Справа № 822/1780/18
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1780/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

27 листопада 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2018 року позивач, - ФОП ОСОБА_2 , звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області (в подальшому Головного управління ДПС у Хмельницькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.10.2016 №/1199, №/1199, №/1197, №/1198, вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 31.10.2016 №Ф-51- та рішення від 31.10.2016 №/1195 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 23.07.2018, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018, у задоволенні позову відмовив.

Постановою Верховного Суду від 26.10.2023касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.07.2018 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.02.2025 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 31.10.2016 №/1199, від 31.10.2016 №/1199, від 31.10.2016 №/1197, від 31.10.2016 №/1198, вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 31.10.2016 №Ф-51-, рішення від 31.10.2016 №/1195 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 704,80 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа - підприємець, реєстраційний номер , основний вид економічної діяльності - штукатурні роботи, у перевіряємий період був платником єдиного соціального внеску, єдиного податку та військового збору.

На адресу відповідача надійшла заява від громадянина ОСОБА_3 від 02.09.2016, де вказано, що заявник та ще троє громадян: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 працювали у ФОП ОСОБА_1 та виконували оздоблювальні роботи без оформлення трудових правовідносин. Виконували оздоблювальні роботи житлового будинку по АДРЕСА_1 .

На підставі підпункту 78.1.13 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та наказу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області від 04.10.2016 №1122 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання укладання трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору до бюджету, правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.04.2016 по 30.06.2016.

За результатами перевірки складений акт від 17.10.2016 №2968/22-25-13-04/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовані такі порушення вимог податкового законодавства, зокрема:

- підпункту 168.1.1 пункту 168.1, підпунктів 168.4.5, 168.4.8 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України, в результаті чого не нараховувався, не утримався та не перераховувався до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 3465,84 грн, з нарахованої заробітної плати в сумі 19254,66 грн;

- пункту 1 частини 1 статті 4, пункту 1 частини 1 статті 7, частин 5, 7 статті 8, частини 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижена сума єдиного внеску з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, а також утримання єдиного внеску із сум заробітної плати, нарахованої плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору на суму 4236,03 грн;

- підпункту 168.4.1 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України, в результаті чого занижена сума військового збору в розмірі 288,82 грн;

- пункту 7 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування";

- пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України, не подання розрахунку за формою 1 -ДФ за II кв. 2016 року.

На підставі акта перевірки відповідач прийняв рішення №/1195 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 2118,02 грн; вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-51- на суму 4236,03 грн; податкове повідомлення-рішення №/1197 за грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, пені на суму 5312,02 грн; податкове повідомлення-рішення №/1199 про застосування штрафних санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати на суму 510,00 грн; податкове повідомлення-рішення №/1197 за грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, пені на суму 442,68 грн; податкове повідомлення-рішення №/1198 про застосування штрафних санкцій за платежем єдиний внесок нарахований роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за договором ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності на суму 510,00 грн.

Не погоджуючись з висновками податкового органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою від 01.10.2024 Хмельницький окружний адміністративний суд витребував в Головного управління ДПС у Хмельницькій області відомості про те чи здійснювався податковим органом під час документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 аналіз документів податкового, бухгалтерського та кадрового обліку на предмет їх відповідності та повноти відображення усіх показників, та пояснення, в яких зазначити на підставі яких документів податковим органом під час перевірки ФОП ОСОБА_1 були встановлені обставини про отримання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заробітної плати.

На вимогу суду податковий орган повідомив, що перевіркою встановлене порушення пункту 119.2 статті 119 ПК України, а саме позивачем не подані дані рахунку за формою 1-ДФ за ІІ квартал 2016 року. Тому інші документи податкового чи бухгалтерського обліку відсутні. Також відповідач зазначив, що перевіркою було встановлено, що прийом працівників на роботу не оформлявся відповідним наказом, відомість про нараховану та виплачену заробітну плату та табель виходу на роботу не велися. Під час перевірки контролюючий орган використав заяву ОСОБА_3 , пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_1 , звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів.

Крім цього, на вимогу суду Центрально-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці повідомило, що постанови від 26.12.2016 №22/311, від 26.12.2016 №22/312 відсутні у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Також ГУНП в Хмельницькій області повідомило суд, що кримінальне провадження від 26.12.2016 №0008244 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172 Кримінального кодексу України закрите на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

Тобто, в ході нового розгляду справи суд першої інстанції, враховуючи висновки Верховного Суду, вживав заходів для отримання інших доказів, зокрема, витребовував їх у Головного управління ДПС у Хмельницькій області, Управління Держпраці у Хмельницькій області та ГУНП в Хмельницькій області.

Однак будь-які інші докази вчинення позивачем податкового правопорушення, окрім пояснень ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні. Відповідач таких доказів суду також не надав.

Як зазначено вище, Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що пояснення осіб, які, за твердженням податкового органу, виконували роботи без належного оформлення трудових відносин, самі по собі не є достатніми для висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Таким чином, враховуючи правову позицію Верховного Суду та відсутність достатніх і належних доказів правопорушення, висновки податкового органу не можуть вважатися обґрунтованими, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлено, що доходом фізичної особи - платника податку є сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами (п. 1.2 ст. 1).

Відповідно до п. 17.2 ст. 17 вказаного Закону особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку для оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України є податковий агент.

Згідно з п. 1.15 ст. 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" податковий агент - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи нерезидент або його представництво, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Податковим агентом, зокрема, є фізична особа, що є суб`єктом підприємницької діяльності чи здійснює незалежну професійну діяльність, яка використовує найману працю інших фізичних осіб/ щодо виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) таким іншим фізичним особам.

Відповідно до пп. 8.1.1, пункту 8.1., статті 8 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб, податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку з доходів фізичних осіб, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок.

Крім того, згідно з пп. 14.1.180., п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України (ПК України) податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Підпунктом 168.1.1., п. 168.1. ст. 168 ПК України визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Таким чином, на особу (податкового агента) покладається обов`язок утримати та сплатити податок з доходів фізичних осіб, лише у разі нарахування та виплати доходу на користь таких фізичних осіб.

Підпунктом 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України встановлено, що платниками податку зокрема, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з пп. 163.1.1, пп. 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

При цьому, п. 179.7 ст. 179 ПК України, визначено обов`язок фізичної особи самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Вказані норми Податкового кодексу України кореспондуються з положеннями Закону України Про податок з доходів фізичних осіб.

Так, підпунктом 8.2.1 пункту 8.2 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб визначено, що платник податку, що отримує доходи, нараховані особою, яка не є податковим агентом, зобов`язаний включити суму таких доходів до складу загального річного оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку.

Відповідно до п.п. «є» п. 19.1 ст. 19 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб, платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджені суми податкових зобов`язань, а також суми штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих податковим органом, та пеню, за винятком сум, що оскаржуються в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з п.п. 20.3.1 п. 20.3 ст. 20 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб, особами, відповідальними за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу з цього податку, зокрема є: при самостійному нарахуванні податку його платником - такі платники.

Враховуючи викладене вище на фізичну особу покладено обов`язок декларувати власні доходи та відповідно своєчасно здійснювати їх сплату, за не виконання чого, до такої особи застосовуватимуться певні заходи примусу, передбачені податковим законодавством.

Разом з цим, як вірно зауважив суд першої інстанції, Верховний Суд в межах даної справи зазначив, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди виходили лише з того, що обставини щодо наявності трудових відносин без їх належного оформлення між позивачем та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтверджуються письмовими заявами зазначених осіб, поданими до контролюючого органу, з огляду на що, оспорювані податкові повідомлення-рішення про збільшення позивачу податкових зобов`язань (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій та пені) є правомірними.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не можуть бути безумовним підтвердженням факту порушення позивачем податкового законодавства, оскільки вони носять суб`єктивний характер, містять посилання узагальнюючі обставини щодо характеру виконуваної роботи, періоду роботи, займаних посад та сум отриманої заробітної плати.

В акті перевірки зазначено про отримання зазначеними особами визначених сум заробітної плати, проте не вказано, на підставі яких документів були встановлені такі обставини.

При цьому, суди не встановили, чи здійснювався податковим органом під час проведення перевірки аналіз документів податкового, бухгалтерського та кадрового обліку на предмет їх відповідності та повноти відображення усіх показників підприємцем.

Також Верховний Суд вказав, що суди, приймаючи рішення, зазначили про підтвердження трудових взаємовідносин позивача із вказаними вище особами матеріалами перевірки Управлінням Держпраці у Хмельницькій області, викладених в акті перевірки №22-01/2180.

Однак, суди не надали належної правової оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, не дослідили зміст розрахунку до оспорюваних податкових повідомлень-рішень, акта перевірки Управління Держпраці у Хмельницькій області, не з`ясували, які саме обставини встановлені та на підставі яких документів, не встановили на яких обставинах ґрунтуються висновки, викладені в акті перевірки.

Крім того, суди не дослідили обставини, які були встановлені постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 12.04.2018 у справі №686/1972/17, постановою Хмельницького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області від 16.06.2018, ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 29.08.2018 у справі №686/18304/18.

Суди, приймаючи рішення, послалися на те, що факт порушення позивачем законодавства про працю, а саме неналежне оформлення трудових відносин із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підтверджується постановами про накладення штрафу від 26.12.2016 №22/311, №22/312, водночас, в матеріалах справи відсутні зазначені постанови.

Також, колегія суддів звертає увагу, що Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 01.10.2024 витребував в Головного управління ДПС у Хмельницькій області відомості про те чи здійснювався податковим органом під час документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 аналіз документів податкового, бухгалтерського та кадрового обліку на предмет їх відповідності та повноти відображення усіх показників, та пояснення, в яких зазначити на підставі яких документів податковим органом під час перевірки ФОП ОСОБА_1 були встановлені обставини про отримання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заробітної плати.

Податковий орган повідомив, що перевіркою встановлене порушення пункту 119.2 статті 119 ПК України, а саме позивачем не подані дані рахунку за формою 1-ДФ за ІІ квартал 2016 року. Тому інші документи податкового чи бухгалтерського обліку відсутні. Також відповідач зазначив, що перевіркою було встановлено, що прийом працівників на роботу не оформлявся відповідним наказом, відомість про нараховану та виплачену заробітну плату та табель виходу на роботу не велися. Під час перевірки контролюючий орган використав заяву ОСОБА_3 , пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_1 , звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів.

Центрально-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці повідомило, що постанови від 26.12.2016 №22/311, від 26.12.2016 №22/312 відсутні у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Головне управління НП в Хмельницькій області повідомило, що кримінальне провадження від 26.12.2016 №0008244 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172 Кримінального кодексу України закрите на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

Крім того, в межах справи №686/1972/17, а саме заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 12 квітня 2018 року встановлено наступне:

" ... за даними акта перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування Управління держпраці у Хмельницькій області №22-01/2180 від 07.12.2016 року, ОСОБА_3 працював у ФОП ОСОБА_1 без належного оформлення трудових відносин з 01.04.2016 року по 30.06.2016 року. Ці обставини встановлені на підставі пояснень ОСОБА_3 , а також інших осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6

...

За повідомленням Управління держпраці у Хмельницькій області від 02.04.2018 року матеріали цієї перевірки направлено до Управління захисту економіки Нацполіції України за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 КК України. Протокол про адміністративне правопорушення щодо ФОП ОСОБА_1 за ст. 41 КУпАП на підставі цих матеріалів не складався.

Головне управління ДФС у Хмельницькій області повідомило про те, що протоколи про адміністративні правопорушення в галузі підприємницької діяльності щодо ФОП ОСОБА_1 не складалися.

В засіданні апеляційного суду позивач підтвердив пояснення, надані під час перевірки Управління держпраці у Хмельницькій області, зазначивши, що він домовлявся з відповідачем про оштукатурювання стін багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 поповерхово та оплату виконаної роботи, виходячи з 20 грн./кв.м. При цьому вказував, що відповідач не встановлював вимог щодо його підпорядкування внутрішньому трудовому розпорядку, час початку та закінчення роботи визначався ним самостійно.

Доводи апеляційної скарги про достатність доказів на підтвердження факту перебування в трудових відносинах, є безпідставними.

Так, трудові правовідносини характеризуються певними особливостями, які дозволяють відрізнити їх від схожих правовідносин, пов`язаних з працею, але регульованих нормами цивільного права. Це, перш за все, включення працівника до складу трудового колективу конкретного підприємства, установи, організації, де його діяльність, пов`язана з виконанням певних трудових функцій, регламентується вимогами внутрішнього трудового розпорядку, встановленого на даному підприємстві, в установі, організації. Під час укладання трудового договору працівник зобов`язується виконувати обов`язки, що входять до його трудової функції, особисто своєю працею. Трудові правовідносини характеризуються сталістю, регламентованістю та наявністю певних соціальних гарантій для працівника.

Колегія суддів констатує, що акт перевірки Управління держпраці у Хмельницькій області, повідомлення Головного управління ДФС у Хмельницькій області про виявлені порушення за відсутності вироку суду, яким було б встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 КК України чи постанови про притягнення його до відповідальності за ст. 41 КУпАП, не є достатніми та допустимими доказами на підтвердження наявності трудових відносин між сторонами.

Позивач також не надав інших достатніх та допустимих доказів на підтвердження допущення його до роботи (до прикладу, копії заяв про прийняття на роботу, проходження медичного огляду, про ознайомлення з будь-якими правилами у суб`єкта підприємницької діяльності, проходження інструктажів тощо); про виконання вимог внутрішнього трудового розпорядку (журнал виходу на роботу тощо), виконання трудової функції, виплату «заробітної плати» тощо.

Посилання апелянта на те, що ФОП ОСОБА_1 не оскаржував рішення, прийняте за результатами перевірки Управління держпраці є безпідставними, оскільки, як встановлено апеляційним судом, жодні рішення за результатами цієї перевірки не приймалися."

Тобто, Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області та Апеляційний суд Хмельницької області фактично встановили, що ОСОБА_3 не довів факт перебування в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 .

Отже, не можна стверджувати, що ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 з 1 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року.

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, будь-які інші докази вчинення позивачем податкового правопорушення, окрім пояснень ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні, а відповідач таких доказів суду також не надав.

Отже, висновок суду першої інстанції, що враховуючи правову позицію Верховного Суду та відсутність достатніх і належних доказів правопорушення, висновки податкового органу не можуть вважатися обґрунтованими, є правомірним.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

А тому, з урахуванням вказаного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправними та скасування рішень Головного управління ДПС у Житомирській області, якими позивачу відмовлено у реєстрації податкових накладних та зобов`язання Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні датою їх фактичного надходження на реєстрацію.

Також, ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.