Справа № 320/39658/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року м. Київ № 320/39658/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Вісьтак, розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

в с т а н о в и в:

Уповноважений представник позивача звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, у якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.07.2018 № ;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.07.2018 № ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.07.2018 № ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.07.2018 № ;

- визнати протиправним та скасувати податкову вимогу від 19.12..2018 № 254429-17;

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Вісьтак М. Я.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити одноособово суддею Вісьтак М. Я., у порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 ухвалено оголосити перерву у підготовчому судовому засіданні.

16.09.2024 Київським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 у судовому засіданні ухвалено закрито підготовче провадження у справі та ухвалено перейти до розгляду справи по суті.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 ухвалено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовити.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 у судовому засіданні, із заслуховуванням думки сторін, ухвалено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Правові позиції сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нараховані податкові зобов`язання згідно податкових повідомлень-рішень з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також податковий борг згідно оскаржуваної податкової вимоги стосується суми прощеного Позивачу банківською установою в 2016 році кредиту на суму тіла боргу розмірі 748 754,98 грн. Позивач вказує, що в процедурі узгодження податкових зобов`язань з ППР, нарахування податкового боргу згідно податкової вимоги були допущені істотні порушення вимог закону, що на її переконання нівелює всі наслідки нарахованого податкового боргу і є підставою для скасування оскаржуваних рішень. Зокрема, позивач зазначає, що не отримувала оскаржуваних рішень контролюючого органу, не отримувала жодного акту перевірки. Відповідно це позбавило її право на подання заперечень та інших правомочностей, передбачених для платників податків законом. Позивач стверджує, що довідалась про оскаржувані рішення лише в процесі розгляду іншої адміністративної справи про стягнення з неї податкового боргу. Не погоджуючись із вказаними рішеннями, вважаючи їх неправомірними та безпідставними, позивачка звернулась із цим позовом до суду.

14.09.2025 до Київського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив, із змісту якої вбачається, що відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог зважаючи на наступне.

На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 11.06.2018 №9666, головним державним ревізором - інспектором відділу контрольно - перевірочної роботи фізичних осіб управління контрольно - перевірочної роботи фізичних осіб Головного Управління ДФС у м. Києві Поліщук Людмилою Василівною, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором АТ «ОТП - Банк» () фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р.

За результатами перевірки складено акт від 27.06.2018 року № 2961/26-15-42-02- 30/, на підставі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, та встановлено порушення: - п. 179.1, ст. 179 розділу ІV Кодексу з урахуванням вимог п.п.49.18.4 п. 49.18 ст.49 Кодексу, не подано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2016 рік; - п.п. «а» п.176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Кодексу, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу; - п.п.168.2.1 п.168.2 ст. 168, з урахуванням вимог п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу, не задекларовано дохід за 2016р у сумі 748 754,98 та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016р. в сумі 134 775,90 гривень; - п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 16? підрозділу 10 Розділу XX Перехідних Положень Кодексу, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік у сумі 11 231,32 гривень.

Відповідач також вказує, що відповідно до відомостей з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України, даними якого керується контролюючий орган, зазначено адресу: АДРЕСА_2 , вважає, що позивачка зобов`язана була повідомити контролюючий орган про зміну адреси відповідно до вимог положень статті 70 Податкового кодексу України, стверджує, що заява про зміну адреси на адресу контролюючого органу не надходила, а контролюючим органом було наголошено на необхідність внесення змін даних, які вносяться до облікової картки фізичної особи - платника податків. Також вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику), у зв`язку із чим вважає вимоги податкового законодавства виконаними. У своєму відзиві відповідач також покликається на приписи Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків», затвердженим наказом Міністерства фінансів України №822 від 29.09.2017 року.

Щодо суті порушень відповідач зазначає, що згідно з відомостями ЦБД ДРФО ДФС України, платник податків - фізична особа ОСОБА_1 в 2016 році мала взаємовідносини з АТ «ОТП - Банк» () та отримала оподатковуваний дохід як додаткове благо у вигляді основної суми боргу, анульованої кредитором. Платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 не включено до загального річного оподатковуваного доходу за 2016 рік доходи, отримані у вигляді додаткового блага у сумі 748 754,98 грн, які підлягають відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи, та не сплачено податок на доходи фізичних осіб до бюджету з такого доходу, чим порушено п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 Кодексу. Також, в порушення вимог п. 179.1, ст. 179 розділу ІV Кодексу з урахуванням п.п.49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Кодексу фізичною особою ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві. Крім цього, Фізичною особою ОСОБА_1 до перевірки не надано Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, чим порушено вимоги п.п. «а» п.176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Кодексу. Перевіркою встановлено, що фізичною особою ОСОБА_1 не задекларовано загальний річний оподатковуваний дохід за 2016 рік, отриманий у вигляді додаткового блага у сумі 748 754,98 грн, та не сплачено податок на доходи фізичних осіб з таких доходів.

Головне управління ДПС у м. Києві вважає, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що не підлягають скасуванню.

16.09.2025 до Київського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що всі оскаржувані і супровідні документи Відповідача, а саме повідомлення про проведення податкової перевірки, акт податкової перевірки, ППР, податкова вимога і навіть позов про стягнення податкової заборгованості в іншій справі надсилались за неналежною адресою позивача - замість офіційно зареєстрованого з 2008 року місця проживання по АДРЕСА_3 , такі документи були надіслані за адресою АДРЕСА_2 , де позивач не проживає з 2008 року. Позивач вказує, що дізналася про наявність прийнятих ППР та податкової вимоги лише в липні 2025 року, після отримання через функціонал «Дія» ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду про відкриття провадження у справі про стягнення з неї податкової заборгованості. Ці підстави стали основою позовних вимог. Зокрема, внаслідок неналежного і такого, що не відповідає вимогам податкового закону порядку направлення ППР, вважає, що останні є неузгодженими, податковий борг відсутній, а податкова вимога підлягає скасуванню з підстав відсутності самого податкового боргу. Стверджує, що зазначені процедурні порушення, а саме відсутність належного повідомлення про проведення податкової перевірки, не надсилання акту перевірки повністю знівелювали її права на участь в останній, на подання заперечень на акт перевірки, що за позицією Верховного Суду є підставою для скасування ППР, прийнятих за наслідками такої перевірки. Позивач стверджує, що посилання на п. 70.7. є некоректним за даних фактичних обставин, оскільки ця норма діє з 21.12.2016 року, а позивач змінила адресу в 2008 році, тобто таке правозастосування є наданням закону зворотної сили. Вважає, що п. 70.7. є загальною нормою, яка стосується всіх фізичних осіб, в тому числі фізичних осіб підприємців, самозайнятих осіб тощо. В частині фізичних осіб без особливого статусу діє спеціальна норма п. 70.6., згідно якої органи державної реєстрації актів цивільного стану, органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб зобов`язані подавати відповідним контролюючим органам інформацію щодо зміни даних, які включаються до облікової картки фізичної особи - платника податків, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця.

Також, позивач вказує, що в 2008 році при зміні Позивачем свого місце проживання з АДРЕСА_4 , органи державної реєстрації фізичних осіб повідомили податкові органи про зміну облікових даних. Так, на стор. 2 акту податкової перевірки (абзац 4) зазначено, що платник податків - фізична особа ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків у ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в АДРЕСА_3 . Перебування позивача на обліку саме у ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, наявність у податкових органів інформації про її актуальне місце проживання, свідчить про виконання всіх передбачених податковим законом обов`язків щодо інформування про зміну облікових даних, в тому числі через інформаційну взаємодію відповідних державних органів. З урахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позиція сторін по справі, висловлена у судових засіданнях.

Представник позивача у судовому засіданні надав усні пояснення по справі, підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача Головного управління Державної податкової служби у місті Києві у судовому засіданні надав усні пояснення та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Встановлені судом фактичні обставини.

Відповідно до акту від 27.06.2018 № 2961/26-15-42-02- 30/, за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді податкового блага платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , встановлено порушення податкового законодавства, а саме:

- п. 179.1, ст. 179 розділу ІV Кодексу з урахуванням вимог п.п.49.18.4 п. 49.18 ст.49 Кодексу, не подано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2016 рік;

- п.п. «а» п.176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Кодексу, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- п.п.168.2.1 п.168.2 ст. 168, з урахуванням вимог п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу, не задекларовано дохід за 2016р у сумі 748 754,98 та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016р. в сумі 134 775,90 гривень;

- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 16 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних Положень Кодексу, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік у сумі 11 231,32 гривень.

На підставі зазначеного акту винесено податкові повідомлення-рішення: від 17.07.2018 № ; від 17.07.2018 № ; від 17.07.2018 № ; від 17.07.2018 № .

Відповідно до відповіді Головного управління ДПС у м. Києві на адвокатський запит щодо надання копій документів від 30.07.2025 № 70812/6/26/-15-24-02-03 вказано, що відповідно до акту від 27 грудня 2024 № 21 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду» матеріали документальної перевірки, проведеної Головним управлінням ДФС у м. Києві в 2018 році по фізичній особі ОСОБА_1 були знищені.

Доказів направлення акту від 27.06.2018 № 2961/26-15-42-02- 30/, та винесених на його підставі податкових повідомлень-рішень на адресу АДРЕСА_2 контролюючий орган не надав.

19.12.2018 контролюючим органом податкову вимогу від 19.12.2018 № 254429-17.

Відповідно до поштового відправлення вказану податкову вимогу контролюючим органом надіслано позивачу за адресою АДРЕСА_2 та згідно із поштовою відміткою повернуто відправнику 24.01.2019.

Згідно із ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 у справі № 640/22735/21, указану адміністративну справу прийнято до провадження про стягнення податкового боргу із ОСОБА_1 .

Відповідно до списку № 9 поштових відправлень АТ «Укрпошта» позовну заява Головного управління ДПС у м. Києві про стягнення податкового боргу надіслано позивачу за адресою АДРЕСА_2 10.08.2021.

Згідно із Витягом з реєстру територіальної громади № 2025/010099837 від 24.07.2025 позивач, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , дата реєстрації 07.10.2008.

Релевантні джерела права, оцінка та висновки суду.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюється, зокрема система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Згідно з п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України визначено, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту, що відносяться до повноважень митних органів), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно з підпунктом 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів відповідно до підпункту 62.1.2 пункту 62.2 статті 62 ПК України.

Податковий контроль відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.2 статті 62 ПК України здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

За змістом абзацу 1 пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Щодо надсилання рішень контролюючого органу про проведення перевірки та рішень ухвалених, за результатами її проведення на податкову адресу позивача.

Статтею 78 ПК України визначено порядок проведення документальних позапланових перевірок (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 79 ПК України визначено особливості проведення документальної невиїзної перевірки (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Так, абзацом першим пункту 79.2 ПК України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Приписами абзацу другого пункту 79.2 ПК України вказано, що виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Статтею 86 ПК України визначено порядок та спосіб оформлення результатів перевірок (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Так, абзацом першим пункту 86.1 ПК України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Відповідно до абзацу другого пункту 86.1 ПК України акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Згідно із пунктом 86.4. ПК (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) України акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі відмови платника податків або його представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.

Відповідно до пункту 86.8. ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Таким чином норми Податкового кодексу України передбачають, що рішення прийняті контролюючим органом як про проведення перевірки, так і прийняті за результатами її проведення мають бути надіслані на податкову адресу суб`єкта перевірки відповідно до порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Так, відповідно до пункту 42.1. ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Пункт 42.2. ПК України визначає, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно із приписами пункту 42.3. ПК України якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Абзацом шостим пункту 42.4 ПК України передбачено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Згідно п.42.4 ст. 42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Обов`язку контролюючого органу щодо направлення платнику податків, зокрема податкового повідомлення - рішення та податкової вимоги у спосіб, визначений статтями42,58 Податкового кодексу України, кореспондує також і обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції (у разі застосування пунктів 42.4, 58.3) від органів ДПС України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 08.02.2024 у справі № 600/5156/21-а.

Також, суд наголошує, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 31.01.2024 у справі №140/12235/21.

Статтею 63 ПК України визначено загальні положення щодо обліку платників податків (у редакції на час виникнення спірних правовідносин). Зокрема пунктом 63.5. ПК України передбачено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Також, пунктом 70.6 ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що Органи державної реєстрації актів цивільного стану, органи внутрішніх справ, органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб зобов`язані подавати відповідним контролюючим органам інформацію щодо зміни даних, які включаються до облікової картки фізичної особи - платника податків, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця.

Згідно із пунктом 70.7. ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Як зазначено вище, судом встановлено, що відповідно до поштового відправлення податкову вимогу контролюючим органом надіслано позивачу за адресою АДРЕСА_2 та згідно із поштовою відміткою повернуто відправнику 24.01.2019.

Згідно із ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 у справі № 640/22735/21, указану адміністративну справу прийнято до провадження про стягнення податкового боргу із ОСОБА_1 .

Відповідно до списку № 9 поштових відправлень АТ «Укрпошта» позовну заява Головного управління ДПС у м. Києві про стягнення податкового боргу також надіслана позивачу за адресою АДРЕСА_2 .

Доказів надіслання акту, складеного за результатами проведення перевірки, а також прийнятих на його підставі податкових повідомлень-рішень на будь-яку з адрес відповідачем не надано.

Представник відповідача лише усно вказав, що їх також надіслано на адресу АДРЕСА_2 10.08.2021. Відомостей з інформаційної системи «Податковий блок» щодо наявності у вказаній системі адреси: АДРЕСА_2 ., станом на час скерування позивачу оскаржуваних рішень та акту перевірки, відповідач надати не зміг, а також вказав, що станом на час розгляду указаної адміністративної справи, ці відомості у відповідача відсутні.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно із Витягом з реєстру територіальної громади № 2025/010099837 від 24.07.2025 позивач, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Датою реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 . є дата - 07.10.2008.

Крім цього, судом встановлено, а відповідач не заперечує, що позивач з 2013 року є засновником та директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплект Ресурс» (ЄДРПОУ - 38969882). Відповідно, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зазначене офіційне місце проживання Позивача ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_3 .

Суд погоджується з доводами позивача, що контролюючий орган не міг не знати про зміну реєстрації місця проживання позивача на час проведення перевірки, оскільки така зміна відбулась ще в 2008 році, а реєстраційні дані щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплект Ресурс» вносились у 2013 році. Натомість, Акт № 2961/26-15-42-02- 30/ за результатами перевірки, на підставі якого винесені оскаржувані рішення складений аж 27.06.2018.

Ба більше, на сторінці 2 акту податкової перевірки (абзац 4) зазначено, що платник податків - фізична особа ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків у ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві її місце проживання АДРЕСА_3 .

Перебування позивача на обліку саме у ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві (а не Печерського за адресою реєстрації по П. Мирного), наявність у податкових органів інформації про її актуальне місце проживання, свідчить про виконання позивачем всіх передбачених податковим законом обов`язків щодо інформування про зміну облікових даних, в тому числі через інформаційну взаємодію відповідних державних органів.

Суд погоджується з доводами відповідача, що жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення рішень контролюючого органу, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка і т.д.) щодо вручення останніх.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 27.11.2023 у справі №640/24273/19.

Однак, у цьому випадку, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачу було відомо про дійсну адресу реєстрації позивача, однак, усупереч порядку, встановленому статтею 42 ПК України не надіслано на вірну адресу ні акту про проведення перевірки, ні податкових повідомлень-рішень, ані податкової вимоги. Таким чином, відповідач діяв усупереч приписам податкового законодавства.

За таких обставин суд вважає, що порядок оформлення та вручення акта перевірки було порушено.

Щодо порушенням вимог пункту 86.7 статті 86 ПК України, суд зазначає наступне.

Так, за приписами пункту 86.7 статті 86 ПК України вказано, що У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.

Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 520/2261/19.

За обставин цієї справи суттєвим є визначення дотримання відповідачем свого обов`язку направити позивачу Акт перевірки, оскільки невиконання такого обов`язку породжує обмеження прав позивача на подання відповідних заперечень, а також створює у нього правову невизначеність стосовно результатів перевірки та її наслідків. Тобто, порушення такого обов`язку не може вважатися формальним, натомість є визначальним для дотримання засад рівності, забезпечення можливості подання заперечень, об`єктивності та всебічності.

Суд констатує, що обов`язок довести факт направлення позивачу Акту перевірки покладено саме на відповідача, оскільки йдеться про його активну поведінку. Відповідачем цей обов`язок не виконано, в тому числі не надано змістовних пояснень щодо підстав відсутності у нього, в разі дійсного направлення позивачу Акту перевірки, або рекомендованого повідомлення про вручення, або конверта, який повертається відправнику в разі невручення поштового відправлення одержувачу з відміткою про підстави такого невручення. Відсутність обох цих документів спростовує твердження позивача про те, що Акт перевірки позивачу взагалі направлявся на будь-яку з адрес, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про істотне порушення відповідачем процедури винесення спірних рішень, в т.ч. позбавлення позивача права на подання заперечень на Акт перевірки, що зумовлює висновок про протиправність податкових повідомлень-рішень, винесених за результатами такої перевірки.

Окремим аспектом цього порушення є дотримання відповідачем вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3); добросовісно (п. 5); розсудливо (п. 6); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).

Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.

Як встановлено судом відповідачу було відомо про зміну місцезнаходження позивача станом на час проведення перевірки та винесення оскаржуваних рішень.

Водночас, відповідач, маючи в своєму розпорядженні інформацію про актуальне місце реєстрації позивача, діючи всупереч наведених положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України обрав найбільш несприятливий для особи спосіб правозастосування, а саме виніс щодо особи юридично значущі правові акти та скерував їх на адресу, за якою позивач не проживала, завідомо розуміючи, що особа може їх не отримати, чим обмежив її права.

Відповідач не обґрунтував такий варіант поведінки, передусім в аспекті ненаправлення позивачу Акту перевірки та податкових повідомлень-рішень на вірну адресу, адже направлення цих рішень контролюючого органу є його обов`язком, а відомості про належність виконання такого обов`язку у відповідача відсутні.

Така правова поведінка є окремим та самодостатнім порушенням, допущеним відповідачем, яке зумовлює висновок про порушення процедури винесення спірних податкових повідомлень-рішень та є підставою для їх скасування.

Відтак податкові повідомлення-рішення від 17.07.2018 № ; № ; № ; № , а також, як наслідок, податкова вимога від 19.12.2018 № 254429-17 не відповідають вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України , оскільки прийняті без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття (пункт 3), без урахування права особи (в даному випадку платника податку) на участь у процесі прийняття рішення (пункт 9), що свідчить про його необґрунтованість та протиправність. За вказаних обставин відсутні підстави для оцінку змісту відображеного у акті перевірки правопорушення, оскільки відповідач в цілому не дотримався процедури, не врахував надані платником документи та заперечення, внаслідок чого оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Саме про такий процесуальний наслідок недотримання вимог пункту 86.7 статті 86 ПК України вказав Верховний Суд у постановах від 15 січня 2019 у справі №826/3576/15, від 28 вересня 2020 у справі №520/2305/19, від 17 січня 2022 у справі № 640/4983/19, від 24 лютого 2022 у справі № 560/8920/20, від 12 липня 2023 у справі № 200/4704/21 та інших.

Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 формулює правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що відповідач не спростував доводи позивача належними доказами та не довів їх неправдивість. У разі встановлення судом порушень процедури проведення перевірки, суд має право не досліджувати інші обставини справи, оскільки такі порушення є достатньою підставою для задоволення позову. Виходячи з цього, адміністративний позов підлягає задоволенню на підставі викладених вище обставин.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши наявні письмові докази у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по справі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 4259, 01 грн. підтверджується квитанцією 7049.1 від 04.08.2025 року, копія якої долучена до матеріалів справи.

Враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Державної податкової служби у місті Києві.

На підставі наведеного та керуючись статтями 9, 14, 72-77, 78, 90, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.07.2018 № ;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.07.2018 № ;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.07.2018 № ;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.07.2018 № ;

Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу від 19.12..2018 № 254429-17;

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 4259 (чотири тисячі двісті п`ятдесят дев`ять) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення направити учасникам справи (їх представникам).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 28 листопада 2025 р.