Справа № 460/4390/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 460/4390/24 пров. № А/857/22793/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Глушка І.В., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі № 460/4390/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕЛЕКТРО УКРАЇНА» до Головного управління ДПС у Рівненській області про скасування повідомлення - рішення,-

суддя в 1-й інстанції Дуляницька С.М.,

дата ухвалення рішення 28 червня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 28 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОЕЛЕКТРО УКРАЇНА» (далі позивач, ТОВ «ПРОЕЛЕКТРО Україна») звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі апелянт, відповідач, ГУ ДПС у Рівненській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.12.2023 №10742/17000704.

Позов обґрунтовано тим, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації, загрозою ракетної небезпеки та небезпеки судноплавства за маршрутом через Чорне море до порту Одеса, неможливо було доставити товар, у зв`язку з чим змінилися маршрути судноплавства для доставлення товарів на територію України з території Китаю. Ці обставини являють собою непереборну силу, у зв`язку з чим представником ТОВ «ПРОЕЛЕКТРО УКРАЇНА» подано заяви на продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком України (далі також НБУ). Незначне порушення строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів відбулося не з вини позивача. Крім того зазначає, що у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування ТОВ «ПРОЕЛЕКТРО УКРАЇНА» у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), пені за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Позивач просив позовні вимоги задовольнити

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 у цій справі позов задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.12.2023 №10742/17000704. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕЛЕКТРО УКРАЇНА» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ГУ ДПС у Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що Закон України «Про валюту і валютні операції» (далі також Закон №2473-VIII) є спеціальним законом в сфері здійснення валютних операцій. Контролюючим органом за наслідками проведеної перевірки позивача встановлено порушення вимог ч.ч. 1, 3 ст. 13 Закону №2473-VIII, п. 21 розділу ІІ Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №5 та п. 14-2 постанови правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», а саме порушення законодавчо встановлених строків надходження товару по імпорту.

Позивач не звертався до суду про стягнення з нерезидента заборгованості по зовнішньоекономічних контрактах. Належних та допустимих доказів, що вказують про наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за відповідними зовнішньоекономічними імпортними контрактами, укладеними з фірмою-нерезидентом «GUANGDONG GOOD CAR HOLDINGS CO., LTD» до перевірки та суду не надано, а тому позовні вимоги про визнання протипраним та скасування оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення-рішення задоволенню не підлягають. Зауважено, що лист Торгово-промислової палати України має тільки інформаційний характер та не є сертифікатом у розумінні Закону №2473-VIII.

Апелянт просив за результатами розгляду апеляційної скарги рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 у справі №460/4390/24 скасувати та ухвалити нове рішення у справі, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням ДПС у Рівненській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕЛЕКТРО УКРАЇНА» (код за ) з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні розрахунків по зовнішньоекономічних імпортних контрактах №D-PEUL22111601 від 16.11.2022 за період з 16.11.2022 по 31.10.2023, №D-PEUL22112401 від 24.11.2022 за період з 24.11.2022 по 31.10.2023, №D-PEUL22112601 від 25.11.2022 за період з 25.11.2022 по 31.10.2023 та №DPEUL22120101 від 01.12.2022 за період з 01.12.2022 по 31.10.2023, укладених з фірмою-нерезидентом «Guangdong Good Car Holdings Co., Ltd», Китай, за результатами якої складено Акт від 28.11.2023 (надалі Акт перевірки) (а.с.11-24).

В Акті перевірки зроблено висновок про те, що платником податку порушено ч. 1 та ч. 3 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VIII (із змінами та доповненнями), пункт 21 розділу II Положення про заходи захисту та вчинення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №5 (із змінами та доповненнями) та пункт 14-2 Постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківських систем в період запровадження воєнного стану» (із змінами та доповненнями), а саме порушення законодавчо встановлених строків надходження товару по імпорту:

- в сумі 24060,00 дол. США/879 840,52 грн. при виконанні зовнішньоекономічного імпортного контракту №D-PEUL22111601 від 16.11.2022, укладеного з фірмою нерезидентом «Guangdong Good Car Holdings Co., Ltd», Китай;

- в сумі 31700,00 дол. США/ 1 159 224,62 грн. при виконанні зовнішньоекономічного імпортного контракту №D-PEUL22112401 від 24.11.2022 за період з 24.11.2022, укладеного з фірмою-нерезидентом «Guangdong Good Car Holdings Co., Ltd», Китай;

- в сумі 25400,00 дол. США/ 928 842,44 грн. при виконанні зовнішньоекономічного імпортного контракту №D-PEUL22112601 від 25.11.2022, укладеного з фірмою нерезидентом «Guangdong Good Car Holdings Co., Ltd», Китай;

- в сумі 54400,00 дол. США/ 1 989 331,84 грн. при виконанні зовнішньоекономічного імпортного контракту №D-PEUL22120101 від 01.12.2022 за період з 01.12.2022, укладеного з фірмою-нерезидентом «Guangdong Good Car Holdings Co., Ltd», Китай.

За змістом розрахунку пені, який є додатком до Акту перевірки, сума нарахованої пені за зазначеними вище контрактами становить 142459,56 грн.

На підставі Акта перевірки ГУ ДПС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.12.2023 №10742/17000704 (а.с.25-26), яким ТОВ «ПРОЕЛЕКТРО УКРАЇНА» нараховано пеню за порушення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 142459,56 грн.

Оскільки за результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення від 18.12.2023 залишено без змін (а.с.45-46), не погоджуючись із таким податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно не застосовано до спірних правовідносин абз.11 п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та, як наслідок, протиправно нараховано пеню під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Своєю чергою, суд першої інстанції вказав, що лист Торгово-промислової палати України (далі також ТПП) від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Відсутність у позивача відповідного сертифікату ТПП України станом як на час виникнення спірних правовідносин так і на час вирішення їх судом, ним не заперечується.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено обставин того, що незначне порушення строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів відбулося з вини саме ТОВ «ПРОЕЛЕКТРО УКРАЇНА». За таких обставин спірне рішення не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому підлягає визнанню протиправними і скасуванню, а позов - задоволенню.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ, відповідальність за порушення ними валютного законодавства встановлює Закон України «Про валюту і валютні операції» №2473-VIII від 21.06.2018 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 13 вказаного Закону врегульовано особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Так, ч. 1 ст. 13 Закону №2473-VIII встановлено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону №2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

За приписами ч. 3 ст. 13 Закону №2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).

Відповідно до ст.ст. 2, 6, 9, 12, 13, 16 Закону №2473-VIII постановою правління Національного банку України від 02.01.2019 №5 затверджено Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (далі - Положення №5).

Згідно з п. 21 розділу ІІ вказаного Положення граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

Також, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Національний банк України» 24.02.2022 з метою забезпечення надійності та стабільності функціонування банківської системи НБУ прийняв постанову №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (далі - Постанова №18).

Постановою Правління НБУ №68 від 04.04.2022 Постанову №18 було доповнено, зокрема пунктами наступного змісту: «14-2. Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 90 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року»; «14-4. Розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного в пункті 14-2 цієї постанови, з урахуванням вимог пункту 143 цієї постанови в повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 14-3 цієї постанови стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в банку в Україні».

Згодом до п. 14-2 Постанови №18 вносились зміни і з 07.06.2022 цифри «90» було замінено цифрами «120», а з 07.07.2022 - цифри «120» замінено цифрами «180» (постанови Правління НБУ №113, №142 відповідно).

Отже, за загальним правилом експорт та імпорт товарів має здійснюватися у строки, зазначені у договорах, але не пізніше граничного строку розрахунків, встановленого НБУ, що обчислюється з дня здійснення авансового платежу (попередньої плати). До 05.04.2022 такі граничні строки розрахунків становили 365 календарних днів. З огляду на введення в Україні воєнного стану НБУ змінив граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту. Відповідно до указаних змін у період з 05.04.2022 по 07.06.2022 відповідні строки становили 90 календарних днів, з 07.06.2022 по 07.07.2022 - 120 календарних днів, з 07.07.2022 - 180 календарних днів. При цьому змінені Постановою №18 строки застосовуються лише до операцій, що здійснені з 05.04.2022.

Частиною 5 ст. 13 Закону №2473-VIII встановлена відповідальність за порушення встановлених строків розрахунків, а саме порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Отже, за порушення законодавчо встановлених строків надходження товарів по імпорту, що встановлюються Національним банком України встановлено відповідальність у вигляді пені.

Актом перевірки від 28.11.2023 зафіксовано, що позивачем порушено законодавчо встановлені строки надходження товару по імпорту:

- в сумі 24060,00 дол. США/879840,52 при виконанні зовнішньоекономічного імпортного контракту №D-PEUL22111601 від 16.11.2022, укладеного з фірмою-нерезидентом «Guangdong Good Car Holdings Co., Ltd», Китай; граничний термін надходження товарів 19.05.2023; дата перетину митного кордону 06.06.2023;

- в сумі 2431700,00 дол. США/1159224,62 при виконанні зовнішньоекономічного імпортного контракту №D-PEUL22112401 від 24.11.2022, укладеного з фірмою-нерезидентом «Guangdong Good Car Holdings Co., Ltd», Китай; граничний термін надходження товарів 23.05.2023; дата перетину митного кордону 04.06.2023 згідно з СМR №СР/339/23, 06.06.2023;

- в сумі 54400,00 дол. США/1989331,84 при виконанні зовнішньоекономічного імпортного контракту №D-PEUL22112601 від 25.11.2022, укладеного з фірмою-нерезидентом «Guangdong Good Car Holdings Co., Ltd», Китай; граничний термін надходження товарів 27.05.2023; дата перетину митного кордону 03.06.2023- згідно СМR №СЗ/338/23, 06.06.2023

- в сумі 25400,00 дол. США/928842,44 при виконанні зовнішньоекономічного імпортного контракту №D-PEUL22120101 від 01.12.2022, укладеного з фірмою-нерезидентом «Guangdong Good Car Holdings Co., Ltd», Китай; граничний термін надходження товарів 29.05.2023; дата перетину митного кордону 04.06.2023- згідно СМR №СЗ/339/23, 06.06.2023.

За змістом розрахунку пені сума такої за вказаними вище контрактами становить 142459,56 грн.

Позивач у тексті позовної заяви повідомив, що при виконанні вищевказаних контрактів, фірмою-нерезидентом «Guangdong Good Car Holdings Co., Ltd», Китай виконано свої зобов`язання щодо постачання товарів за зазначеним вище контрактом з порушенням граничних строків, що призвело до порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних імпортних контрактах. Оскільки фірмою-нерезидентом порушено відповідні строки, позивач звернувся з заявами про продовження строку розрахунків. Позивач з об`єктивних причин не міг вплинути на строк відвантаження вантажу, що зумовило порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних імпортних контрактах.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону №2473-VIII валютний нагляд в Україні здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду.

Органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства (ч. 4 ст. 11 Закону №2473-VIII).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства (ч. 6 ст. 11 Закону №2473-VIII).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті (ч. 8 ст. 13 Закону №2473-VIII).

Підпунктом 19-1.1.4 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на контролюючі органи покладено функцію зі здійснення контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.

Відповідно до підпункту 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення, у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Отже, контролюючий (податковий) орган здійснює контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті та у разі встановлення порушень таких строків нараховує пеню у визначених розмірах.

При цьому положеннями Закону №2473-VIII не врегульовано процедуру прийняття рішення про нарахування пені, як виду адміністративно-господарської санкції за порушення строків проведення розрахунків в іноземній валюті, а такий порядок унормований положеннями ПК України, проте це не означає, що правовідносини у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду стають частиною законодавства щодо справляння податків і зборів та на них розповсюджуються всі положення ПК України. Закон №2473-VIII та ПК України регулюють різні сфери державної політики.

Підстави для ототожнення пені, яка застосовується у податкових правовідносинах, із пенею, яка застосовується у сфері валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду (за порушення строків надходження валютної виручки за операціями з експорту та імпорту товарів, відповідальність за яке встановлено ст. 13 Закону №2473-VIII - відсутні.

Частинами 1, 3 ст. 3 Закону №2473-VIII передбачено, що відносини, які виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону.

У разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону.

Відповідно до абз. 11 п. 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України протягом дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню, проте така застосовна у сфері справляння податків і зборів та не підлягає застосуванню у сфері регулювання валютних правовідносин.

Крім того, зміни до положень Закону №2473-VIII здійснюються шляхом внесення змін до цього Закону. Однак до Закону України «Про валюту і валютні операції» не вносились норми, які б дозволяли не застосовувати пеню (звільняли від застосування пені) за порушення строку розрахунків в іноземній валюті у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19).

При цьому колегія суддів зауважує, що маючи на меті звільнити суб`єктів господарювання, які вчинили правопорушення, у вигляді порушення строків розрахунків, від відповідальності у вигляді пені законодавець вносить відповідні зміни саме до Закону №2473-VIII.

Так, Законом України №2260-IX від 12.05.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» статтю 16 Закону №2473-VIII доповнено пунктом 13 такого змісту: «13. Відповідальність, передбачена частиною п`ятою статті 13 цього Закону, не застосовується до резидентів - суб`єктів господарювання, що вчинили відповідне правопорушення, якщо імпортні операції не можуть бути завершені внаслідок дії постанови Кабінету Міністрів України «Про застосування заборони ввезення товарів з Російської Федерації» від 09 квітня 2022 року №426».

Тобто, у разі якби законодавець мав на меті звільнити суб`єктів господарювання від відповідальності шляхом не нарахування (не застосування) пені під час дії карантину (COVID-19), відповідні зміни (чи обмеження в застосуванні) були б внесені саме до Закону №2473-VIII, проте таких змін внесено не було.

Отже, пеня, передбачена ч. 5 ст. 13 Закону №2473-VIII, за порушення строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), застосовується на загальних підставах і на таку не поширюються положення абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Такий правовий висновок відповідає викладеному висновку Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.07.2024 у справі №240/25642/22.

Також Судова палата у наведеній справі сформулювала і правовий висновок, що правовідносини зі здійснення валютних операцій є специфічними та врегульовані спеціальним Законом №2473-VIII, і саме норми вказаного Закону підлягають застосуванню, зокрема і в питанні нарахування пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті. З огляду на специфічність правовідносин, що стосуються строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, які врегульовано окремим спеціальним нормативно-правовим актом - Законом №2473-VIII, та врегульовують конкретну визначену його предметом групу правовідносин, Судова палата також дійшла висновку, що пункт 129.9.7 пункту 129.9 статті 129 (стосується ненарахування/анулювання нарахованої пені внаслідок введення воєнного, надзвичайного стану), абзац 11 пункту 52-1 (стосується ненарахування/списання нарахованої пені протягом дії карантину), підпункт 69.9 пункту 69 (стосується зупинення перебігу строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи) підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України не розповсюджуються на строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, що врегульовано законодавством у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, та на пеню, нараховану за порушення вимог цього законодавства.

Судова палата відступила від висновку, викладеного в постановах від 15.02.2024 у справі №420/1538/23, від 28.03.2024 у справі №380/17879/22, від 13.05.2024 у справі №420/11208/23 про неможливість нарахування пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Така позиція суду відповідає позиції, що викладена Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 27.02.2025 у справі №520/2941/24.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції у цій справі про відсутність у контролюючого органу підстав для нарахування позивачу у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а саме з 20.05.2023 по 04.06.2025, пені за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 142459,56 грн, який став підставою для задоволення позовних вимог, є помилковим.

При цьому апеляційний суд зауважує, що позивачем розмір пені 142459,56 грн та період за який таку обчислено не оспорюється.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо наявності підстав для звільнення від відповідальності у зв`язку з випадком надзвичайних та невідворотних обставин (форс-мажору), колегія суддів зазначає таке.

Частиною 6 ст. 13 Закону №2473-VIII передбачено, що у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.

Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).

Таким чином, у разі зупинення виконання господарської операції, яке зумовлене виникненням форс-мажорних обставин, зупиняється як перебіг строку розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, так і нарахування пені на весь період дії форс-мажорних обставин.

Відповідно до вимог ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» №671/97-ВР від 02.12.1997 торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Із урахуванням викладеного, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка покликається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку.

Обмежувальні/забороняючі заходи, військова агресія російської федерації проти України, введення воєнного стану підпадають під визначення форс-мажорних обставин.

У постанові від 23.07.2024 у справі №240/25642/22 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що саме по собі введення воєнного стану в Україні не можна розцінювати як форс-мажорну обставину для неперерахування контрагентом - нерезидентом на рахунки позивача коштів за поставлений товар в межах зовнішньоекономічних контрактів.

Цей висновок обґрунтований тим, що позивач у справі не надав доказів, які б підтвердили настання обставин непереборної сили, які зумовили неможливість виконання нерезидентом своїх обов`язків за контрактом.

Також, Верховним Судом у постанові від 12.12.2024 у справі №380/839/24, від 14.01.2025 у справі №440/17191/23 з посиланням на постанови Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, від 18.01.2024 у справі №914/2994/22 зазначено, що усталеною є практика Верховного Суду, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру. У разі їх виникнення сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку.

Верховний Суд неодноразово вказував (постанови від 05.12.2023 у справі №917/1593/22, від 18.01.2024 у справі №914/2994/22, від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 тощо), що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватись судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

У постановах від 05.10.2023 у справі №520/14773/21, від 19.08.2022 у справі №818/2429/18, від 17.06.2020 у справі №812/677/17, від 03.09.2019 у справі №805/1087/16 Верховний Суд зазначив, що має встановлюватися (доводитися) вплив обставин непереборної сили, засвідчених відповідними сертифікатами ТПП України, на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання і на зміну його економічного стану цими форс-мажорними обставинами. Ці фактори мають перебувати у причинно-наслідковому зв`язку.

За таких обставин, саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо вона вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має встановлюватись як шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП, так і оцінкою інших належних доказів, що можуть це підтвердити.

Позивач у тексті позовної заяви зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації, загрозою ракетної небезпеки судноплавства за маршрутом через Чорне море, до порту Одеса неможливо було поставити товар, у зв`язку з чим змінилися маршрути судноплавства для доставлення товарів на територію України з території Китаю, ці обставини являють собою непереборну силу, у зв`язку з чим представником ТОВ «ПРОЕЛЕКТРО УКРАЇНА» подано заяви на продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, встановлених Національним банком України.

Апеляційний суд зауважує, що з метою отримання висновку щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком, необхідно звернутись до Мінекономіки із заявою, форма якої встановлена наказом Мінекономіки від 27.02.2019 № 329, та необхідними документами.

Мінекономіки протягом 10 робочих днів розглядає подані документи та приймає рішення про видачу висновку або відмову у видачі такого висновку.

У разі коли документи подано резидентом в електронній формі у вихідний, святковий, інший неробочий день або в неробочий час робочого дня, днем подання таких документів вважається перший робочий день, що настає за таким днем.

Висновок видається резиденту в паперовому вигляді за наявності документа, що посвідчує його особу, або уповноваженому представникові резидента за умови подання до Мінекономрозвитку оригіналу довіреності, що засвідчує право на одержання висновку, та документа, що посвідчує особу представника. Видача висновку, оформленого в електронній формі, здійснюється шляхом його надсилання через Єдиний державний портал адміністративних послуг до персонального кабінету резидента (за його наявності), зазначеного у заяві на одержання висновку, протягом одного робочого дня з дня видачі висновку.

Повідомлення про відмову у видачі висновку надсилається резиденту поштою на адресу його місцезнаходження та/або в електронній формі через Єдиний державний портал адміністративних послуг до персонального кабінету резидента (за його наявності) не пізніше наступного робочого дня з дня прийняття рішення про відмову у видачі висновку. За вибором резидента повідомлення про відмову у видачі висновку може бути отримано резидентом особисто.

До матеріалів справи не долучено висновків Мінекономрозвитку щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком України, за заявами позивача чи повідомлень про відмову у видачі висновків. Крім того, позивачем не надано письмових доказів звернення до Мінекономрозвитку щодо нерозгляду його заяв чи несвоєчасного їх розгляду або до суду з відповідним позовом.

Жодних інших доказів на підтвердження неможливості виконання своїх обов`язків за контрактом «GUANGDONG GOOD CAR HOLDINGS CO., LTD» позивачем не надано, як і не доведено причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що дійсно ТПП України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану і це є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Цей лист адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

Однак питання прийнятності листа ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 як єдиного доказу, що підтверджує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), вже було предметом розгляду у Верховному Суді.

У постановах від 07.06.2023 у справі №912/750/22, від 07.06.2023 у справі №906/540/22, від 15.06.2023 у справі №910/8580/22, від 29.06.2023 у справі №922/999/22, від 28.08.2023 у справі №910/6234/22, від 16.09.2024 у справі №520/6236/23 Верховний Суд сформулював позицію, за змістом якої лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є ні сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні», ні документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини, а також не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Підстави вважати на підставі вказаного листа, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів, відсутні, тому кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Таким чином, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є у розумінні чинного законодавства сертифікатом, що засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Доказів звернення до ТПП України чи регіональних ТПП з питань оформлення належного сертифікату матеріали справи не містять.

Оцінюючи викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про недоведення позивачем наявності обставин, з якими ч. 6 ст. 13 Закону №2473-VIII передбачає наявність підстав для зупинення перебігу строків розрахунків, встановлених частиною першою цієї статті.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на встановлені у справі обставини, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03, 20.09.2012, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (Заява №4909/04) від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п. 29).

У Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову у повному обсязі. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позовних вимог ТОВ «ПРОЕЛЕКТРО УКРАЇНА» слід відмовити повністю.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Своєю чергою ст. 139 КАС України не передбачено відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позовних вимог відмовлено, а тому такі слід покласти на позивача.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі №460/4390/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕЛЕКТРО УКРАЇНА» до Головного управління ДПС у Рівненській області про скасування повідомлення-рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. В. Глушко
Т. В. Онишкевич