Справа № 240/10557/25
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10557/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шувалова Тетяна Олександрівна

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

27 листопада 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування до стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання стажу судді з 12.01.2004 по 25.02.2004 та стажу роботи в галузі права - три роки на посаді начальника управління юстиції - з 12.01.2001 по 11.01.2004;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання стаж судді з 12.01.2004 по 25.02.2004 та стаж роботи в галузі права - три роки на посаді начальника управління юстиції - з 12.01.2001 по 11.01.2004;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити і виплатити довічне грошове утримання в розмірі 58% від розміру суддівської винагороди з 17 січня 2025 року, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 позов задоволено частково, ухвалено:

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування до стажу роботи судді ОСОБА_1 , що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, стажу судді з 12.01.2004 по 25.02.2004 та стажу роботи в галузі права - три роки на посаді начальника Любарського районного управління юстиції - з 12.01.2001 по 11.01.2004.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу судді ОСОБА_1 , що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання: стаж судді з 12.01.2004 по 25.02.2004 та стаж роботи в галузі права - три роки на посаді начальника управління Любарського районного управління юстиції - з 12.01.2001 по 11.01.2004.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2025 року з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням у частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що за матеріалами електронної пенсійної справи позивачу правомірно призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 50% від суддівської винагороди, оскільки стаж на посаді судді з 26.02.2004 по 16.01.2025 становить 20 років 10 місяців 21 день.

Позивач не подала відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Указом Президента України від 12.01.2004 №32/2004 призначена в межах п`ятирічного строку на посаду судді Дзержинського районного суду Житомирської області. На виконання відповідного Указу Президента наказом Дзержинського районного суду Житомирської області від 26.02.2004 №23 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Дзержинського районного суду Житомирської області, що підтверджується записом в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 .

Указом Президента України від 31.08.2007 року №806/2007 позивачка переведена на посаду судді Любарського районного суду Житомирської області в межах п`ятирічного строку. Постановою Верховної Ради України від 22.10.2009 року №1681-VІ «Про обрання суддів» позивачка обрана на посаду судді апеляційного суду Житомирської області.

Указом Президента України від 28.09.2018 року №297/2018 позивачка переведена з посади судді апеляційного суду Житомирської області на посаду судді Житомирського апеляційного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 16.01.2025 року №73/0/15-25 позивачку звільнено з посади судді у відставку. Відповідно до вказаного рішення, Вищою радою правосуддя встановлено, що загальний стаж роботи позивачки на посаді судді, що дає право на відставку, становить 24 роки 4 дні, з яких стаж роботи безпосередньо на посаді судді становить 21 рік 4 дні. За результатами вивчення доданих до заяви документів установлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягає зарахуванню стаж роботи на посаді судді 21 рік 4 дні, стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді 3 роки.

На переконання позивача, вона має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 58% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а не у розмірі 50%, як визначив відповідач.

У відповідь на звернення позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 19.03.2025 №14921-11033/Т-02/8-0600/25 повідомлено про те, що за матеріалами електронної пенсійної справи їй призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 50% від суддівської винагороди, оскільки стаж на посаді судді з 26.02.2004 по 16.01.2025 становить 20 років 10 місяців 21 день.

Позивачка не погоджується з розрахунком стажу роботи, а тому звернулася до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не зарахував до стажу роботи позивача, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, стажу судді з 12.01.2004 по 25.02.2004 та стажу роботи в галузі права - три роки на посаді начальника Любарського районного управління юстиції - з 12.01.2001 по 11.01.2004.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 жовтня 2005 року у справі № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року у справі № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справах № 713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11 грудня 2018 року у справі № 522/5168/17, від 22 жовтня 2020 року у справі № 420/1234/19, від 28 серпня 2023 року у справі № 360/6255/21.

За приписами пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Згідно з пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.

Встановлено, що рішенням Вищої ради правосуддя України від 16 січня 2025 року № 73/0/15-25 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Житомирського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

На час призначення позивачці щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VII (Закон № 1402-VII), частиною третьою статті 142 якого передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно із абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІ визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до частини першої статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно з частиною третьою статті 127 Конституції України, в редакції, яка діяла на момент призначення позивача на посаду судді, на таку посаду може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ, в редакції, яка діяла на момент призначення позивача на посаду судді, встановлено, що на таку посаду може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-XII, в редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , позивач з 05.02.1999 призначена на посаду начальника Любарського районного управління юстиції відповідно до наказу від 01.02.1999 № 57 та звільнена із займаної посади з 25.02.2004 у зв`язку із призначенням на посаду судді на виконання Указу Президента України від 12.01.2004 №32/2004.

Оскільки стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить більше ніж 10 років, то до стажу роботи, який дає судді право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, враховується також стаж роботи за спеціальністю 3 (три) роки у Любарському районному управлінні юстиції на посаді начальника управління у період з 12.01.2001 по 11.01.2004.

Згідно з правовою позицією, яка неодноразово висловлювалась Верховним Судом (постанови від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 31 жовтня 2019 року у справі № 766/17221/16-а), стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

За встановлених обставин та наведеного регулювання, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, трьох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, вимога щодо якого була визначена статтею 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ в редакції, чинній на момент призначення її на посаду судді вперше.

Пунктом 16.3 Регламенту Вищої ради правосуддя передбачено, що при вирішенні питання про звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи на посаді судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду по дату ухвалення Радою відповідного рішення або по дату припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років.

Тобто, стаж на посаді судді починає свій обрахунок з моменту заняття посади судді.

Позивачка призначена на посаду судді Указом Президента України «Про призначення суддів» від 12.01.2004 №32/2004.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 позивачка з 26.02.2004 зарахована до штату Дзержинського районного суду Житомирської області на посаду судді відповідно до наказу Дзержинського районного суду Житомирської області від 26.02.2004 №23.

Рішення Вищої ради правосуддя про звільнення ОСОБА_1 , яке не скасовано у встановленому законом порядку та є чинним, підтверджує стаж роботи позивачки безпосередньо на посаді судді - 21 рік 4 дні, загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку.

Таким чином, ураховуючи, що стаж роботи на посаді судді обраховується саме з дати призначення (обрання) судді на посаду Указом Президента України, відповідач зобов`язаний був зарахувати позивачу стаж з моменту призначення позивачки на посаду судді відповідним Указом Президента України і до моменту її фактичного зарахування до штату суду.

Тобто, період з 12.01.2004 по 25.02.2004 протиправно не був зарахований відповідачем до стажу роботи на посаді судді, аз метою ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області повторно розглянути заяву позивачки про призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці, зарахувавши до стажу роботи судді ОСОБА_1 , що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання: період з 12.01.2004 по 25.02.2004 та період роботи в галузі права - три роки на посаді начальника управління Любарського районного управління юстиції - з 12.01.2001 по 11.01.2004.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.