Справа № 600/2680/25-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2680/25-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

27 листопада 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Веренчанської сільської ради на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Веренчанської сільської ради до Державної екологічної інспекції Карпатського округу про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

Веренчанська сільська рада звернулась до суду з позовом до Державної екологічної інспекції Карпатського округу, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції Карпатського регіону від 04.03.2025 №148/04.2-03 щодо проведення перевірки фактів викладених у зверненні громадянки ОСОБА_1 від 12.02.2025р. про вирубку дерев на території дендрологічного парку місцевого значення «Киселівський «Гайдейка»;

- визнати протиправною та скасувати претензію №01-02/1636 від 22.04.2025р. Державної екологічної інспекції Карпатського регіону адресовану голові Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про відшкодування шкоди в сумі 1911224 грн. заподіяної внаслідок незаконної рубки дерев на території дендрологічного парку місцевого значення «Киселівський «Гайдейка».

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.06.2025 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до ст.311 КАС України.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції послався на норми п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що подана позовна заява про оскарження наказу на проведення перевірки та оскарження претензії про відшкодування шкоди не підлягає розгляду адміністративним судом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У контексті з наведеним суд звертає увагу, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Так, згідно ч. 1 ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" №1264-XII від 25.06.1991 до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема: г) пред`являти претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; л) здійснення інших повноважень, визначених законами України та покладених на нього Президентом України.

Відповідно до пп. 14 п. 6 Положення про Державну екологічну інспекцію України від 13.04.2011 № 454/2011, Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку підприємства, установи та організації, їх об`єкти нерухомого майна, виробничі потужності та технічне обладнання під час здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та з метою здійснення розрахунку розміру шкоди, збитків і втрат, завданих навколишньому природному середовищу та природним ресурсам держави внаслідок виникнення аварій, надзвичайних ситуацій, військової агресії, військових, терористичних або інших злочинних дій.

Тобто, чинним законодавством відповідачу надано право та повноваження здійснювати розрахунок завданих збитків.

Так, у даній справі предметом спору є наказ щодо проведення перевірки та претензії про відшкодування шкоди в сумі 1911224 грн заподіяної внаслідок незаконної рубки дерев.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 аналізувала можливість скасування наказу про призначення перевірки після її проведення та дійшла такого висновку:

"… у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення."

Отже правомірність дій з призначення та проведення перевірки може бути оцінено судом при вирішенні спору за позовом суб`єкта господарювання про оскарження розпорядчих документів, рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №826/4278/14, від 20.02.2018 у справі № 803/1130/17 та від 15.07.2019 у справі №820/11047/15 та від 22.10.2024 р. по справі №380/7526/22.

За таких обставин, враховуючи наведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскарження наказу на проведення перевірки без оскарження розпорядчих документів, рішень, прийнятих за результатами проведеної перевірки не порушують прав, свобод або інтересів позивача, що в силу положень ч. 1 ст. 5 КАС України унеможливлює розгляд таких вимог у порядку адміністративного судочинства.

Крім того, суд встановив, що оскаржуваною претензією відповідачем запропоновано відшкодувати збитки, які заподіяно державі в розмірі 1911224 грн.

Однак, претензії про добровільну сплату шкоди складаються з метою досудового врегулювання спору та самі по собі не встановлюють обов`язків. Тобто, претензія не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні статті 19 КАС України, а тому висновки, викладені у спірній претензії, не породжують для позивача обов`язкових юридичних наслідків, а тому не може порушувати його права чи інтереси та не може бути предметом оскарження у судах будь-якої юрисдикції.

Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Аналогічна правова позиція застосована Верховним Судом у постановах від 03.12.2021 у справі № 820/7180/16, від 23.10.2019 у справі № 804/6165/16, 19.10.2020 у справі № 420/4129/19), де Верховний Суд висловлював правову позицію щодо того, що вимоги про визнання протиправними та скасування претензій органів Держекоінспекції та дій щодо складання (виставлення) їх не можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Отже, суд звертає увагу, що претензія не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків, тому вона не може бути предметом спору.

Поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таким чином, подана позовна заява про оскарження наказу на проведення перевірки та оскарження претензії про відшкодування шкоди не підлягає розгляду адміністративним судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права та прийнято вірне рішення про відмову у відкритті провадження у справі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Веренчанської сільської ради залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.