Справа № 500/2136/25
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 500/2136/25 пров. № А/857/29827/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Мандзій О.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 17 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

14 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення від 14.03.2025 №02 "Про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу"; зобов`язати зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 21.03.1989 по 03.12.2020; зобов`язати перевести її на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII та здійснити відповідний перерахунок такої пенсії з 07.03.2025 із урахуванням раніше виплаченої суми.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначено їй пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 07.03.2025 вона звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про перехід на пенсію за віком, як державному службовцю, згідно з Законом України "Про державну службу". Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №02 від 14.03.2025 відмовлено їй у перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", посилаючись на відсутність необхідного стажу державної служби.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №02 від 14.03.2025 про відмову ОСОБА_1 в переході на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 період з 21.03.1989 по 30.04.2016 (за виключенням вже зарахованих періодів) до стажу роботи на посадах державної служби. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення її з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 та у разі достатності стажу роботи на посадах державної служби (з урахуванням висновків суду) вирішити питання переведення на цей вид пенсії, починаючи з 07.03.2025. Відмовлено в задоволенні інших вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач працювала на посадах державного службовця та займала посади в органах місцевого самоврядування, час роботи на яких зараховується до стажу державної служби. Відтак, у відповідача не було фактичних та правових підстав для незарахування до стажу державної служби позивача періодів роботи на посадах в органах місцевого самоврядування та відмови у зв`язку із цим у переведенні позивача на інший вид пенсії. Таким чином, у позивача наявні умови для реалізації права на одержання пенсії державного службовця згідно із п.10 розділу ХІ Закону України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу» та відповідно ст.37 Закону України № 3723-XII від 16.12.1993р. «Про державну службу».

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що основним критерієм, за яким визначається можливість зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, є встановлення за обійманою посадою відповідного рангу. Період роботи в органах місцевого самоврядування, в тому числі на виборних посадах, зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» до 4 липня 2001 року, тобто на дату набрання чинності Закону України «Про службу в органах самоврядування». 10.07.2001 позивач прийняла Присягу посадової особи місцевого самоврядування з присвоєнням рангу посадової особи місцевого самоврядування. Відповідно до пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIIІ позивачу необхідно мати стаж державної служби не менше 20 років. Стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних посад державної служби, визначених статтю Закону №3723-ХІІ становить 12 років 3 місяці 14 днів. Тому вважає, що дії управління щодо відмови позивачу у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" є правомірними та вмотивованими.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_1 від 25.04.1989 ОСОБА_1 :

21.03.1989 обрана секретарем виконкому Велеснівської сільської ради народних депутатів;

17.03.1990 обрана заступником голови Велеснівської сільської ради народних депутатів;.

30.03.1991 обрана секретарем виконкому Велеснівської сільської ради народних депутатів;

24.04.2002 обрана секретарем виконкому Велеснівської сільської ради;

25.04.2006 обрана секретарем Велеснівської сільської ради;

22.11.2010 обрана секретарем Велеснівської сільської ради;

10.11.2015 обрана секретарем Велеснівської сільської ради;

03.12.2020 припинено повноваження секретаря Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області.

07.03.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою щодо переходу на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №02 від 14.03.2025 відмовлено ОСОБА_1 у переході на пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", у зв`язку з тим, що станом на 01.05.2016 заявник не працював на посадах державної служби та не має 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. За наданими документами встановлено, що набутий стаж на день набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VІII від 10.12.2015 (01.05.2016) на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 становить 12 років 3 місяці 14 днів. Період роботи в органах місцевого самоврядування, в тому числі на виборних посадах, зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 до 04.07.2001, тобто на дату набрання чинності Законом України №2493-ІІІ "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині: визнання протиправною та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №02 від 14.03.2025 про відмову ОСОБА_1 в переході на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII. Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 період з 21.03.1989 по 30.04.2016 (за виключенням вже зарахованих періодів) до стажу роботи на посадах державної служби. Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення її з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 та у разі достатності стажу роботи на посадах державної служби (з урахуванням висновків суду) вирішити питання переведення на цей вид пенсії, починаючи з 07.03.2025.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Закон України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016 (далі Закон № 889-VІІІ), визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до ст. 90 Закону № 889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі Порядок).

Пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (п. 1 Порядку).

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що підпунктом 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, визнано таким, що втратив чинність, Закон України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами, Закон України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993, далі Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закон № 3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії державного службовця за віком після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічні правові висновки щодо застосування зазначених норм права було викладено у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 500/5183/17, від 11.04 2023 у справі № 1.380.2019.003855.

Як встановлено судом, не оспорюється відповідачем, позивач має передбачені ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж. Спірним є стаж державної служби позивача, а саме зарахування до такого періоди його роботи в органах місцевого самоврядування з 04.07.2001.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 46 Закону України № 889-VIII від 10.12.2015 «Про державну службу» визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Згідно із ст.1 Закону України № 2493-III від 07.06.2001р. «Про службу в органах місцевого самоврядування» (Закон № 2493-III), в редакції станом на 01.05.2016, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Приписами ст.ст.2, 3 Закону № 2493-III визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до ч.7 ст.21 Закону № 2493-III пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Згідно з п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затв. постановою КМ України № 229 від 25.03.2016р., стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. № 889-VIII.

У свою чергу, відповідно до п.8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, належить керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затв. постановою КМ України № 283 від 03.05.1994р. (Порядок № 283).

Статтею 14 Закону № 2493-III встановлено класифікацію посад в органах місцевого самоврядування 7 категорій посад.

Віднесення інших посад органів місцевого самоврядування, не зазначених у цій статті, до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням керівників відповідних органів місцевого самоврядування.

Абз.13 п.2 Порядку № 283 передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених ст.14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Як встановлено судом, відповідно до записів трудової книжки позивач в період з 21.03.1989 по 03.12.2020 працювала на різних посадах в органах місцевого самоврядування. 10.07.2001 позивач прийняла Присягу посадової особи місцевого самоврядування з присвоєнням рангу посадової особи місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, оскільки час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», входить до стажу державної служби, тому правові підстави для неврахування до стажу державної служби періодів роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування є відсутніми.

Вищевикладеним спростовуються доводи пенсійного органу про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування зараховувався до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця лише до 04.07.2001.

Такий висновок відповідає правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11.04.2023 у справі № 1.380.2019.003855.

Таким чином, приймаючи рішення про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з незарахуванням до стажу державної служби періодів роботи позивача в органах місцевого самоврядування, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що Верховний Суд у постанові від 10.05.2018р. у справі № 351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Закону України № 889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до ст.46 Закону України № 889-VIII та п.4 Порядку обчислення стажу державної служби, затв. постановою КМ України № 229 від 25.03.2016р., час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», зараховується до стажу державної служби.

Таким чином, стаж роботи позивача (також після 04.07.2001р). на різних посадах в органах місцевого самоврядування підлягає зарахуванню до стажу державного службовця.

Отже, відповідач не довів правомірності своєї відмови у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Враховуючи вищевикладене, оскільки на час звернення до відповідача із заявою про перехід на пенсію держаного службовця позивач досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на день набрання чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 року №889-VІІІ мала понад 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та мала необхідний страховий стаж, суд дійшов висновку, що позивач набула право на призначення пенсії відповідно до положень Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року №3723-ХІІ та п.п.10, 12 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII Про державну службу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обраного способу захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області зарахувати позивачу період з 21.03.1989 по 30.04.2016 (за виключенням вже зарахованих періодів) до стажу роботи на посадах державної служби та, оскільки вирішення питання наявності права на пенсію (підрахунку стажу) є прерогативою пенсійного органу, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення її з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 та у разі достатності стажу роботи на посадах державної служби (з урахуванням висновків суду) вирішити питання переведення на цей вид пенсії, починаючи з 07.03.2025 з дня подання заяви, що передбачено ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі № 500/2136/25 без змін.

Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін