Справа № 280/2148/25
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 280/2148/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Запорізької митниці

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року (суддя Кисель Р.В.) по справі №280/2148/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПД ПЕТРОВ» до Запорізької митниці про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товару №UA112030/2024/000008/2 від 18 листопада 2024 року;

визнати протиправною та скасувати картку відмови Запорізької митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA112030/2024/000235 від 18 листопада 2024.

Підставами позову визначено те, що надані для митного оформлення документи були достатніми для застосування основного методу визначення митної вартості, а також дозволяли обчислити та перевірити митну вартість, заявлену декларантом. Митниця, без достатніх для цього підстав, при коригуванні митної вартості товару, застосувала другорядний метод визначення митної вартості товару.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року позов задоволено.

Рішення суду фактично мотивовано тим, що відповідач під час розгляду справи не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач в декларації митної вартості зазначив не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснив розрахунок, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів. З цих підстав, суд першої інстанції вказав на те, що митний орган безпідставно визначив митну вартість за іншим методом та прийняв рішення про коригування митної вартості товару. При цьому, суд зазначив, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації наявній в інформаційних базах митниці, а формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні

митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Також, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, судом першої інстанції стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,0грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просила скасувати рішення суду та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем до митного оформлення надано документи на підставі яких неможливо достовірно стверджувати про правильність визначення митної вартості товару, Митниця не мала достатніх підстав для здійснення митного оформлення товару за митною вартістю заявленою позивачем. У зв`язку із неможливістю застосування основного методу визначення митної вартості товарів посадовою особою Митниці було послідовно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товару, що і стало підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Відповідач вказує на те, що суд першої інстанції не врахував наявність розбіжностей в документах, наданих на підтвердження митної вартості, а також наявність у митниці інформації щодо раніш розмитнених подібних товарів, яку і було застосовано при коригуванні митної вартості. Вказуючи на те, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, відповідач, з посиланням на обставини, які встановлені під час митного контролю та яким, на його думку, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки, зазначає про правомірність оскарженого у межах цієї справи рішення митного органу. Крім цього, відповідач не погоджується з рішенням суду, в частині стягнення витрат на правничу допомогу, вважаючи такі витрати не обгрунтованими та неспівмірними із складністю цієї справи та витраченим адвокатом час на надання послуг з правничої допомоги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що 19 серпня 2024 року ТОВ СПД ПЕТРОВ було укладено з компанією OGULLAR METAL SAN. VE TIC. LTD STI (Турецька республіка) контракт №SP-229/24 (далі за текстом - Договір), відповідно до умов (п.1.1.) якого Продавець зобов`язується передати Покупцеві у власність товари, що належать Продавцю, в асортименті, кількості, з якісними характеристиками та цінами, зазначеними в Специфікаціях до цього Договору, які є його невід`ємною частиною, а Покупець зобов`язується прийняти ці товари та оплатити їх.

Відповідно до п.11.1. Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до моменту його повного виконання.

Відповідно до п.2.1. Договору, кількість товару, що поставляється Продавцем, обумовлена Специфікаціями до цього Договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.4.1. Договору, ціна за одиницю товару вказується в Специфікаціях до цього Договору.

Відповідно до п.4.2. Договору, загальна вартість Договору відповідно до основних умов поставки п.3.1. цього Договору, є 7 668,00 (сім тисяч шістсот шістдесят вісім) доларів США.

Ціна товару включає витрати Продавця на упаковку, завантаження та доставку товару за EXW INCOTERMS 2010 Белексір, Туреччина (п.4.3. Договору)

19 серпня 2024 року, Сторонами була укладена Специфікація №1 до Договору, відповідно до якої сторони намітили до постачання товар:

- Ланцюг DIN 766 13*36*16 в кількості 1200 м., за ціною 6,23 дол. США/м. на загальну суму 7470,00 доларів США;

- З`єднувальна ланка 13*16 в кількості 30 одиниць, за ціною 6,60 дол. США/од. на загальну суму 198,00 доларів США.

Загальна вартість товару відповідає тій, що була вказана в п. 4.2 Договору, а саме 7 668,00 доларів США.

Відповідно до умов Специфікації № 1 та п. 5.3. Договору, оплата за товар була встановлена у вигляді 100% передплати на розрахунковий рахунок Продавця.

Також, контрагентом був виставлений рахунок фактура №2024-01 від 16.08.2024, асортимент, умови поставки та вартість товару в якому була ідентична умовам Специфікації №1 до Договору.

03 вересня 2024 року ТОВ СПД ПЕТРОВ була здійснена 100% передплата за Договором, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №69200347 від 03.09.2024 з посиланням на номер та дату Договору та рахунку фактури.

Після оплати, контрагентом був виставлений інвойс №OGL449 від 04.11.2024 на такий же асортимент товару на загальну суму 7668,00 доларів США.

Відповідно до п.3.1. Договору, та умов Специфікації №1, товар поставляється Продавцем на умовах EXW ICOTERMS 2010 Белексір, Туреччина.

Товар був відправлений контрагентом 05 листопада 2024 року, що підтверджується міжнародною автотранспортною накладною б/н від 05.11.2024 та експортною декларацією країни відправлення №24341200ЕХ00386599 від 05.11.2024.

Для отримання послуг транспортування продукції, позивачем був укладений договір про надання транспортно експедиційних послуг №ФТП/18/24К від 08.10.2024 з Товариством з обмеженою відповідальністю ФТП, .

Вартість транспортно експедиційних послуг до території України, відповідно до виставленого рахунку від ТОВ ФТП №4404 від 13.11.2024, склала суму 45 000,00 грн.

Для здійснення митного оформлення товару, митному органу було подано вантажну митну декларацію №24UA42U6 від 15.11.2024.

Митну вартість товару позивачем визначено виходячи з ціни контракту згідно вимог п.1 ч.1 ст.57 Митного кодексу України за основним методом, зазначеним у ст.58 Митного кодексу України. До митної вартості товару за МД №24UA42U6 від 15.11.2024 була додана контрактна вартість товару у розмірі 7668,00 доларів США, за курсом валюти 41,2446 грн/долар (графа 23 декларації), яка склала суму 316 263,59 грн. та транспортні витрати в розмірі 45 000,00 грн. Сума ПДВ за ставкою 20% становила 75 865,36 грн (графа 48 декларації).

Інших витрат, які підлягають включенню в митну вартість товару у позивача не було.

На підтвердження обґрунтованості заявленої позивачем митної вартості товару, зазначеної у МД №24UA42U6 від 15.11.2024, ТОВ СПД ПЕТРОВ було надано Митниці наступні документи:

- контракт №SP-229/24 від 19.08.2024, із зазначенням усіх необхідних реквізитів сторін, загальних умов поставки, оплати продукції та інше;

- специфікацію №1 від 19.08.2024 до Контракту №SP-229/24 від 19.08.2024, де був вказаний асортимент, ціна за одиницю, загальну вартість товару, умови оплати та поставки, а також технічні характеристики;

- специфікацію №2 від 19.08.2024 до Контракту №SP-229/24 від 19.08.2024, з кресленням товару;

- рахунок проформу №2024-01 від 16.08.2024, де також був вказаний перелік товару, загальна вартість та інші дані, які відповідали умовам Специфікації №1 від 19.08.2024;

- платіжну інструкцію в іноземній валюті №69200347 від 03.09.2024 на загальну суму 7668,00 доларів США з посиланням на контракт та інвойс проформу;

- інвойс №OGL449 від 04.11.2024, де також був вказаний перелік товару, загальна вартість та інші дані, які відповідали умовам Специфікації №1 від 19.08.2024;

- міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) б/н від 05.11.2024, в якій були вказані країни відправки та отримання товару, реквізити сторін, номер інвойсу, а також номери транспортних засобів, за допомогою яких здійснювалося перевезення та ін;

- рахунок на оплату транспортних послуг №4404 від 13.11.2024, де було зазначено, зокрема вартість послуг транспортування до території України у загальному розмірі 45 000,00 грн.;

- довідку про транспортні послуги №дов-NOV15020 від 06.11.2024, відомості в якій, аналогічні відомостям, вказаним в рахунку фактурі №4404 від 13.11.2024 та додатково вказані відомості про страхування та вартість навантажувальних робіт та митного оформлення;

- договір про надання транспортно експедиційних послуг №ФТП/18/24 К від 08.10.2024;

- заявку №1 від 01.11.2024 до договору про надання транспортно експедиційних послуг №ФТП/18/24 К від 08.10.2024;

- договір транспортного експедирування №ФТП/2107 від 23.10.2024;

- договір перевезення вантажів №6 від 01.11.2024;

- пакувальний лист від 04.11.2024;

- сертифікат про походження товару №В1794075 від 05.11.2024;

- опис товару №688 від 13.11.2024;

- цінову пропозицію б/н від 16.08.2024;

- договір про надання послуг митного брокера №ВБ-114 від 28.09.2017;

- копію митної декларації країни відправлення №24341200ЕХ00386599 від 05.11.2024.

18 листопада 2024 року позивачу від відповідача надійшло повідомлення, в якому було зазначено причини неможливості підтвердження митної вартості, а саме:

1. Відповідно до Специфікації №1 від 19.08.2024 та п.п.3.1 зовнішньоекономічного договору від 19.08.2024 №SP-229/24 товар поставляється на умовах поставки EXW Белексір (Туреччина), натомість в поданій до митного оформлення автотранспортній накладній від 05.11.2024 №б/н у гр.4 зазначено місце завантаження Turkiye без зазначення міста. Також у рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 вказано умови поставки EXW Toplam, а в рахунку-проформі від 16.08.2024 №2024-01 зазначено умови поставки EXW без зазначення географічного пункту.

2. У рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 та рахунку-проформі від 16.08.2024 №2024-01, наданих до митного оформлення, відсутнє посилання на зовнішньоекономічний договір від 19.08.2024 №SP-229/24, відповідно неможливо ідентифікувати дану поставку за цим зовнішньоекономічним договором.

3. У Специфікації №1 від 19.08.2024 ціна за одиницю товару №1 ланцюг DIN 766 13x36x15.6 мм вказана 6,23 USD/м, натомість в рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 та в рахунку-проформі від 16.08.2024 №2024-01, наданих до митного оформлення, ціна за одиницю зазначеного товару 6,225 USD/м.

4. В платіжній інструкції від 03.09.2024 №69200347 зазначений кореспондент: АТ "ТАСКОМБАНК" Код/ID code: 09806443 Рахунок: UA4031003, але у п.12 зовнішньоекономічного договору від 19.08.2024 №SP-229/24 зазначений кореспондент банку: BANK OF NEW YORK MELLON Код SWIFT: MUNIUA22X. Також в платіжній інструкції від 03.09.2024 №69200347 відсутній банк та платіжні реквізити отримувача OGULLAR METAL SANAYI & TICARET LTD STI, тоді як відповідно до п.12 зовнішньоекономічного договору від 19.08.2024 №SP-229/24 платіжні реквізити одержувача: IBAN №: TR5015, Банк: T.C.ZIRRATBANK A.S., Код SWIFT: TCZBTR2A.

5. В декларації країни відправлення від 05.11.2024 №24341200EX00386599 зазначений рахунок-фактура (TPS-E-Factura) №561/1 від 04.11.2024, який до митного оформлення не надавався.

6. В рахунку на оплату транспортних послуг від 13.11.2024 №4404 зазначений номер авто: KA6400KL - AA7530ХG, проте згідно товаросупровідних документів, наданих до митного оформлення, товар переміщувався в авто №KA6400KI / AA7530XG.

З посиланням на частини 3-4 статті 53 Митного кодексу України митний орган зазначив про необхідність надання документів для підтвердження митної вартості товару: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Також повідомлено, що згідно ч.6 ст.53 МКУ декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару

18 листопада 2024 року позивачем було повідомлено митний орган, що додаткові документи, згідно ч.3. ст. 53 МКУ, протягом 10 календарних днів надаватись не будуть.

18 листопада 2024 року Митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товару №UA112030/2024/000008/2.

В обґрунтування рішення зазначені ті ж самі причини, що й в повідомленні від 18.11.2024.

Також зазначено, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не може бути застосований через те, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, у відповідності до вимог п.2 ч.6 ст.54 МКУ. Методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості подібних (аналогічних) товарів відповідно до вимог ст.59, 60 МКУ.

Методи визначення митної вартості на основі віднімання (додавання) вартості не може бути прийняті у зв`язку з відсутністю у декларанта та митниці інформації щодо складових митної вартості згідно вимог ст.62,63 МКУ. Митна вартість товару, що імпортується, визначається із застосуванням резервного методу згідно наявної у митниці інформації, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Враховуючи вимоги ч.2 ст.64 МКУ використана наявна в митниці інформація щодо раніше визнаних митних вартостей товару з розрахунку 2,5735 USD/кг (за МД від 26.08.2024 №24UA08U6) у співставних обсягах та комерційних рівнях, час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

На підставі вищевикладеного, відповідачем відмовлено у митному оформленні митної декларації МД №24UA42U6 від 15.11.2024 та складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA112030/2024/000235 від 18.11.2024.

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови, позивач звернув з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача про те, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Саме з таких повноважень Митниці виходив і суд першої інстанції, який, при цьому, правильно вказав на те, що такі повноваження митного органу мають реалізовуватися виключно на підставі та у спосіб, що передбачені Митним кодексом України.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із ч.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган, відповідно до ч.5 ст.54 Митного кодексу України має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст.53 Митного кодексу України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) здійснювати коригування митної вартості товарів.

Згідно із ч.2 ст.53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.5 ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Отже, вказаними нормами матеріального права визначено повноваження митного органу щодо контролю за правильністю визначення митної вартості, а також порядок та спосіб реалізації таких повноважень. Так, митний зобов`язаний перевіряти складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом. При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено випадки коли митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Так, відповідно до п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як свідчать встановлені обставини справи, фактично підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості стали висновки Митниці про те, що подані позивачем до митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості, містять розбіжності, а також ненадання декларантом витребувані Митницею додаткові документи.

Визначивши повноваження митного органу, підстави прийняття оскаржуваних рішень, суд першої інстанції правильно виходив з того, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у відповідача обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

З`ясувавши обставини, з якими відповідач пов`язує наявність обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення митної вартості, суд першої інстанції обгрунтовано визнав безпідставною позицію митного органу про те, що подані позивачем до митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості.

Так, щодо зауважень митного органу про те, що відповідно до Специфікації №1 від 19.08.2024 та п.п.3.1 зовнішньоекономічного договору від 19.08.2024 №SP-229/24 товар поставляється на умовах поставки EXW Белексір (Туреччина), натомість в поданій до митного оформлення автотранспортній накладній від 05.11.2024 №б/н у гр.4 зазначено місце завантаження Turkiye без зазначення міста. Також у рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 вказано умови поставки EXW Toplam, а в рахунку-проформі від 16.08.2024 №2024-01 зазначено умови поставки EXW без зазначення географічного пункту, суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу на те, що основним документом, що регулює міжнародні автомобільні перевезення вантажів, є Конвенція про Договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПВ) (Женева, 19 травня 1956) (далі Конвенція КДПВ). CMR це міжнародна товарно-транспортна накладна, це бланк, що самокопіюється, форма якого не уніфікована і в різних країнах може суттєво відрізнятися. В поданій до митного оформлення CMR вказувалася країна завантаження, і країна вивантаження. Під місцем завантаження відправник вважає саме країну, а не місто, оскільки вказівки Конвенція КДПВ не вказує необхідність зазначати саме місто завантаження.

Крім цього, такі твердження відповідача (неправильність заповнення CMR) не свідчать про наявність у поданих до митного контролю документах розбіжностей, адже розбіжність повинна бути між декількома документами, чи про наявність у цих документах ознак підробки, відсутнє рішення відповідного органу, що свідчило б про підробку документів.

З приводу такої позиції суд першої інстанції правильно послався і на висновки, які зроблені Верховним Судом у справі №380/1221/20 (постанова від 20.06.2023), суть яких полягає в тому, що «у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Відповідно до ст.4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, складанням вантажної накладної підтверджується договір перевезення. Таким чином, умови міжнародного перевезення товарів не стосуються й безпосередньо не впливають на ціну товару. У зв`язку з чим, самі по собі недоліки щодо оформлення вантажних накладних ЦМР, не є такими, що можуть бути підставою для сумніву щодо правильності визначення митної вартості товарів».

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що товарно-транспортна накладна (CMR) у розумінні приписів ч. 2 cт. 53 МК України не є документом, інформація з якого впливає на визначення митної вартості товарів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інформація, зазначена у CMR, не впливає на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, а оскільки недоліків щодо кількісних та якісних характеристик товару, вказаного у вантажній накладній, митним органом не виявлено, то вказані недоліки складення CMR, які на думку митного органу мали місце у спірному випадку, не можуть бути підставою для коригування митної вартості.

Стосовно тверджень митного органу про те, що у рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 вказано умови поставки EXW Toplam, а в рахунку-проформі від 16.08.2024 №2024-01 зазначено умови поставки EXW без зазначення географічного пункту, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що умови постановки товару визначено Договором та Специфікацією до нього. Так, відповідно до п.3.1. Договору, та умов Специфікації №1, товар поставляється Продавцем на умовах EXW ICOTERMS 2010 Белексір, Туреччина. Договір та Специфікація №1 були подані до митного оформлення. Зазначення в рахунках EXW дублювали умови договору. З цих підстав суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що безпідставність позиції митного органу про наявність розбіжностей при визначенні умов поставки товару.

Щодо позиції митного органу про наявність таких розбіжностей як: У рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 та рахунку-проформі від 16.08.2024 №2024-01, наданих до митного оформлення, відсутнє посилання на зовнішньоекономічний договір від 19.08.2024 №SP-229/24, що унеможливлює ідентифікувати дану поставку за цим зовнішньоекономічним договором, суд першої інстанції обгрунтовано вказав на те, що Контракт №SP-229/24 від 19.08.2024 був укладений саме на поставку товару, асортимент якого та перелік якого вказаний також і у рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 та рахунку-проформі від 16.08.2024 №2024-01.

Асортимент, ціна за одиницю товару, загальна сума також були вказані в Специфікації №1 від 19.08.2024. Договір та Специфікація №1 від 19.08.2024 були додані до митного оформлення.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, митний орган мав можливість ідентифікувати поставку за цим зовнішньоекономічним договором.

З цього приводу суд першої інстанції правильно врахував і правову позицію, висловлену Верховним Судом, яким в постанові від 29.04.2020 у справі №915/641/19 зазначено, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Поданий інвойс, та декларація країни відправлення відповідають даті укладення договору, товару вказаному у інвойсі та специфікації, особі покупця та вартості товару, що не може свідчити про розбіжність числового значення митної вартості товару.

Щодо доводів митного органу: У Специфікації №1 від 19.08.2024 ціна за одиницю товару №1 ланцюг DIN 766 13x36x15.6 мм вказана 6,23 USD/м, натомість в рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 та в рахунку- проформі від 16.08.2024 №2024-01, наданих до митного оформлення, ціна за одиницю зазначеного товару 6,225 USD/м.. За позицією митного органу вказане є розбіжністю, яка не дозволяє підтвердити правильність визначення декларантом митної вартості.

З приводу такої позиції митного органу, суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу на те, що в Специфікації №1 від 19.08.2024 округлення вартості одиниці товару відбувалося до двох десяткових чисел, а в рахунку фактурі та рахунку - проформі до трьох десяткових чисел. Якщо округлити 6,225 USD/м. до двох десяткових чисел то вийде 6,23 доларів США. Окрім того загальна вартість, вказана в Специфікації № 1 від 19.08.2024 є ідентичною тій, що вказана в рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 та в рахунку-проформі від 16.08.2024 №2024-01.

Стосовно тверджень митного органу про наявність таких розбіжностей як: В платіжній інструкції від 03.09.2024 №69200347 зазначений кореспондент: АТ "ТАСКОМБАНК" Код/ID code: 09806443 Рахунок: UA4031003, але у п.12 зовнішньоекономічного договору від 19.08.2024 №SP-229/24 зазначений кореспондент банку: BANK OF NEW YORK MELLON Код SWIFT: MUNIUA22X. Також в платіжній інструкції від 03.09.2024 №69200347 відсутній банк та платіжні реквізити отримувача OGULLAR METAL SANAYI & TICARET LTD STI, тоді як відповідно до п.12 зовнішньоекономічного договору від 19.08.2024 №SP-229/24 платіжні реквізити одержувача: IBAN №:TR5015, Банк:T.C.ZIRRATBANK A.S., Код SWIFT: TCZBTR2A, суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу, що митним органом не зазначено, як вказані аргументи (розбіжності) впливають (можуть впливати) на можливість перевірити правильність визначення митної вартості товару. Платіжна інструкція №69200347 від 03.09.2024 сформована та проведена банком на точну суму Договору 7668,00 дол. США. В платіжній інструкції №69200347 від 03.09.2024 здійснено посилання на номер Договору та номер рахунку проформи №2024-01 від 16.08.2024. Також вказана назва контрагента. Окрім того, на платіжній інструкції стоїть відмітка про проведення її банком. Отже, в цілому, платіжне доручення в іноземній валюті №69200347 від 03.09.2024 дозволяє ідентифікувати його з цією поставкою. При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, той факт, що позивачем було сплачено грошові кошти з іншого банку кореспондента, та відсутність платіжних реквізитів продавця жодним чином не впливає на можливість визначення митної вартості товару.

Отже, вказаний платіжний документ є належним підтвердженням оплати вартості товару.

Щодо тверджень митного органу про те, що зазначений в декларації країни відправлення від 05.11.2024 №24341200EX00386599 рахунок-фактура (TPS-E-Factura) №561/1 від 04.11.2024, який до митного оформлення не надавався.

Судом встановлено, що подана до митного оформлення експортна декларація країни відправлення №24341200ЕХ00386599 від 05.11.2024 містить інформацію про продавця та покупця, назву, кількість та ціну товару, умови поставки, а також у верхньому правому кутку декларації вказаний номер інвойсу OGL449. Також вона містить номер (TPS-E-Factura) №561/1 від 04.11.2024), який надано цьому документу в електронній митній базі Туреччини. Документ TPS-E-Fatura №561/1 від 04.11.2024 - це номер електронного документу, що в електронній базі Туреччини формується експортером при митному оформленні (електронна фактура з системи єдиного вікна).

Отже, з`ясувавши вказані обставини, суд першої інстанції обгрунтовано не погодився з позицією відповідача про не надання позивачем до митного оформлення документів, які зазначені в декларації країни відправлення.

З цього приводу суд першої інстанції обгрунтовано зазначив і те, що митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Також копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених частиною третьою статті 53 МК України. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.

Щодо тверджень митного органу про наявність таких розбіжностей як: В рахунку на оплату транспортних послуг від 13.11.2024 №4404 зазначений номер авто: KA6400KL - AA7530ХG, проте згідно товаросупровідних документів, наданих до митного оформлення, товар переміщувався в авто №KA6400KI / AA7530XG, суд встановив, що дійсно в рахунку на оплату транспортних послуг №4404 від 13.11.2024 експедитором допущена помилка, а саме вказаний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , замість НОМЕР_2 . При цьому номер причепу вказаний вірно - AA7530ХG.

Правильний номер вказаний також і в CMR від 05.11.2024, довідці про транспортні витрати №дов-NOV15020 від 06.11.2024.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції правильно виходив з того, технічна помилка в номері транспортного засобу, зазначена в рахунку на оплату транспортних витрат №4404 від 13.11.2024, за умови наявності інших супровідних документів не свідчить про відсутність можливості митним органом перевірити заявлену митну вартість.

Таким чином, проаналізувавши підстави, з якими Митниця пов`язувала наявність розбіжностей в поданих документах та те, що подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а відповідно і визначені Митницею підстави для витребування додаткових документів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що у спірному випадку не встановлено обставин, які б свідчили про наявність обгрунтованих сумнівів у Митниці щодо правильності визначення митної вартості.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товари.

З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку у Митниці не існувало правових підстав для здійснення коригування митної вартості.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, сам факт наявності в інформаційних базах іншої визнаної митної вартості товарів не може бути самостійно підставою для коригування митної вартості товарів, оскільки вказане не передбачено Митним кодексом України. Тобто, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання неправомірними та скасування оскаржуваних у цій справі рішень відповідача.

Щодо рішення суду першої інстанції, в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Так, за наслідками розгляду справи судом першої інстанції вирішено питання щодо розподілу судових витрат та стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,0грн.

Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачем було укладено договір від 01.01.2025 про надання правничої допомоги та додаткову угоду №1 від 01.01.2025 до договору з Адвокатським об`єднанням ЛЕГЕС, предметом якої (п.1 Додаткової угоди) є правнича допомога щодо:

- визнання протиправним та скасування рішення Запорізької митниці про коригування митної вартості товару №UA112030/2024/000008/2 від 18 листопада 2024 року та визнання протиправною та скасування картки відмови Запорізької митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA112030/2024/000235 від 18 листопада 2024 року.

Згідно із п.3 Додаткової угоди гонорар за надання правничої допомоги, передбаченої цією Додатковою угодою, складається з вартості правничої допомоги у фіксованому розмірі (фіксований гонорар) та становить: за підготовку тексту позовної заяви 5000 грн.

Розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого Адвокатським об`єднанням ЛЕГЕС на підготовку позовної заяви, а отже є визначеним.

Сума витрат позивача на правничу допомогу Адвокатського об`єднання ЛЕГЕС становить 5000,00 грн і складається із вартості підготовки позовної заяви та направлення її до суду.

Витрати на правничу допомогу підтверджуються наступними документами:

- договором про надання правничої допомоги від 01.01.2025;

- додатковою угодою №1 від 01.01.2025 до договору про надання правничої допомоги;

- актом приймання-передачі послуг від 14.03.2025;

- рахунком 05/03 від 14.03.2025;

- платіжною інструкцією №СПНФ564 від 17.03.2025 на суму 5000,00 грн.

Отже, документально підтверджені витрати на правничу допомогу становлять 5000,0грн., які і були стягнуті судом першої інстанції у спірному випадку.

Суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими аргументи скаржника щодо не співмірності та нерозумності відшкодованих судом позивачу понесених витрат, з огляду на таке.

Так, принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 6,7 статті 134 КАС України).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції дослідив зміст наданих позивачем документів, які містять опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, розмір визначеного гонорару, врахував категорію та складність цієї справи.

Вказуючи на не співмірність стягнутих витрат із складністю справи, відповідач не вказує про те, який гонорар адвоката є справедливим у контексті складності цієї справи, та який зазвичай застосовуються при визначенні винагороди адвоката.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У спірному випадку Договором визначено порядок формування вартості послуг - гонорар адвоката, який визначений у фіксованому розмірі.

Отже, умови щодо встановленого договором розміру гонорару адвоката відповідають приписам ст. 30 Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» та п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, та є визначеними.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши умови укладеного договору про надання правової допомоги, оцінивши у контексті названих процесуальним законом критеріїв співмірності, зазначений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката, дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача документально підтверджених витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,0грн.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року по справі №280/2148/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки, визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини проголошено 26.11.2025

Повне судове рішення складено 27.11.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров