Справа № 380/23260/25
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

28 листопада 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З. розглянувши у порядку письмового провадження заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач просить суд:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови у виключенні ОСОБА_1 , з військового обліку;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити ОСОБА_1 з військового обліку;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (реєстр Оберіг) відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку та оформити і видати йому військово-обліковий документ з відміткою про виключення;

стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000 грн.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову (вхід. №94370), в якій заявник просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом :

заборонити ІНФОРМАЦІЯ_2 до набрання законної сили рішенням суду у цій справі вчиняти щодо ОСОБА_1 , будь-які дії, спрямовані на реалізацію стосовно нього обов`язків військовозобов`язаного;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 утриматися від направлення до інших органів державної влади (зокрема органів Національної поліції, Державної прикордонної служби України, органів ДМС, органів, що здійснюють прикордонний контроль) листів, повідомлень, подань, які містять відомості про ОСОБА_1 як про військовозобов`язаного, для цілей застосування до нього обмежувальних заходів (зокрема щодо пересування, виїзду за межі України, притягнення до відповідальності за порушення правил військового обліку) до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Обґрунтовуючи заяву зазначив, що він досяг граничного віку перебування в запасі 06.08.2012, а з 01.01.2013 підлягав автоматичному виключенню з військового обліку без необхідності особистого звернення. Незважаючи на це, за даними мобільного застосунку Резерв+ та Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (інформаційна система Оберіг) він продовжує обліковуватися як військовозобов`язаний із званням рекрут у ІНФОРМАЦІЯ_4 АДРЕСА_1 . 20.06.2025 в мобільному застосунку Резерв+ з`явилося повідомлення про звернення ТЦК та СП до органів Нацполіції щодо нього з причин не стали на військовий облік за новою адресою, при тому, що його адреса реєстрації не змінювалась з 1996 року. 20.08.2025 було відкрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 210 КУпАП (матеріали F2710911), а 05.11.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 виніс постанову про закриття справи у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Така постанова була винесена передчасно (до фактичного спливу тримісячного строку), що підтверджує активні дії відповідача, спрямовані на притягнення мене до відповідальності як військовозобов`язаного та подальше застосування до нього обов`язків військового обліку.

02.10.2025 та 21.10.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою та скаргою про внесення відомостей щодо мого виключення з військового обліку та усунення порушень.

Листами від 20.10.2025 № 15925 та від 28.10.2025 № 16321 відповідач фактично відмовив у внесенні змін до Реєстру Оберіг та не прийняв жодного рішення за моєю заявою по суті. Таким чином, на момент подання позову відповідач: фактично обліковує його як військовозобов`язаного, ініціював притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 210 КУпАП як до військовозобов`язаного, відмовився виправляти відомості Реєстру, попри його заяви, створює реальну і безпосередню загрозу повторних протиправних дій: викликів, складання нових протоколів, організації примусового приводу, вручення повісток, заходів із призову (мобілізації) тощо. З огляду на викладене, існує очевидна небезпека заподіяння істотної шкоди його правам до ухвалення рішення у справі по суті, а невжиття заходів забезпечення позову може: унеможливити або істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду (зокрема, у випадку примусового призову/мобілізації чи інших обмежувальних заходів щодо мене як військовозобов`язаного); зробити майбутнє судове рішення формальним і декларативним, оскільки його виконання доведеться здійснювати вже в іншому правовому статусі; завдати непоправної шкоди його немайновим правам, честі, гідності, праву на свободу пересування та продовження волонтерської/гуманітарної діяльності в інтересах оборони України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадження якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи зазначену норму КАС України, суд дійшов до висновку про можливість розгляду клопотання про забезпечення позову без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Так, за приписами частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Так, висновки щодо застосування статей 150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України неодноразово викладались Верховним Судом, зокрема, у постанові від 29.01.2020 у справі №640/9167/19, де зазначено, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними і співмірними з позовними вимогами.

Співмірність, за висновками Верховного Суду, передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, який застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта.

Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

У вищевказаній постанові Верховного Суду враховано Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийняті Комітетом міністрів Ради Європи 13.09.1989, згідно з якими рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Тобто, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 (справа №826/8556/17) та від 25.04.2019 (справа №826/10936/18).

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 (справа №705/4587/17) сформулював правову позицію, згідно з якою, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункту 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як свідчить зміст заяви про забезпечення позову, доводи та твердження заявника є аналогічними тим, які викладені у позовній заяві. Отже, за своїм змістом фактично співпадають із обраним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, а тому не можуть бути достатньо переконливими для висновку про наявність очевидної протиправності оспорюваної бездіяльності для застосування судом заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150, 151 КАС України.

Саме існування ознак протиправності дій чи рішення суб`єкта владних повноважень, як стверджує позивач, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову шляхом зупинення його дії чи заборони на вчинення певних дій, оскільки дана ознака є лише передумовою для такого забезпечення та повинна прийматись судом до уваги із урахуванням іншої підстави забезпечення позову - невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

У даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову як наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача у спірних правовідносинах, які можуть бути виявлені судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності, як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Разом з цим, задоволення позову в цій адміністративній справі не призводить до потреби докладати значних зусиль для відновлення прав позивача.

Із поданої заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову не вбачається, а заявником у поданій заяві лише вказано, що відповідач може вчинити протиправні, на думку позивача, дії, доказів того, що відповідач, де перебуває на обліку позивач, має намір вчиняти дії щодо призову позивача на військову службу, притягнення до відповідальності та здійснення обмежувальних заходів немає, не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності дії суб`єкта владних повноважень, та порушення у зв`язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Частиною 1, 3 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про забезпечення позову подається у письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивачів. Разом з цим, у разі задоволення позову, потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача відсутні.

На переконання суду заходи забезпечення позову, про які просить заявник, не відповідають меті застосування такого інституту, не спрямовані на попередження можливих невідворотних негативних наслідків для прав та охоронюваних законом інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду з цим позовом і відновлення яких, у разі незастосування відповідних заходів, буде неможливим або значно ускладненим.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 153, 154, 241-243, 248, 294 КАС України, суд

постановив :

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Гулкевич І.З.