Справа № 140/10150/25
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року ЛуцькСправа № 140/10150/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Стецика Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, скасування відмови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі- Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі- Відповідач 2), в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно Закону України «Про державну службу»;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно Закону України «Про державну службу»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу».

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 28.07.2025 він звернувся до відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, зокрема: з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». За результатами розгляду його заяви ГУ ПФУ у Волинській 13.08.2025 надало відповідь та повідомило, що листом від 08.07.2024 №8370-7462/К-02/8-0300/24 Управлінням пенсійного фонду України в ході опрацювання за екстериторіальним принципом поданої заяви від 14.06.2024 року по питанню переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та поданих до неї документів і відомостей, що містяться в системі персоніфікованого обліку ГУ ПФУ у Закарпатській області було прийнято рішення від 20.06.2024 № 02 про відмову.

З доданого рішення вбачається, що підставлю для відмови в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є не виконанням позивачем умов Закону України №889, зокрема: станом на 01.05.2016 стаж державної служби заявника становив 15 років 3 місяці 26 днів, з 13.04.2016 по 07.01.2017 він перебував на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості населення, як одержувач допомоги по безробіттю.

З такими діями відповідачів ОСОБА_1 не погоджується та вважає їх неправомірними. Стверджує, що він має право на перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

13.10.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від ГУ ПФУ у Волинській області у якому представник даного відповідача зазначив, що зважаючи на те, що предметом оскарження у даній справі є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у перерахунку пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області є не належним відповідачем. Вважає, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, а рішення про перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу №889-VІІІ, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб від 12.07.2024 №823 - є законним, обґрунтованим та таким, що прийнято відповідно до норм чинного законодавства.

20.10.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від ГУ ПФУ в Закарпатській області у якому представник даного відповідача зазначив, що позивачу було правомірно відмовлено в переведенні з одну виду пенсії на інший, оскільки останній станом на 01.05.2016 не займав посаду державної служби та його страховий стаж роботи становив 15 років 3 місяці 26 днів.

Звертає увагу суду на пропуск шестимісячного строку звернення до суду, оскільки рішення про відмову в призначенні пенсії було винесене 20.06.2024, про що позивача було повідомлено листом від 08.07.2024.

Відтак, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи позову, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ПФУ як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

28.07.2025 позивач звернувся до відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, зокрема: з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

За результатами розгляду його заяви ГУ ПФУ у Волинській 13.08.2025 надало відповідь, якою ОСОБА_1 повідомлено, що листом від 08.07.2024 №8370-7462/К-02/8-0300/24 Управлінням пенсійного фонду України в ході опрацювання за екстериторіальним принципом поданої заяви від 14.06.2024 року по питанню переведення на пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та поданих до неї документів і відомостей, що містяться в системі персоніфікованого обліку ГУ ПФУ у Закарпатській області було прийнято рішення від 20.06.2024 № 02 про відмову.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1).

Відповідно до пункту 1.1 цього Порядку заява про призначення, перерахунок, поновлення, продовження пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (згідно бланків, доданих до Порядку), тощо подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України або через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 №13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.08.2015 за №991/27436.

За правилами пунктів 1.8, 1.9 Порядку№ 22-1, днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням, продовженням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, припиненням виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Особам, які одержують пенсію, призначену за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.8 цього розділу.

Крім того, постановою Правління Пенсійного фонду України від 14.12.2015 №25-1 «Деякі питання впровадження електронних пенсійних справ на базі централізованих інформаційних технологій» установлено, що Порядок №22-1 застосовується з урахуванням того, що: із заявами про призначення пенсії до управлінь Пенсійного фонду України у Вінницькій, Донецькій, Київській та Херсонській областях, починаючи з 1 січня 2016 року; в Запорізькій, Кіровоградській, Миколаївській, Черкаській, Чернівецькій, Хмельницькій областях та у м. Києві - з 1 червня 2016 року; у Дніпропетровській, Закарпатській, Івано-Франківській, Луганській, Львівській, Полтавській, Тернопільській та Харківській областях - з 1 липня 2016 року; у Волинській, Житомирській, Одеській, Рівненській, Сумській та Чернігівській областях - з 1 серпня 2016 року, можуть звертатися особи, які проживають (зареєстровані) в цих адміністративно-територіальних одиницях, незалежно від території обслуговування таких органів; заява та інші подані документи скануються зазначеними органами із використанням технічних засобів, засвідчуються кваліфікованим електронним підписом та зберігаються в електронній пенсійній справі як копії документів, на підставі яких призначено пенсію.

Отже, законодавець визначив альтернативні способи подачі заяв до органів з питань призначення пенсій.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 1 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (пункт 4.3 Порядку №22-1).

Згідно з пунктом 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

З урахуванням змісту вищезазначених положень та контексту спірних відносин суд приходить висновку про те, що особа, яка претендує на призначення пенсії, перехід з одного виду пенсії на інший, наділена правом звернення до органу пенсійного фонду із відповідною заявою разом з доданими до неї документами.

При цьому результат розгляду порушеного у зверненні питання щодо призначення пенсії, переходу з одного виду пенсії на інший вид, згідно з положеннями Порядку №22-1 має бути оформлений розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення (розпорядження) органу, що призначає пенсію, про призначення або відмову в призначенні із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження, яке, за загальним правилом, має бути прийняте не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Вирішуючи питання правомірності нерозгляду органом пенсійного фонду поданої заяви щодо призначення пенсії, Верховний Суд у постанові від 09.08.2023 у справі №520/5045/2020 (адміністративне провадження К/9901/26013/20) зазначив, що визначена Порядком №22-1 процедура є способом дій пенсійного органу у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «пенсійного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

В свою чергу, у постанові від 27.11.2019 (справа №748/696/17) Верховний Суд вказав, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Як встановлено судом, 28.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, зокрема: з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». До такої заяви позивач долучив документи, яких, на його думку, цілком достатньо для призначення пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 13.08.2025 надало відповідь у якій позивача повідомлено про те, що листом від 08.07.2024 №8370-7462/К-02/8-0300/24 Управлінням пенсійного фонду України в ході опрацювання за екстериторіальним принципом поданої заяви від 14.06.2024 по питанню переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та поданих до неї документів і відомостей, що містяться в системі персоніфікованого обліку ГУ ПФУ у Закарпатській області було прийнято рішення від 20.06.2024 № 02 про відмову.

Отже, встановлені обставини свідчать, що заява ОСОБА_1 від 28.07.2025 пенсійним органом не розглянута по суті, а також пенсійним органом не надано оцінки долученим до заяви документам.

Суд наголошує, що невиконання органом Пенсійного фонду покладеного на нього обов`язку щодо прийняття в десятиденний строк після отримання заяви позивача відповідного рішення свідчить про порушення ним вимог вищезазначеного Порядку №22-1.

Лист ГУ ПФУ у Волинській області від 13.08.2025 не містять чіткого та однозначного рішення по суті поданої позивачем заяви від 28.07.2025, а отже, не може вважатися відмовою у призначенні пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу».

Суд враховує, що відповідно до Порядку №22-1 вирішення питання щодо призначення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється структурним підрозділом Пенсійного фонду, що визначається за принципом екстериторіальності (незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території).

Таким чином, у спірній ситуації єдиним правильним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області (як органу пенсійного фонду до якого позивач звернувся із заявою від 28.07.2025) здійснити дії для забезпечення розгляду заяви ОСОБА_1 у відповідності до вимог Порядку №22-1.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 , заявлених до ГУ ПФУ в Закарпатській області, суд зазначає, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення чи дії, ухвалені (вчиненні) в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення та/або допустив протиправну поведінку.

Як випливає з матеріалів справи, ГУ ПФУ в Закарпатській області не здійснювало розгляду заяви позивача від 28.07.2025, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні підстави щодо визнання протиправною бездіяльності вказаного органу Пенсійного фонду України, та як наслідок, покладення на нього зобов`язання щодо вчинення відповідних дій в користь ОСОБА_1 за його заявою від 28.07.2025.

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Закарпатській області заявлені безпідставно.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 07.09.2025.

Оскільки суд задовольняє позов частково, то на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 605,60 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області, яким допущено протиправну бездіяльність.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 25.08.2025 №77/25, укладений між адвокатом Шляхтур Н.В. та позивачем ОСОБА_1 , акт приймання-передачі виконання робіт від 08.09.2025, квитанцію до прибуткового касового ордера №77/25 від 08.09.2025 (а.с.21-24).

Пунктом 4 договору про надання правової допомоги від 25.08.2025 №77/25 передбачено, що за надану правову допомогу, клієнт сплачує гонорар в роз мірі 3000,00 грн.

Оплата за надані послуги здійснюється клієнтом за домовленістю між сторонами, шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок (пункт 7 договору).

В акті приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 08.09.2025 зазначено, що загальна вартість роботи (послуг), виконаної (наданих) адвокатом на момент підписання даного акту становить 3000,00 грн.

Суд вказує, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Крім того, враховуючи вимоги статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України (зокрема, складність справи, яку розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження; час, який об`єктивно необхідно було витратити на підготовку позовної заяви, зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг), на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позову, на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області судові витрати у розмірі 2605,60 грн (605,60 грн витрати зі сплати судового збору, 2000,00 грн витрати на правничу допомогу).

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027 Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (8800, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Народна, 4, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, скасування відмови задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо незабезпечення належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.07.2025 про його переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити дії щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.07.2025 про його переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у відповідності до вимог «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2025.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2605,60 грн (дві тисячі шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н. В. Стецик