Справа № 460/11465/24
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 листопада 2025 року

м. Київ

справа №460/11465/24

адміністративне провадження № К/990/46412/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Бевзенка В.М., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року (суддя Максимчук О.О) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року (колегія у складі суддів Шевчук С.М., Гуляка В.В., Ільчишин Н.В.)

у справі № 460/11465/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка, скаржник) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФ України в Рівненській області, відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФ України в Рівненській області щодо незастосування при перерахунку пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2017 - 2019 роки;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачці пенсію за віком з 09.08.2024 на умовах і в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2017 - 2019 роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, з виплатою різниці між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Рівненський окружний адміністративний суд рішенням від 24.11.2024, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2025, відмовив у задоволенні позову.

11.11.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій позивачка з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2025, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Частиною шостою ст. 12 КАС України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

При цьому згідно з положеннями ч. 4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

У цій справі оскаржуються дії територіального органу Пенсійного фонду України щодо відмови здійснити перерахунок пенсії особи з 04.09.2020 на умовах і в порядку, передбачених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2017 - 2019 роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком починаючи з 04.09.2020.

Рівненський окружний адміністративний суд в ухвалі від 14.10.2024 про відкриття провадження вирішив питання про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У такому разі ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Зокрема, для підтвердження фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики скаржник має сформулювати проблемне правове питання, вирішення якого у випадку відкриття Верховним Судом касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Проте позивачка не обґрунтовує, у чому саме полягає фундаментальне значення розгляду цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, не вказує приклади неоднакового застосування судами в інших справах у подібних правовідносинах норм матеріального чи процесуального права

Загалом зміст доводів касаційної скарги зводиться до незгоди відповідача із наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, тобто - до їх переоцінки, що не узгоджується із правовим визначенням заявлених скаржником підстав касаційного оскарження та у силу приписів ст. 341 КАС України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Посилання ж скаржника на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та неврахування ними при цьому правних висновків з постанов Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 428/450/17, від 18.01.2019 у справі № 557/5237/16-а, від 31.01.2019 у справі № 639/2751/17, від 10.04.2019 у справі № 211/1898/17 Суд визнає безпідставними, оскільки такі нерелевантні до спірних правовідносин.

Разом з тим, правна позиція щодо застосування норм матеріального права у подібних спірних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 15.08.2019 у справі № 488/629/14-а, від 18.06.2020 у справі № 366/709/17, від 21.01.2025 у справі № 560/19999/23. Зокрема, касаційний суд зауважив, що п. «а ст. 13 Закону № 1788-ХІІ та ст. 55 Закону № 796-ХІІ для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Такий вид пенсії відповідає та порядок її призначення здійснюється на умовах, що визначені Законом № 1058-IV. Оскільки заява позивача до Управління фактично стосувалась призначення йому того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка йому вже була призначена у 2010 році, то вона не може бути призначена повторно на підставі положень ст. 45 Закону № 1058-IV.

Також у постанові від 21.01.2025 Верховний Суд зазначив, що: «…16. Аналіз норм Закону № 1058-IV свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV…

Водночас, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що при зверненні позивача із заявою до Управління після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, він набув право не на переведення з одного виду пенсії на інший на підставі статті 45 зазначеного Закону, а на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням у відповідності до приписів статті 40 Закону № 1058-IV, оскільки за таким призначенням він звернувся вперше.

19. Вказані висновки колегія суддів уважає необґрунтованими з огляду на те, що статтею 55 Закону №796-ХІІ для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Такий вид пенсії відповідає та порядок її призначення здійснюється на умовах, що визначені Законом №1058-IV. Оскільки заява позивача до Управління фактично стосувалась призначення йому того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка йому вже була призначена в липні 2017 року, то вона не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки.

20. Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20 лютого 2018 року, 15 серпня 2019 року, 31 березня 2020 року (справи №№ 758/15262/16-а, 488/629/14-а, №348/1296/17, відповідно).».

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2024, при застосуванні норм права керувався наведеною вище правовою позицією Верховного Суду та виходив з того, що оскільки позивачка мала намір провести перерахунок пенсії за віком, оскільки перебувала на пенсії за віком, відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ, яка призначена їй на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, тобто швидше встановленого загального пенсійного віку для жінок. Тому, відповідач правомірно відмовив позивачці у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки, позивачка перебуває на пенсії за віком, хоча й за іншим Законом.

Таким чином, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2025, прийняті у цій справі, не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За викладених обставин ОСОБА_1 слід відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст.ст. 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року у справі № 460/11465/24.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя В.М. Бевзенко

Суддя С.Г. Стеценко