Справа № 320/45264/24
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року Київ № 320/45264/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач).

Просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії позивачу та пільговому обчисленні страхового стажу, а саме: періоду роботи по Списку №1, один рік за два, період роботи з 01.09.1979 по 30.06.1983, з 15.08.1983 по 23.09.1983, з 17.10.1983 по 01.11.1983, з 10.11.1983 по 22.11.1985, з 08.01.1986 по 30.03.1993, при обрахунку його пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 на підставі пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу у пільговому обчисленні до страхового стажу періоди роботи по Списку №1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», один рік за два, з 01.09.1979 по 30.06.1983, з 15.08.1983 по 23.09.1983, з 17.10.1983 по 01.11.1983, з 10.11.1983 по 22.11.1985, з 08.01.1986 по 30.03.1993, а також здійснити перерахунок та виплату перерахованої пенсії з дати звернення за перерахунком, тобто з 17.07.2024.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач має право на зарахування у пільговому обчисленні до страхового стажу періоди роботи по Списку №1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», один рік за два, з 01.09.1979 по 30.06.1983, з 15.08.1983 по 23.09.1983, з 17.10.1983 по 01.11.1983, з 10.11.1983 по 22.11.1985, з 08.01.1986 по 30.03.1993, та у зв`язку із цим на перерахунок і виплату пенсії, починаючи з 17.07.2024, проте відповідачем безпідставно відмовлено в реалізації названого права.

Ухвалою суду від 09.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання.

Відповідач проти позову заперечував, надіслав відзив на позовну заяву разом із копіями матеріалів пенсійної справи позивача, відповідно до якого просили суд у задоволенні позову відмовити. Стверджували правомірність своїх дій та відсутність підстав для зарахування у запропонований позивачем спосіб його страхового стажу та, як наслідок, відсутність підстав для перерахунку пенсії, оскільки пенсію позивачу призначено з урахуванням стажу роботи за Списком №1 за період з 06.04.1993 по 18.02.2000 та з 12.12.2000 по 31.12.2003. Зазначили, що у матеріалах пенсійної справи міститься неврахована довідка від 25.11.2013 № 69 про стаж роботи за Списком №1 з 08.01.1986 по 19.05.1986 на посаді майстра-бригадира та з 20.05.1986 по 13.09.1991 на посаді начальника. Названу довідку не було враховано, оскільки у ній не зазначено характер виконуваної роботи відповідно до пункту 20 постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 № 920, а зазначені у довідці посади відсутні в переліку постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 та постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10. Неможливість проведення перевірки зазначеної довідка обумовлена тим, що організація, яка її видала, знаходиться на тимчасово окупованій території України, доступ до якої відсутній.

Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Стверджували відсутність необхідності в додатковому підтвердженні чи уточненні довідками характеру виконуваної роботи та умов праці, оскільки записами трудової книжки в повній мірі відображена трудова діяльність позивача.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та наділений адміністративною процесуальною дієздатністю, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_1 .

Позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію з 25.05.2022, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Із матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до відповідача із заявою, яка зареєстрована 23.07.2024 за вх. № 31380/Т-2600-24, про зарахування у пільговому обчисленні до страхового стажу відповідні періоди роботи по Списку №1 згідно зі статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 07.08.2024 № 31420-31380/Т-02/8-2600/24 повідомило про відсутність підстав для перегляду наявного стажу роботи за Списком №1, оскільки пенсію призначено з урахуванням стажу роботи за Списком №1 за період з 06.04.1993 по 18.02.2000 та з 12.12.2000 по 31.12.2003, у той час як у матеріалах пенсійної справи міститься не врахована довідка від 25.11.2013 № 69 про стаж роботи за Списком № 1 з 08.01.1986 по 19.05.1986 на посаді майстра-бригадира та з 20.05.1986 по 13.09.1991 на посаді начальника.

Названу довідку не було враховано, оскільки у ній не зазначено характер виконуваної роботи відповідно до пункту 20 постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 № 920 про внесення змін до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, а зазначені у довідці посади відсутні в переліку постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 та постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10.

Крім того, зазначили, що листом від 30.05.2022 № 1200-1101-9/13645 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомило про неможливість проведення перевірки зазначеної довідки, оскільки організація, яка видала довідку знаходиться на тимчасово окупованій території України, доступ до якої відсутній.

Як убачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 17.10.1983, позивач: згідно із записом № 1 із 01.09.1979 був учнем Макіївського металургійного технікуму; згідно із записами № 2 та № 3 у період із 17.10.1983 по 01.11.1983 працював на посаді майстра в Брянківському рудоремонтному заводі виробничого об`єднання «Ворошиловградвуглеремонт»; згідно із записом № 4 у період із 10.11.1983 по 22.11.1985 проходив службу у Радянської Армії; згідно із записами № 5, 6, 7, 8 та 9 у період із 08.01.1986 по 30.03.1993 працював на посадах майстра-бригадира ковальсько-пресової ділянки, начальником ковальсько-пресової ділянки, начальником ковальсько-пресового цеху, начальником бюро зварювального та термічного виробництва головного металурга в Брянківському рудоремонтному заводі виробничого об`єднання «Ворошиловградвуглеремонт» та згідно із записом № 10 - звільнений з названої посади.

Відповідно до форми РС-право (а.с. 19), наявної у матеріалах пенсійної справи: страховий стаж позивача складає 40 років 1 місяць 3 дні, у тому числі стаж, що дає право на зниження пенсійного віку: робота за Списком №1 9 років 11 місяців 3 дні; робота за Списком №1: кратність 1 6 років 10 місяців 13 днів; робота за Списком №1: кратність 1 3 роки 0 місяців 20 днів. Зниження пенсійного віку за роботу за Списком №1 9 років 0 місяців 0 днів.

Як установлено судом, відповідні періоди, а саме: з 01.09.1979 по 30.06.1983, з 15.08.1983 по 23.09.1983, з 17.10.1983 по 01.11.1983, з 10.11.1983 по 22.11.1985, з 08.01.1986 по 30.03.1993, не зараховані позивачу у пільговому обчисленні (один рік за два) до страхового стажу, як періоди роботи по Списку №1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що учасниками справи не заперечується.

Згідно з довідкою від 25.11.2013 № 69 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, виданої Брянківським рудоремонтним заводом, позивач працював у період з 08.01.1986 по 19.05.1986 за професією і посадою - майстер-бригадир ковальсько-пресової ділянки, що передбачена Списком №1 розділу ХІ підрозділу 2 «б» постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173. Стаж становить 0 років 04 місяці 11 днів.

За період із 20.05.1986 по 13.09.1991 працював за професією і посадою начальник ковальсько-пресового цеху, що передбачена Списком №1 розділу ХІ підрозділу 2 «б» постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173. Стаж становить 4 роки 04 місяці 24 дні.

Крім того, відповідно до довідки виходжуваності на підземну роботу, виданої Брянківським рудоремонтним заводом, позивач у якості начальника ковальсько-пресового цеху працював у період із 08.01.1986 по 31.03.1993.

Із названої форми РС-право судом установлено, що у період: з 01.09.1979 по 30.06.1983 позивач навчався у вищих/середніх навчальних закладах 3 роки 10 місяців, а також працював: з 15.08.1983 по 23.09.1983 0 років 1 місяць 9 днів; з 17.10.1983 по 01.11.1983 0 років 0 місяців 15 днів; з 10.11.1983 по 22.11.1985 військова строкова служба 2 роки 13 днів; з 08.01.1986 по 30.03.1993 7 років 2 місяці 23 дні; з 06.04.1993 по 18.01.2000 (Список №1) 6 років 10 місяців 13 днів; з 12.12.2000 по 31.12.2003 (Список №1) 3 роки 0 місяців 20 днів; з 01.01.2004 по 30.06.2008 4 роки 6 місяців 0 днів; з 01.04.2009 по 31.05.2011 2 роки 2 місяці 0 днів; з 01.12.2011 по 28.02.2018 6 років 3 місяці 0 днів; з 01.03.2018 по 31.03.2018 0 років 1 місяць 0 днів; з 01.04.2018 по 29.02.2020 1 рік 11 місяців 0 днів; з 01.03.2020 по 31.03.2020 0 років 1 місяць 0 днів; з 01.04.2020 по 28.02.2022 1 рік 11 місяців 0 днів. Всього 40 років 1 місяць 3 дні, про що вже зазначено.

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходив із такого.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 1 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, врегульовані положеннями Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

За визначенням, яке міститься у статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За нормами пункт 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

За приписами частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За правилами частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України та статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі порядок № 637), підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Абзацами 1-2 пункту 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Указаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а.

Суд зазначає, що лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За нормами пункту 1.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція № 162 у редакції, що діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи позивача), прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Пунктами 2.2 та 2.3 Інструкції № 162 передбачалось, що заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу.

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

За правилами пункту 1.4 Інструкції № 162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

За нормами пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (далі Постанова № 656) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 Постанови № 656 передбачено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на цьому підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

За нормами пункту 18 Постанови № 656 відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

За приписами пункту 4.1 Інструкції № 162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Із аналізу наведених положень убачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

У подальшому набрала чинності Інструкція про ведення трудових книжок, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58), пунктом 1.1 якої передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктами 2.3 та 2.4 Інструкції № 58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд уважає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для посадової особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення.

Певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні відповідних період роботи до страхового стажу.

Законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому не належне її ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Суд зазначає, що на підтвердження стажу роботи позивача було надано копію трудової книжки серії НОМЕР_2 від 17.10.1983, відповідно до записів якої внесено спірні періоди роботи ОСОБА_1 з 17.10.1983 по 01.11.1983 та з 08.01.1986 по 30.03.1993.

Таким чином, трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 від 17.10.1983 містить належні та достатні відомості щодо періодів і виконуваної позивачем роботи з 17.10.1983 по 01.11.1983 та з 08.01.1986 по 30.03.1993, тож відсутні підстави для додаткового підтвердження відповідними довідками записів про спірні періоди роботи, які не були зараховані відповідачем.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Питання зарахування до стажу періодів служби в Радянській Армії було врегульовано Положенням про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590 (далі Положення № 590).

Підпунктом «к» пункту 109 Положення № 590 передбачено, що окрім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР.

Названим пунктом Положення № 590 встановлено, що при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком і інвалідності робітником і службовцем, що працював на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці і в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти «а» і «б» пункту 16) періоди, вказані у підпунктах «к» і «л», прирівнюються до вибору того, хто звернувся за призначенням пенсії або до роботи, яке передує цьому періоду, або до роботи, який йде за закінченням цього періоду.

Судом установлено, що до вступу до лав Радянської Армії, де позивач проходив службу у період із 10.11.1983 по 22.11.1985, ОСОБА_1 із 17.10.1983 по 01.11.1983 працював на посаді майстра в ковальсько-пресовій ділянці у Брянківському рудоремонтному заводі.

Таким чином, служба в Радянській Армії у період з 10.11.1983 по 22.11.1985 підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 та записом у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 17.10.1983, та підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо позовних вимог у частині зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача, суд зазначає таке.

Судом установлено, що позивач навчався у Макіївському металургійному технікумі у період з 01.09.1979 по 30.06.1983 та отримав диплом № НОМЕР_4 , про що свідчить запис № 1 у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 17.10.1983, що також підтверджено Формою РС-право (а.с. 19).

За нормами пункту «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

За правилами частини першої статті 38 Закону України від 12.02.1998 № 103/98-ВР «Про професійну (професійно-технічну) освіту», на яку у позові посилається позивач (чинного на час звернення з позовом до суду, який втратив чинність на підставі Закону України від 21.08.2025 № 4574-IX «Про професійну освіту»), час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Із аналізу наведених норм права та встановлених судом обставин, суд не вбачає підстав для зарахування періоду навчання з 01.09.1979 по 30.06.1983 у пільговому обчисленні до страхового стажу по Списку №1, оскільки із матеріалів справи не встановлено, що позивач у період із 15.08.1983 по 23.09.1983 був зарахований та, відповідно, працював на роботі за набутою професією у строк, який не перевищує трьох місяців після закінчення навчання.

Суд констатує відсутність у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 17.10.1983 записів про роботу позивача у період із 15.08.1983 по 23.09.1983.

У матеріалах справи також відсутні довідки, які б підтверджували роботу позивача у період з 15.08.1983 по 23.09.1983, який не внесений до трудової книжки.

Оскільки із наявних у матеріалах справи доказів не можливо достеменно встановити, яку саме роботу виконував позивач у період з 15.08.1983 по 23.09.1983, та чи відносилася ця робота за набутою професією, а також, ураховуючи те, що трудову діяльність згідно із записами у трудовій книжці позивач розпочав із 17.10.1983, тобто такий строк перевищує три місяці після закінчення навчання, підстави для задоволення позову у названій частині відсутні.

Щодо позовної вимоги у частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати позивачу у пільговому обчисленні до страхового стажу періоди роботи по Списку №1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», один рік за два з 17.10.1983 по 01.11.1983 та з 08.01.1986 по 30.03.1993, суд зазначає таке.

Пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Як установлено судом та не заперечується учасниками справи, позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію з 25.05.2022, призначену відповідно до Закону № 1058-ІV зі зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом 1 частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV.

За правилами частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV, за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Втім, на переконання позивача, названа посада - майстер у ковальсько-пресовій ділянці, відноситься до посади, передбаченої пунктом 2 «б» Розділу XI Списку №1 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173.

Суд погоджується з такими доводами позивача, з огляду на таке.

За нормами пункту 2 «Ковальсько-пресове виробництво» «б» «Інженерно-технічні працівники» Розділу XI «Металообробка» Списку №1 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, до ковальсько-пресового виробництва належать інженерно-технічні працівники молотових (ковальських), пресових та термічних відділень, прольотів та ділянок ковальсько-пресового виробництва, а також на гарячих ділянках виробництва ресор: майстри, старші майстри, помічники майстрів.

Із урахуванням викладеного, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині зарахування у пільговому обчисленні до страхового стажу позивача періоду роботи по Списку №1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», один рік за два з 17.10.1983 по 01.11.1983, оскільки посада, яку обіймав позивач (майстер у ковальсько-пресовій ділянці) відповідає пункту 2 «Ковальсько-пресове виробництво» «б» «Інженерно-технічні працівники» Розділу XI «Металообробка» Списку №1 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173.

Щодо посади позивача у період із 08.01.1986 по 30.03.1993, суд зазначає таке.

Згідно із записами № 5-10 трудової книжки позивача, ОСОБА_1 працював на посадах майстра-бригадира ковальсько-пресової ділянки, начальником ковальсько-пресової ділянки, начальником ковальсько-пресового цеху, начальником бюро зварювального та термічного виробництва головного металурга в Брянківському рудоремонтному заводі виробничого об`єднання «Ворошиловградвуглеремонт».

За даними довідки від 25.11.2013 № 69 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, виданої Брянківським рудоремонтним заводом, позивач працював у період з 08.01.1986 по 19.05.1986 за професією і посадою майстер-бригадир ковальсько-пресової ділянки, що передбачена Списком №1 розділу ХІ підрозділу 2 «б» постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173.

Стаж становить 0 років 04 місяці 11 днів.

За даними цієї ж довідки, за період із 20.05.1986 по 13.09.1991 працював за професією і посадою начальник ковальсько-пресового цеху, що передбачена Списком №1 розділу ХІ підрозділу 2 «б» постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173.

Стаж становить 4 роки 04 місяці 24 дні.

Крім того, відповідно до довідки виходжуваності на підземну роботу, виданої Брянківським рудоремонтним заводом, позивач у якості начальника ковальсько-пресового цеху працював у період із 08.01.1986 по 31.03.1993.

За правилами пункту «б»: 1110200б «Керівники і спеціалісти» підрозділу 2: 11102000 «Ковальсько-пресове виробництво» Розділу ХІ: 11100000 «Металообробка» постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад та показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком (за старістю) на пільгових умовах, належать:

- 1110200б-23428: майстри дільниць, старші майстри дільниць: молотових (ковальських), пресових і термічних відділень, прольотів і дільниць ковальсько-пресового виробництва, а також на гарячих ділянках виробництва ресор.

Разом із цим, суд частково погоджується з доводами позивача та даними довідки від 25.11.2013 № 69 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, виданої Брянківським рудоремонтним заводом, оскільки посада позивача, починаючи з 20.05.1986 по 12.09.1991 начальник ковальсько-пресової дільниці та начальник ковальсько-пресового цеху, не відноситься до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад та показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком (за старістю) на пільгових умовах.

За приписами пункту «б»: 2150200б «Керівники і спеціалісти» підрозділу 2: 21502000 «Ковальсько-пресове виробництво» Розділу ХІV: 21500000 «Металообробка» постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», посада позивача у період із 20.05.1986 по 12.09.1991 відносилась до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком (за старістю) на пільгових умовах, а саме:

- 2150200б-24097: начальники дільниць;

- 2150200б-24125: начальники цехів та їх заступники з виробництва та підготовки виробництва.

Щодо періоду роботи позивача з 13.09.1991 по 30.03.1993 на посаді начальника бюро зварювального і термічного виробництва відділу головного металурга, суд зазначає відповідно до переліку посад постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», посада позивача у період із 13.09.1991 по 30.03.1993 у названій постанові, - відсутня.

Із урахуванням викладеного, суд констатує відсутність підстав для зарахування у пільговому обчисленні до страхового стажу позивача періоду роботи по Списку №1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», один рік за два з 20.05.1986 по 12.09.1991, оскільки такі посади не відносяться до Списку №1, а є посадами згідно зі Списком №2, а також відсутність підстав для зарахування один рік за два періоду роботи позивача з 13.09.1991 по 30.03.1993, оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено, що посада начальника бюро зварювального і термічного виробництва відділу головного металурга відноситься до Списку №1.

Враховуючи викладене, суд уважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу та у перерахунку пенсії ОСОБА_1 у пільговому обчисленні страхового стажу, а саме: періоду роботи по Списку №1 один рік за два, починаючи з 17.10.1983 по 01.11.1983, періоду служби в Радянській Армії з 10.11.1983 по 22.11.1985 та періоду роботи з 08.01.1986 по 19.05.1986 при обрахунку пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 на підставі пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 20.05.1986 по 12.09.1991 та з 13.09.1991 по 30.03.1993.

Щодо дати, з якої слід здійснити спірний перерахунок, суд зазначає таке.

Як установлено судом та підтверджено листом відповідача від 07.08.2024 № 31420-31380/Т-02/8-2600/24, із заявою від 17.07.2024 (а.с. 45) про перерахунок пенсії та зарахування спірних періодів до страхового стажу, позивач звернувся 23.07.2024, яка зареєстрована відповідачем за вх. № 31380/Т-2600-24.

За нормами статті 45 Закону № 1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Оскільки заява про перерахунок пенсії подана після 15 числа липня місяця 2024 року, тож перерахунок пенсії має бути здійснено, починаючи з першого числа наступного місяця, тобто з 01.08.2024.

Тож, із метою належного та ефективного захисту порушеного права, суд уважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 у пільговому обчисленні до страхового стажу періоди роботи по Списку №1 один рік за два, починаючи з 17.10.1983 по 01.11.1983, період служби в Радянській Армії з 10.11.1983 по 22.11.1985 та з 08.01.1986 по 19.05.1986 при обрахунку пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 на підставі пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.08.2024, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 20.05.1986 по 12.09.1991 та з 13.09.1991 по 30.03.1993, та у зв`язку із цим здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.08.2024.

Із урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, тож із урахуванням частини задоволених позовних вимог, зазначена сума судового збору підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні до страхового стражу та у перерахунку пенсії ОСОБА_1 у пільговому обчисленні страхового стажу, а саме: періоду роботи по Списку №1 один рік за два, починаючи з 17.10.1983 по 01.11.1983, періоду служби в Радянській Армії з 10.11.1983 по 22.11.1985 та періоду роботи з 08.01.1986 по 19.05.1986 при обрахунку пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 на підставі пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 20.05.1986 по 12.09.1991 та з 13.09.1991 по 30.03.1993.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 у пільговому обчисленні до страхового стажу періоди роботи по Списку №1 один рік за два, починаючи з 17.10.1983 по 01.11.1983, період служби в Радянській Армії з 10.11.1983 по 22.11.1985 та з 08.01.1986 по 19.05.1986 при обрахунку пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 на підставі пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.08.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 20.05.1986 по 12.09.1991 та з 13.09.1991 по 30.03.1993, та у зв`язку із цим здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.08.2024.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (; місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.