Справа № 640/16019/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н.П.

Суддів: Кобаля М.І., Мельничука В.П.

За участю секретаря: Мірошниченко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року, суддя Брагар В.С., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтинговий регіональний економічний центр" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.05.2019 року № 2,-

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалтинговий регіональний економічний центр" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.05.2019 року №2.

Позов обґрунтовано тим, що господарські операції між позивачем та ТОВ «Буд Корпорейшн», ТОВ «Сендж Груп», ТОВ «Дортплайз», ТОВ «Транском», ТОВ «Феррете», ТОВ «ДТКЛ», ТОВ «Континент Буд Проект», ТОВ «Агромат-Інвест», ТОВ «Ламена Плюс», і ТОВ «Арлін Трейд» здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняють реальні зміни майнового стану платника податків, висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи і тому спірне податкове повідомлення рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2019 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399 до Харківського окружного адміністративного суду, згідно супровідного листа № 01-19/1430/25 від 31.01.2025 року передаємо 742 (сімсот сорок дві) судові справи згідно з актом приймання-передачі від 31.01.2025, зокрема адміністративну справу № 640/30529/21.

Відповідно до статті 31 КАС України здійснено повторний розподіл автоматизованою системою документообігу суду адміністративної справи.

Вказана адміністративна справа надійшла до провадження Миколаївського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 розгляд справи призначити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 14.05.2025.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 20.05.2019 року № 2.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтинговий регіональний економічний центр" (вул. Лінійна, 17,м. Київ,03038, ідентифікаційний код 37210725) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19,м. Київ,04116, ідентифікаційний код 44116011) сплачений судовий збір в сумі 13549,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Консалтинговий регіональний економічний центр" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного - за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, єдиного внеску на згальнообовязкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по 31.12.2018.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 22.04.2019 №275/26-15-14-02-03/37210725 (надалі - Акт перевірки).

Згідно висновків акту перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: п.198.1, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на додану вартість, на загальну суму 602156 грн, в тому числі: за червень 2016 року - 51724 грн, за липень 2016 - 69036 грн, за серпень 2016 - 62092 грн, за вересень 2016 - 85704 грн, за листопад 2016 - 107708 грн, за лютий 2017 - 3860 грн, за березень 2017 - 50000 грн, за серпень 2017 - 16856 грн, за вересень 2017 - 73976 грн, за жовтень 2017 - 21700 грн, за листопад 2017 - 59500 грн.

Як вбачається з акту перевірки, в обґрунтування своєї позиції щодо відсутності права на формування позивачем податкового кредиту, податковий орган вказує на те, що від імені ТОВ «Буд Корпорейшн» (код 41031564), ТОВ «Сендж Груп» (код 40816225), ТОВ «Дортплайз» (40535368), ТОВ «БК «Суміш» (код 32136396), ТОВ «Транском» (код 41582644), ТОВ «Феррете» (код 40952883), ТОВ «ДТКЛ» (код 40104824), ТОВ «Континент Буд Проект» (код 40770301), ТОВ «Агромат-Інвест» (код 39986154), ТОВ «Ламена Плюс» (код 40401604), ТОВ «Крайслін» (код 40166582), ТОВ «Арлін Трейд» (код 41568609), діяли особи, які не мали законних повноважень на його представництво, на вчинення від його імені юридично значущих дій, оскільки не були наділені таким повноваженнями засновника/директора підприємства, які, крім того, не мали ніякого відношення до фінансово-господарської діяльності підприємств. До таких висновків відповідач прийшов у зв`язку з: широкою номенклатурою товарів, придбаних контрагентами позивача; відсутністю інформації відносно кількості працюючих та основних фондів у контрагентів; наявністю вироків судів відносно контрагентів позивача; наявністю протоколів допиту фізичних осіб, на стадії досудового розслідування, які надали пояснення про непричетність до діяльності підприємства.

На підставі зазначеного акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.05.2019 року № 2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 903 234 грн, з яких за податковими зобов`язаннями 602 156 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 301 078 грн.

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що прийнято з порушенням норм податкового законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

За правилами пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов`язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв`язку).

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/ послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Аналіз наведених норм свідчить, що для формування податкового кредиту та отримання права на його подальше бюджетне відшкодування, господарські операції за якими такий кредит сформовано мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено у Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах, зокрема, повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону).

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Правила цієї норми Закону № 996-ХIV кореспондує зміст пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.

Згідно з пунктом 2.4 вказаного Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналізуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2022 року (справа № 160/3364/19), сформувала загальні підходи, які повинні застосовуватися судами при вирішенні питання щодо наявності/відсутності підстав у платника податку для отримання певної податкової вигоди (формування витрат, що визначаються при визначенні об`єкта оподаткування, податкового кредиту тощо) за результатами здійснення певних господарських операцій.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами (пункт 63 Постанови).

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції (пункт 64 Постанови).

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (пункт 65 Постанови).

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (пункт 66 Постанови).

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (пункт 67 Постанови).

Отже, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду та з огляду на положення статті 90 КАС України обставини підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, причому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.

Таким чином, визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання в його межах від посадової особи відомостей щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише відсутність у контрагентів платника податків матеріальних і трудових ресурсів; лише недоліки в оформленні первинних документів або відсутність окремих документів тощо - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

При цьому підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону № 996-ХIV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.

Як убачається із матеріалів справи, 01.02.2017 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Буд Корпорейшн» (Виконавець) укладено договір про надання послуг №1539, відповідно до п.1.1 якого Виконавець, особисто чи із залученням третіх осіб, зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату клінінгові послуги на території складського комплексу, а Замовник зобов`язується оплачувати надані послуги.

Згідно вищезазначеного Договору надання клінінгових послуг завершилось 28.02.2017 р., про що сторони договору підписали відповідний акт приймання-передачі наданих послуг та звіт до акту з переліком та обсягом наданих послуг.

На підставі наданих послуг ТОВ «Буд Корпорейшн» була виписана податкова накладна №93 від 28.02.2017 р., яка згідно витягу з ЄРПН була прийнята та зареєстрована органами ДФС України.

27.03.2017 р. на виконання вимог п.3.2 Договору, згідно платіжного доручення №3213 позивачем було перераховано 23 160, грн за надані послуги.

Між ТОВ «Консалтинговий регіональний економічний центр» та ТОВ «Сендж Груп» укладено договори від 01.11.2016 № 0112 та від 01.11.2016 № 0113 про надання послуг із забезпечення функціонування складського комплексу.

01.09.2016 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Дортплайз» (40535368) (Виконавець) укладено договір про надання послуг №1007, відповідно до п.1.1 якого Виконавець, особисто чи із залученням третіх осіб, зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату клінінгові послуги на території складського комплексу, а Замовник зобов`язується оплачувати надані послуги.

На виконання умов договору Виконавцем складено та направлено Замовнику Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №13 від 29.09.2016 року.

На підставі наданих послуг ТОВ «Дортплайз» була виписана податкова накладна №13 від 29.09.2016 р., яка згідно витягу з ЄРПН була прийнята та зареєстрована органами ДФС України.

19.10.2016 р. згідно платіжного доручення №2697 позивачем було перераховано 18000,00 грн за надані послуги.

Також, між позивачем та (Замовник) та ТОВ «Дортплайз» (40535368) (Виконавець) укладено договір про надання послуг №1003 від 01.09.2016 та №1008 від 01.09.2016, відповідно до п.1.1 яких Виконавець, особисто чи із залученням третіх осіб, зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату клінінгові послуги на території складського комплексу, а Замовник зобов`язується оплачувати надані послуги.

На виконання умов договору Виконавцем складено та направлено Замовнику Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №5 та №9 від 29.09.2016 року.

На підставі наданих послуг ТОВ «Дортплайз» були виписані податкові накладні №5 та №9 від 29.09.2016 р., які згідно витягу з ЄРПН були прийняті та зареєстровані органами ДФС України.

13.10.2016 р. згідно платіжного доручення №2670 позивачем було перераховано 120384,00 грн відповідно до Договору №1003 від 01.09.2016 р., 20.10.2016 р. згідно платіжного доручення №2670 позивачем було перераховано 149424,00 грн відповідно до Договору №1008 від 01.09.2016 р. за надані послуги.

Між ТОВ «Консалтинговий регіональний економічний центр» та ТОВ «БК «Суміш» укладено договори від 04.01.2016 № 0701 та № 0801 про надання клінінгових послуг.

02.10.2016 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Транском» (код 41582644) (Виконавець) укладено договір про надання послуг №1201, відповідно до п.1.1 якого Виконавець, зобов`язується надати послуги з обслуговування транспортних засобів на території складського комплексу, а Замовник зобов`язується оплачувати надані послуги.

На виконання умов договору Виконавцем складено та направлено Замовнику Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №30 від 24.10.2016 року.

На підставі наданих послуг ТОВ «Транском» була виписана податкова накладна №30 від 24.10.2016 р., яка згідно витягу з ЄРПН була прийнята та зареєстрована органами ДФС України.

06.11.2016 р. згідно платіжного доручення №3913 позивачем було перераховано 130200,00 грн. за надані послуги.

Між ТОВ «Консалтинговий регіональний економічний центр» та ТОВ «Траском» укладено договір від 02.10.2017 № 1201 про надання послуг з обслуговування транспортних засобів на території складського комплексу.

Також, між позивачем та ТОВ «Феррете» уладались договори від 01.08.2017 №4002 та від 01.09.2017 №4001 про надання послуг із забезпечення функціонування складського комплексу.

Між позивачем та ТОВ «ДТКЛ» укладено договори №0307 від 01.07.2016 та №0109 від 01.09.2016 про надання послуг із забезпечення функціонування складського комплексу.

10.11.2016 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Континент Буд Проект» (код 40770301) (Виконавець) укладено договори про надання послуг № 0112, №0113, відповідно до п.1.1 якого Виконавець, особисто чи із залученням третіх осіб, зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату клінінгові послуги на території складського комплексу, а Замовник зобов`язується оплачувати надані послуги.

На виконання умов договорів Виконавцем складено та направлено Замовнику Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №3, №4 від 30.11.2016 року та звіти до актів з переліком та обсягом наданих послуг.

На підставі наданих послуг були виписані податкові накладні №4, №4 від 30.11.2016 р., які згідно витягу з ЄРПН були прийняті та зареєстровані органами ДФС України.

20.12.2016 р. згідно платіжних доручення № 2914, №2915 позивачем було перераховано 88128,00 грн та 18000 грн за надані послуги.

01.03.2017 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Агромат-Інвест» (код 39986154) (Виконавець) укладено договір про надання послуг № 0112, №0113, відповідно до п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надати юридичні послуги.

31.03.2017 сторонами договору було підписано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №487, яким засвідчили завершення надання послуг, та звіт до акту з переліком та обсягом наданих послуг.

На підставі наданих послуг контрагентом була виписана податкова накладна №487 від 31.03.2017 р., яка згідно витягу з ЄРПН була прийнята та зареєстрована органами ДФС України.

14.04.2017 р. на виконання вимог п.3.2. договору, згідно платіжних доручення №3285 позивачем було сплачено 300 000 грн за надані послуги.

01.06.2016 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Ламена Плюс» (код 40401604) (Виконавець) укладено договори про надання послуг № 1506, №1406, відповідно до п.1.1 якого Виконавець, особисто чи із залученням третіх осіб, зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату клінінгові послуги на території складського комплексу, а Замовник зобов`язується оплачувати надані послуги.

На виконання умов договорів Виконавцем складено та направлено Замовнику Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.06.2016 року № 63 та №59 та звіти до актів з переліком та обсягом наданих послуг.

На підставі наданих послуг були виписані податкові накладні №63, №59 від 30.06.2016 р., які згідно витягу з ЄРПН були прийняті та зареєстровані органами ДФС України.

18.07.2016 р. згідно платіжних доручення № 2343, №2344 позивачем було перераховано 18000 грн. та 88128 грн. за надані послуги.

ТОВ «Крайслін» надавало ТОВ «Консалтинговий регіональний економічний центр» послуги із забезпечення функціонування складського комплексу.

01.11.2017 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Арлін Трейд» (код 41568609) (Виконавець) укладено договір про надання послуг №2401, відповідно до п.1.1 якого Виконавець, зобов`язується надати послуги з обслуговування транспортних засобів на території складського комплексу, а Замовник зобов`язується оплачувати надані послуги.

На виконання умов договору Виконавцем складено та направлено Замовнику Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №3 від 30.11.2017 року.

На підставі наданих послуг була виписана податкова накладна №3 від 30.11.2017 р., яка згідно витягу з ЄРПН була прийнята та зареєстрована органами ДФС України.

07.12.2017 р. згідно платіжного доручення №4027 позивачем було перераховано 357000,00 грн за надані послуги.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи викладені в Акті перевірки висновки про порушення позивачем податкового законодавства мотивовані тим, що позивачем занижено податок на прибуток та неправомірно сформовано податковий кредит по господарських операціях із ТОВ «Буд Корпорейшн» (код 41031564), ТОВ «Сендж Груп» (код 40816225), ТОВ «Дортплайз» (40535368), ТОВ «БК «Суміш» (код 32136396), ТОВ «Транском» (код 41582644), ТОВ «Феррете» (код 40952883), ТОВ «ДТКЛ» (код 40104824), ТОВ «Континент Буд Проект» (код 40770301), ТОВ «Агромат-Інвест» (код 39986154), ТОВ «Ламена Плюс» (код 40401604), ТОВ «Крайслін» (код 40166582), ТОВ «Арлін Трейд» (код 41568609), оскільки не підтверджується можливість здійснення операцій контрагентами в силу відсутності основних засобів та відсутності необхідної кількості найманих працівників, що в подальшому унеможливлює процес реалізації робіт/послуг. Отже, не підтверджено фактичне здійснення господарських операцій з придбання товарів та послуг в розумінні вимог ПК України.

Так, підпунктом 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Проведення зустрічних звірок органами ДПС регламентовано п.73.5ст.73 ПК України, Порядком проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2010р. №1232 (надалі - Порядок №1232), Методичними рекомендаціями щодо організації та проведення органами державної фіскальної служби зустрічних звірок, обміну податковою інформацією при здійсненні податкового контролю, затвердженими наказом ДФС України від 17.07.2015 № 511 (надалі - Методичні рекомендації №511).

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб`єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб`єкту господарювання у 10- денний термін.

При цьому, доказів проведення зустрічних звірок органами ДПС з контрагентами позивача, матеріали справи не містять та апелянтом до суду надано не було.

Окрім того, в Акті перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Буд Корпорейшн» (код 41031564), ТОВ «Сендж Груп» (код 40816225), ТОВ «Дортплайз» (40535368), ТОВ «БК «Суміш» (код 32136396), ТОВ «Транском» (код 41582644), ТОВ «Феррете» (код 40952883), ТОВ «ДТКЛ» (код 40104824), ТОВ «Континент Буд Проект» (код 40770301), ТОВ «Агромат-Інвест» (код 39986154), ТОВ «Ламена Плюс» (код 40401604), ТОВ «Крайслін» (код 40166582), ТОВ «Арлін Трейд» (код 41568609) були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання зазначеного вище договору.

Таким чином, відповідачем не спростовано, що внаслідок здійснення господарських операцій із контрагентом, які були предметом перевірки, позивач не мав намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності; не підтверджено, що позивач прагнув отримати вигоду виключно переважно за рахунок відшкодування з державного бюджету податку на додану вартість (безпідставного формування податкового кредиту). Відповідачем не доведено неотримання позивачем товару, придбаного у контрагентів, проте податковий орган ставить під сумнів лише походження придбаного товару контрагентами позивача.

Водночас, чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

За змістом ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

При цьому, акт перевірки не містить аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом, податкової дисципліни у спірних правовідносинах, з урахуванням того, що приписами частини другої статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

При цьому, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується рух активів (товару) по ланцюгу від постачальника до покупця, встановлено зв`язок між фактом придбання послуг і господарською діяльністю позивача.

Разом з тим, висновки, викладені в акті перевірки щодо встановлених порушень платником податків не є безумовно достовірними, оскільки є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів-ревізорів та їх особистої думки.

Думка, висловлена посадовими особами контролюючого органу в акті перевірки, зокрема щодо реальності вчинених платником податків господарських операцій, повинна оцінюватися судами із урахуванням інших доказів у справі, предметом якої є податкові правопорушення, що обґрунтовуються контролюючим органом серед іншого висновками акту перевірки платника платників або актами перевірки його контрагентів. Відповідно, судове рішення щодо правомірності сум грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом платнику податків, не може мотивуватися виключно даними акту перевірки цього платника податків або його контрагентів, якщо ці дані обґрунтовано заперечуються платником податків та при цьому не підтверджені іншими доказами, зібраними у справі. І навпаки, вирішуючи спір, суди не можуть не враховувати доводи контролюючого органу щодо встановлених порушень, викладені в акті перевірки, оскільки висновок суду про реальність господарських операцій для цілей податкового обліку повинен бути результатом належного аналізу зібраних доказів.

Щодо наявності кримінальних справ та вироків стосовно контрагентів позивача, то колегія суддів зазначає, що платник податків не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

Аналогіна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19.

Водночас, касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду неодноразово висловлював позицію, що відповідальність має індивідуальний характер і платник податків не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб, зокре вказана правова позиція викладена у постановах від 04 червня 2020 року у справі № 340/422/19, від 10 липня 2020 року у справі № 120/4723/18-а, від 13 серпня 2020 року у справі № 520/4829/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 820/1379/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 826/16705/17, від 20 жовтня 2020 року у справі № 806/705/15.

При цьому, вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.

Так, вирок може слугувати підтвердженням нереальності операцій між платником податку та його контрагентом, тільки якщо він містить посилання саме на ці операції. Визнання вироком суду у кримінальному провадженні підприємства фіктивним не обов`язково означає, що всі його операції з усіма контрагентами були фіктивними за весь період його діяльності.

Таким чином, господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону № 996-ХIV та пункту 2.4 Положення первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, оскільки підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону № 996-ХIV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.

Отже, будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону №996-ХIV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, як зазначалося вище, податкове законодавство не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, висновок податкового органу щодо безтоварності операції ґрунтується виключно на податковій інформації стосовно контрагентів позивача.

Так, у висновках Верховного Суду, зокрема, в постановах від 23.12.2020 у справі №815/6018/16, від 23.12.2020 у справі № 813/45/14, від 10.12.2020 у справі №826/15975/14 зазначається про неможливість похідної відповідальності платника за наслідками порушення податкового законодавства його контрагентом на підставі службової інформації податкового органу, яка є недопустимим джерелом доказу.

При цьому, відповідачем не надано до суду документального підтвердження обставин, що товариство та/або його контрагенти задіяні у проведенні ризикових операцій. Жодних доказів провадження позивачем господарської діяльності в умовах та обставинах, котрі характеризуються ознаками недодержання вимог чинного законодавства України, не подано.

Висновки про відсутність у контрагентів трудових та матеріальних ресурсів зроблено контролюючим органом на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, однак така податкова інформація носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними.

Отже, відсутність/дефектність документального підтвердження поставки товару та/або підтвердження сплати податку на додану вартість попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару не впливає на право позивача як покупця на віднесення до складу податкового кредиту податку на додану вартість при придбанні товару та визначення фінансового результату до оподаткування, оскільки податкове законодавство не ставить таке право платника податку в залежність від отримання документального підтвердження щодо належного виконання усіма постачальниками у ланцюгу постачання своїх податкових зобов`язань зі сплати ними сум податку.

Таким чином, невиконання контрагентами позивача своїх податкових зобов`язань не може слугувати підставою та свідчити про відсутність ділової мети та/або обізнаність ТОВ "Консалтинговий регіональний економічний центр" із нібито протиправним характером діяльності цих контрагентів.

При цьому, за результатами дослідження первинних та інших документів, колегія суддів зазначає, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Окрім того, з наявних матеріалів справи чітко прослідковується наявність взаємозв`язку між витратами на придбання товару у контрагентів та здійсненням позивачем господарської діяльності.

Також, податковий орган в Акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов`язкових реквізитів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 20.05.2019 року №2 є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Мельничук В.П.

Повний текст виготовлено: 27 листопада 2025 року.