналежне оформлення автотранспортної накладної від 01 липня 2025 року №1404 (без підписів та штампів), позивач вказав, що автотранспортна накладна (CMR) є транспортним (перевізним) документом, який не містить відомості про вартість перевезення, а тому зміст такого документа не впливає на можливість відповідача перевірити вартість перевезення з інших документів, та не доводить, що надані декларантом відомості про складові митної вартості неповні або що такі потребують уточнення.

Позивач вказав і на безпідставність зауважень митного органу стосовно надання прайс-листа від відправника, а не виробника товару. Позивач наголосив, що прайс-лист не є документом, який підтверджує митну вартість товарів; натомість він зміг надати відповідачу лише той прайс-лист, який був в наявності у нього та який містить інформацію відповідно до комерційної політики продавця.

Неаргументованими, на думку позивача, є посилання митного органу про невідповідність митної декларації країни відправлення статті 254 МК України, адже декларація країни відправлення є додатковим документом, надання якого передбачено частиною третьою статті 53 МК України. Тому будь-які сумніви митного органу у додатковому документі не можуть бути підставою вимоги додаткових документів в розумінні частини третьої статті 53 МК України. Крім того, відповідачем не доведено, яким чином вказані обставини вплинули на ціну товару та які дані у митній декларації щодо ціни товару митному органу не вдалося встановити.

Позивач вважає, що відповідачем не доведені обставини, які зумовили витребування додаткових документів, а спірне рішення не відповідає і вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55, статті 64 МК України: у ньому відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем, та фактів, які вплинули на таке коригування; відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.68-82). В обґрунтування цієї позиції вказав, що при проведенні відповідно до положень статті 54 МК України митного контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару за МД №25UA60U8 від 07 липня 2025 року було встановлено розбіжності у поданих документах (не надано банківського платіжного документа, що стосується товару, на суму 16603,75 доларів США; не надано банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортних послуг; в графі 22 автотранспортної накладної від 01 липня 2025 року №1404 відсутній підпис і штамп відправника товару, а в графі 23 зазначений перевізник ФОП ОСОБА_1 , що суперечить перевізнику в рахунках на оплату від 02 липня 2025 року №РФ-25890 та №РФ-25889 ТзОВ Клевер ТІМ; прайс-лист містить інформацію від відправника, але не надано прайс-лист виробника товару; копія митної декларації країни відправлення від 20 квітня 2025 року №00030528 не відповідає статті 254 МК України в частині її подання українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування). Інших документів позивач на пропозицію митного органу не надав, а подані не давали можливості застосувати перший метод визначення митної вартості. Через неможливість застосування наступних методів митну вартість товару визначено за резервним методом на підставі цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби (далі ЄАІС Держмитслужби) - на рівні 4,26 доларів США (МД №UA100430/2025/584302 від 11 червня 2025 року).

Відповідач вважає, що рішення про коригування митної вартості товару від 07 липня 2025 року №UA205140/2025/000206/2 є законним та обґрунтованим.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні (а.с.134).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази встановив такі обставини.

27 грудня 2023 року між ТзОВ Арвіст Групп (покупець) та компанією Yatu Advanced Materials Co, LTD (продавець) було укладено зовнішньоекономічний контракт №UA12.2023, за умовами якого продавець поставляє товар на умовах згідно з Інкотермс-2022, що зазначаються в інвойсах та кожну окрему поставку (а.с.16-17).

07 липня 2025 року для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України на умовах FCA-Гданськ (Польща) товару Глушники, вихлопні труби та їх частини, що використовуються в автомобільних транспортних засобах …Торговельна марка: Katik. Виробник: Ningjin JiaYue Auto Parts Co., Ltd. Країна виробництва: Китай (CN) (далі також товар) декларант в інтересах ТзОВ Арвіст Групп в порядку електронного декларування подав МД №25UA60U8 (а.с.21). Фактурна вартість імпортованого товару становить 36603,75 доларів США (еквівалентно 1527624,560 грн). Митну вартість визначено на рівні 1560908,20 грн (з урахуванням транспортних витрат у сумі 17760,00 грн та вантажно-розвантажувальних робіт у сумі 12387,24 грн). Для підтвердження митної вартості додано: зовнішньоекономічний контракт від 27 грудня 2023 року №UA12.2023 (а.с.16-17), рахунок-фактуру (інвойс) від 12 лютого 2025 року №HW243587 (а.с.18), SWIFT caef03ea-d605-4ae5-b8a2-f8f82fe448d7 від 10 березня 2025 року (а.с.29), договір від 24 лютого 2025 року №2402/25/02 про транспортного експедирування (а.с.38-41), заявку на міжнародне експедирування вантажів від 08 квітня 2025 року №0804/25-01 (а.с.42), рахунок №РФ-25889 від 02 липня 2025 року (а.с.32), рахунок №РФ-25890 від 02 липня 2025 року (а.с.33), автотранспортну накладну (CMR) від 01 липня 2025 року №1404 (а.с.26), коносамент від 20 квітня 2025 року №S (а.с.23), прайс-лист від 08 січня 2025 року (а.с.35), копію митної декларації країни відправлення №00030528 від 20 квітня 2025 року (а.с.43).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, митним органом в електронному повідомленні декларанту вказано, що подані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності: 1) відповідно рахунка-фактури від 12 лютого 2025 року №HW243587 оплата передбачена в два етапи, проте до митного оформлення наданий один банківський платіжний документ на суму 20000,00 доларів США від 10 березня 2025 року №caef03ea-d605-4ae5-b8a2- f8f82fe448d7; банківського платіжного документа, що стосується товару на суму 16603,75 доларів США не надано; 2) рахунки №РФ-25890 та №РФ-25889 датовані 02 липня 2025 року; відповідно до зазначених документів рахунок підлягає сплаті протягом 3 банківських днів, проте до митного оформлення не надано банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортних послуг; 3) подана до митного оформлення автотранспортна накладна від 01 липня 2025 року №1404 не може бути взята до уваги, адже в графі 22 автотранспортної накладної відсутній підпис і штамп відправника товару; CMR без підписів та штампів вважається неоформленою належним чином і не має юридичної сили; відсутність штампів/підписів унеможливлює доведення факту доставки товару або прийому його перевезення; 4) в графі 23 автотранспортної накладної від 01 липня 2025 року №1404 зазначений перевізник ФОП ОСОБА_1 , що суперечить перевізнику, зазначеному в рахунках на оплату від 02 липня 2025 року №РФ-25890 та №РФ-25889 ТОВ Клевер ТІМ; 5) прайс-лист від 08 січня 2025 року містить інформацію від відправника; інформацію від виробника товару декларантом не надано, що відповідно до VII статті ГАТТ повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу; 6) згідно зі статтею 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, проте копія митної декларації країни відправлення від 20 квітня 2025 року №00030528 суперечить вищезазначеним вимогам. Декларанту запропоновано надати: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) банківські платіжні документи, що стосуються товару; 6) транспортні (перевізні) документи; 7) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг; 8) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 9) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 10) копію митної декларації країни відправлення (з перекладом); 11) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (а.с.45).

У відповідь на електронне повідомлення митниці позивач листом від 07 липня 2025 року повідомив про те, що ним подано усі документи для підтвердження заявленої митної вартості товару; подання іще додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару не є можливим (а.с.46).

07 липня 2025 року Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UА205140/2025/000206/2 (а.с.47-48). Як зазначено у графі 33 рішення, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено, що подані документи містять розбіжності (ті, про які було зазначено в повідомленні декларанту). Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації в ЄАІС (МД №UA100430/2025/584302 від 11 червня 2025 року) на рівні 4,26 доларів США/кг. Тут же вказано, що за основу для коригування митної вартості оцінюваного товару взято вартість товару запасні частини до автотранспортних засобів, не військового призначення Exhaust muffler set/вихломна система, країна походження товару Китай з врахуванням обсягу ввезеної партії товару.

Також 07 липня 2025 року Волинська митниця сформувала картку №UA205140/2025/001803 відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (а.с.49).

Товар було випущено у вільний обіг за №25UA29U3 від 07 липня 2025 року із застосуванням положень частини сьомої статті 55 МК України (а.с.50).

При вирішення спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив в ряді постанов, зокрема в постановах від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 21 жовтня 2021 року у справі №420/4820/19.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами (вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі №300/784/24).

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України: зовнішньоекономічний контракт від 27 грудня 2023 року №UA12.2023 (а.с.16-17), рахунок-фактуру (інвойс) від 12 лютого 2025 року №HW243587 (а.с.18), платіжний документ щодо товару SWIFT caef03ea-d605-4ae5-b8a2-f8f82fe448d7 від 10 березня 2025 року (а.с.29), договір від 24 лютого 2025 року №2402/25/02 про транспортного експедирування (а.с.38-41), заявку на міжнародне експедирування вантажів від 08 квітня 2025 року №0804/25-01 (а.с.42), рахунок №РФ-25889 від 02 липня 2025 року (а.с.32), рахунок №РФ-25890 від 02 липня 2025 року (а.с.33).

Разом із цими документами декларант надав автотранспортну накладну (CMR) від 01 липня 2025 року №1404 (а.с.26), коносамент від 20 квітня 2025 року №S (а.с.23), прайс-лист від 08 січня 2025 року (а.с.35), копію митної декларації країни відправлення №00030528 від 20 квітня 2025 року (а.с.43).

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Так контрактом від 27 грудня 2023 року №UA12.2023, укладеним між ТзОВ Арвіст Групп (покупець) та компанією Yatu Advanced Materials Co, LTD (продавець), визначено предмет та умови поставки, основні зобов`язання продавця та покупця (а.с.16-17). Згідно з пунктами 1.1, 4.1 контракту продавець поставляє товар на умовах Інкотермс-2022, що зазначаються в інвойсах на кожну окрему поставку; ціна товарів встановлюється в доларах США, що відображається в інвойсах на кожну партію.

Відповідно до пункту 5 контракту валютою вказаного контракту є долар США; датою оплати вважається дата списання коштів з рахунка покупця на користь продавця; оплата продукції покупцем здійснюється за банківськими реквізитами продавця у такому порядку: оплата поставлених товарів здійснюється після 365 днів з моменту отримання товару покупцем, якщо інше не передбачено в інвойсі на окрему поставку.

У рахунок-фактурі (інвойсі) від 12 лютого 2025 року №HW243587 сторони узгодили поставку товару (глушники, вихлопні труби та їх запчастини, що використовуються в автомобільних транспортних засобах) в асортименті на загальну суму 36603,75 доларів США на умовах оплати: 20000,00 доларів США - передоплата, 16603,75 доларів США решта суми, що залишилася (а.с.18).

Ціна товару в рахунку-фактурі (інвойсі) від 12 лютого 2025 року №HW243587 (а.с.18) (36603,75 доларів США) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №25UA60U8 від 07 липня 2025 року (графа 22).

На виконання визначених у рахунку-фактурі (інвойсі) від 12 лютого 2025 року №HW243587 умов оплати ТзОВ Арвіст Групп перерахувало на рахунок продавця кошти у сумі 20000,00 доларів США (тобто сума передоплати), про що митному органу було надано платіжний документ- SWIFT-повідомлення банку №caef03ea-d605-4ae5-b8a2-f8f82fe448d7 від 10 березня 2025 року (а.с.29).

Враховуючи встановлені обставини та зміст пункту 5 контракту від 27 грудня 2023 року №UA12.2023 щодо здійснення оплати поставленого товару після 365 днів з моменту отримання товару покупцем, суд зазначає, що посилання митного органу про непідтвердження оплати товару на суму 16603,75 доларів США є безпідставним та свідчить лише про поверхневе ознайомлення посадовими особами Волинської митниці з поданими до митного оформлення документами.

Також суд зауважує, що умови оплати товару безпосередньо на митну вартість не впливають. Так у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №815/329/17 Верховний Суд зазначив, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені). Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі №420/18880/21.

Суд наголошує, що ціна продажу імпортованих товарів - це ціна, зазначена саме відправником (продавцем) у рахунках-фактурах, які згідно з частиною другою статті 53 МК України є документами, що підтверджують митну вартість товару.

Отже, заявлена декларантом за першим методом фактурна вартість оцінюваного товару підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні будь-які розбіжності.

Пунктами 5, 6, 7 частини десятої статті 58 МК України обумовлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Згідно з пунктами 6, 8 частини другої статті 53 МК України декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, лише якщо здійснювалося страхування.

Відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) від 12 лютого 2025 року №HW243587 поставка товару здійснювалася на умовах на умовах FCA, Гданськ (Польща).

Поставка на умовах FCA означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Пункт призначення FCA - це кінцевий пункт доставки, куди вантаж доставляє продавець; всі витрати після доставки товару несе покупець.

Визначаючи митну вартість за першим методом, декларант відповідно до частини десятої статті 58 МК України до фактурної вартості додав також витрати на перевезення товару на заявлених умовах поставки до кордону України у сумі 17760,00 грн та на вантажно-розвантажувальні роботи у сумі 12387,24 грн.

Суд зазначає, що законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати.

Як виснував Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Для підтвердження понесення витрат на транспортування відповідачу було надано до митного оформлення договір від 24 лютого 2025 року №2402/25/02 транспортного експедирування (а.с.38-41), заявку на міжнародне експедирування вантажів від 08 квітня 2025 року №0804/25-01 (а.с.42), рахунки від 02 липня 2025 року №РФ-25889 та №РФ-25890 (а.с.32, 33).

Суд із матеріалів справи встановив, що між ТзОВ Арвіст Групп (клієнт) та ТзОВ Клевер Тім (експедитор) було укладено договір від 24 лютого 2025 року №2402/25/02 транспортного експедирування, відповідно до умов якого експедитор бере на себе зобов`язання за винагороду, за дорученням і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання комплексу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування і організації перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів клієнта морським і наземним транспортом, а також надати інші послуги, необхідні для доставки вантажів клієнта та узгоджені в заявках до цього договору. Конкретний перелік послуг, що надаються експедитором, вид та найменування (номенклатура) вантажів, а також інша необхідна інформація, що стосується організації транспортно-експедиційного обслуговування, обумовлюється і вказується у відповідній заявці або дорученні (довіреності), листуванні наданими клієнтом під кожне конкретне перевезення, які в свою чергу є невід`ємною частиною договору (пункту 1.1); винагорода за послуги експедитора, а також витрати та інші платежі, здійсненні експедитором в інтересах клієнта і пов`язані з виконанням цього договору, оплачуються клієнтом, на підставі виставленого експедитором рахунку на умовах, передбачених розділом 3 цього договору (пункт 3.1); рахунки на послуги та витрати з транспортно-експедиційного обслуговування і організації імпортних та транзитних вантажів оплачуються клієнтом шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок, вказаний експедитором в цьому договорі та/або рахунку, протягом трьох банківських днів з моменту їх виставлення, за курсом НБУ, встановленим на день виставлення (пункт 3.4).

На виконання вимог пункту 1.1 договору від 24 лютого 2025 року №2402/25/02 транспортного експедирування сторони склали заявку на міжнародне експедирування вантажів від 08 квітня 2025 року №0804/25-01, якою узгодили маршрут перевезення вантажу на умовах FCA: порт завантаження Xingang (China) пункт розвантаження Gdansk (Poland) пункт митного оформлення Луцьк пункт доставки Запоріжжя (а.с.42).

Відповідно до виставленого ТзОВ Клевер Тім рахунку від 02 липня 2025 року №РФ-25890 (а.с.33) вартість міжнародного перевезення вантажів по маршруту: місто Гданськ (Польща) пункт пропуску Ягодин становить 17760,00 грн (які були включені у митну вартість), що підтверджено довідкою від 02 липня 2025 року №02072025 (а.с.34). Також ТзОВ Клевер Тім виставлено рахунок від 02 липня 2025 року №РФ-25998 (а.с.32) зокрема за додатково надані послуги з контейнерів та вантажів за межами державного кордону України (вантажно-розвантажувальні роботи) на суму 12387,24 грн.

На зауваження відповідача про ненадання до митного оформлення банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортних послуг та вантажно-розвантажувальних робіт, суд зазначає, що за приписами частин першої, четвертої статті 54 МК України право митного органу здійснювати контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Таким чином, повноваженнями контролю виконання суб`єктами господарювання строків оплати наданих послуг митний орган не наділений.

Між тим, суд також зауважує, що відповідно до пункту 4.3.6 договору від 24 лютого 2025 року №2402/25/02 транспортного експедирування у разі необґрунтованої відмови у прийнятті виконаних робіт/послуг, підписання акту виконаних робі/послуг та/або оплати і несвоєчасній оплаті рахунків за цим договором, клієнт виплачує експедитору пеню, за кожен день прострочення прийняття робіт/послуг, підписання відповідного акта виконаних робіт/послуг та/або оплати виставлених рахунків, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу та/або вартості наданих послуг, виконаних робіт, яка діяла на момент такого прострочення. Про нарахування пені у разі несвоєчасної оплати за рахунками було також вказано і в самих рахунках №РФ-25889 від 02 липня 2025 року (а.с.32) та рахунок №РФ-25890 від 02 липня 2025 року (а.с.33).

Отже, надані документи у сукупності підтверджують як вартість самого товару, так і витрати, пов`язані із транспортуванням товару та вантажно-розвантажувальними роботами, й вони були враховані у митну вартість, що не заперечує відповідач.

Суд не заперечує, що митний орган має повноваження упевнюватися в достовірності документів, поданих до митного оформлення товару, однак наголошує, що вимога про надання додаткових документів, перелік яких визначено у частині третій статті 53 МК України та про надання яких вказано у повідомленнях декларанту, може мати місце лише тоді, коли подані згідно з частиною другою цієї статті документи містять такі розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

За обставин цієї справ митним органом не доведено відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).

Витребовуючи висновок про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, відповідач не навів обґрунтування, які складові митної вартості такий документ має підтвердити та яким чином він може підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. Водночас за обставин справи декларант при митному оформленні надав сертифікати відповідності партії компонентів від 03 липня 2025 року (а.с.89-90).

Так само ненадання до митного оформлення банківських платіжних документів, інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, виписки з бухгалтерської документації не може бути підставою для коригування митної вартості оцінюваного товару, адже передоплата проведена позивачем банківським платіжним документом на суму 20000,00 доларів США від 10 березня 2025 року (яку було надано), а терміни оплати іншої частини вартості товару відповідно до пункту 5 контракту 27 грудня 2023 року №UA12.2023 ще не настали.

Також матеріали справи не містять доказів того, що позивач вступав у договірні відносини із третіми особами, тож не містить належного обґрунтування вимога митного органу надати договір з третіми особами, пов`язаними з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, а також рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту).

Витребування митним органом страхових документів є некоректним за обставин справи, оскільки в довідці від 02 липня 2025 року №02072025 вказано про те, що страхування вантажу не відбулося (а.с.34).

Також, на думку суду, відсутність каталогів, прайс-листів від виробника товару за наявності документів, які надавали можливість перевірити правильність числових значень митної вартості за першим методом, не є підставою для коригування митної вартості за резервним методом. Однак у цьому випадку позивачем було надано прайс-лист продавця від 08 січня 2025 року (а.с.35), що не заперечується відповідачем.

Так само митна декларація країни відправлення не є основним документом в цілях підтвердження митної вартості (частина друга статті 53 МК України) та вона лише підтверджує проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення (легальний вивіз з країни відправлення), проте ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару. Отже, відсутність декларації країни відправлення чи її перекладу за наявності інших документів, які визначають митну вартість, не є підставою для коригування митної вартості за першим методом.

Крім того, вартісних даних не містять автотранспортна накладна (CMR) від 01 липня 2025 року №1404, а тому вона не є документом в розумінні митного законодавства, який підтверджує митну вартість товару. З огляду на вказане, окремі недоліки у заповненні автотранспортної накладної (CMR) від 01 липня 2025 року №1404 не можуть ставити під сумнів митну вартість та бути підставою для витребовування додаткових документів.

За встановлених у справі обставин, суд вважає, що у спірних рішеннях неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості декларантом, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню. У рішеннях також не вказано, чому додатково надані позивачем документи (підтвердження оплати товару, довідка про балансову вартість) та письмові пояснення щодо операцій купівлі-продажу оцінюваних товарів не упевнили митницю в достовірності поданих для підтвердження митної вартості документів.

При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Із тексту спірного рішення слідує, що митним органом коригування митної вартості товару було здійснено за резервним методом на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби на рівні 4,26 доларів США (МД №UA100430/2025/584302 від 11 червня 2025 року), зміст якої перевірити суд позбавлений можливості (суду не надана).

При вирішенні спору суд також враховує, що за усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в Автоматизованій системі аналізу та управління ризиками (АСАУР), повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в АСАУР інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Тож вартість аналогічних чи подібних товарів може істотно відрізнятись з огляду на його характеристики, умови поставки тощо. Тому формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за обраним декларантом методом.

Між тим принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі №300/784/24).

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю товару. Тому підстави вважати, що рішення відповідача від 07 липня 2025 року №UA205140/2025/000206/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні, а отже це рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Таким чином, позов належить задовольнити повністю.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 4880,11 грн та витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 10000,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії таких документів: договору про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року №206-МВ, укладеного між Адвокатським бюро Повразюк та партнери (далі Адвокатське бюро) та ТзОВ Арвіст Групп (а.с.53-54), акт (звіт) прийому наданих послуг до договору від 16 липня 2025 року (а.с.57), рахунок на оплату від 09 липня 2025 року №074 (а.с.55), платіжну інструкцію від 10 липня 2025 року №208 (а.с.56).

Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року №206-МВ клієнт - ТзОВ Арвіст Групп доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (пункт 1.1.); Адвокатське бюро на підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги: представляє у встановленому порядку інтереси клієнта у Волинському окружному адміністративному суді, Восьмому апеляційному адміністративному суді, Касаційному адміністративному суді з питань оскарження рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 07 липня 2025 року №UA205140/2025/000206/2 (пункт 2.1); клієнт сплачує Адвокатському бюро за підготовку, подання позовної заяви та ведення справи у Волинському окружному адміністративному суді з оскарження про коригування митної вартості товарів від 07 липня 2025 року №UA205140/2025/000206/2 гонорар у фіксованому розмірі у сумі 10000,00 грн (пункт 4.5).

Актом (звітом) прийому наданих послуг від 16 липня 2025 року сторони засвідчили, що Бюро надало, а клієнт прийняв послуги із підготовки позовної заяви до Волинського окружного адміністративного суду щодо оскарження рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 07 липня 2025 року №UA205140/2025/000206/2 вартістю 10000,00 грн, сплату яких підтверджено платіжною інструкцією від 10 липня 2025 року №208 (а.с.56).

Відповідач заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю із категорією справи і предметом позову (а.с.81-82).

Суд зауважує, що позивач вільний у виборі адвоката та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2022 року у справі №520/6658/21).

Враховуючи складність справи (оскаржується одне рішення про коригування митної вартості товарів), обсяг наданих адвокатом послуг (складення позовної заяви), виходячи із принципів обґрунтованості їх розміру, заперечення відповідача щодо обсягу наданих послуг та їх вартості, суд дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Звертаючись до суду через підсистему Електронний суд, позивач, застосовуючи коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, сплатив судовий збір у сумі 4280,12 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 19 серпня 2025 року №402 (а.с.14), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.64).

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судові витрати у сумі 8280,12 грн (4280,12 грн - витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, та 4000,00 грн - витрати на правничу допомогу адвоката).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Арвіст Групп (04210, місто Київ, проспект В. Івасюка, будинок 24Г, приміщення 61, ідентифікаційний код юридичної особи 44714371) до Волинської митниці (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці від 07 липня 2025 року №UA205140/2025/000206/2 про коригування митної вартості товарів.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Арвіст Групп за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у сумі 8280,12 (вісім тисяч двісті вісімдесят грн 12 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк