Справа № 140/5607/25
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 140/5607/25 пров. № А/857/30805/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

секретар судового засідання Слободян І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі № 140/5607/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови (головуючий-суддя Дмитрук В.В., м.Луцьк, Волинська область),-

В С Т А Н О В И В:

26.05.2025 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась в суд першої інстанції з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу у розмірі 1700 грн у зв`язку з невиконанням рішення суду №161/4843/23, винесену заступником начальника Міністерства юстиціі? Відділу державноі? виконавчоі? служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиціі? Грущук Марією Вікторівною від 29.04.2025 року стосовно ОСОБА_1 ?вни;

- визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 13.03.2025, винесену заступником начальника у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиціі? Грущук Відділу державноі? виконавчоі? служби Марією Вікторівною стосовно ОСОБА_1 ?вни.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі №161/4843/23 від 25.09.2024, яке набрало законної сили від 06.02.2025, її було зобов`язано усунути перешкоди у користуванні земельним сервітутом, а саме - шляхом знесення металевої огорожі.

Позивач стверджувала, що рішення суду було виконане на наступний день після набрання законної сили рішенням суду по справі №161/4843/23, а саме 06.02.2025, шляхом демонтажу запірного пристрою та зняття забору (металевого паркану).

Разом з тим, неподалік від місця на якому був розташований паркан, розташовані металеві стовпчики висотою декілька сантиметрів, але вони не були предметом судового розгляду оскільки знаходяться за межами дії сервітуту, що підтверджується висновком експертизи, яка була замовлена боржником.

Позивач вважала, що державний виконавець протиправно та незаконно виніс постанову від 29.04.2025 про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн у зв`язку з невиконанням рішення суду, чим перевищив свої повноваження, оскільки рішення по справі №161/4843/23 було виконане. Також, протиправною позивач вважала винесену постанову про стягнення виконавчого збору від 13.03.2025.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року позов задоволено:

- визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн. у зв`язку з невиконанням рішення суду №161/4843/23, винесену заступником начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грущук Марією Вікторівною 29.04.2025 стосовно ОСОБА_1

- визнано незаконною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 13.03.2025, винесену заступником начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грущук Марією Вікторівною стосовно ОСОБА_1 .

За висновками суду першої інстанції Самчук І.Ю. фактично самостійно виконала рішення суду по справі №161/4843/23 - шляхом демонтажу запірного пристрою та зняття забору (металевого паркану). В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що металеві стовпчики знаходяться в зоні дії сервітуту позивача, а тому постанова, винесена державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грущук Марією Вікторівною від 29.04.2025 про накладення штрафу у розмірі 1700 грн. у зв`язку з невиконанням рішення суду №161/4843/23 винесена всупереч вимогам закону та підлягає скасуванню.

Також, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до частини 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Оскільки фактично рішення суду було виконане на наступний день після набрання законної сили рішенням суду по справі №161/4843/23 - 06.02.2025, а постанова про відкриття виконавчого провадження датується 13.03.2025, то постанова про стягнення виконавчого збору від 13.03.2025 у розмірі 16 000,00 підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права просить апеляційний суд скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

За змістом доводів апеляційної скарги відповідач наполягає на законності прийнятих ним рішень в силу того, що ОСОБА_1 рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі №161/4843/23 повністю не виконала. Залишки металу, на якому був металевий паркан, не знесено, що ускладнює проїзд.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій проти вимог відповідача заперечує, просить суд відмовити у задоволенні скарги. Позивач зазначає, що безпосередньо у суді першої інстанції у своєму відзиві відповідач покликався на те, що рішення суду, яке виконує відповідач було виконане позивачем частково. Така позиція, на переконання позивача, є визнанням позову у частині протиправності винесеної постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду, оскільки така постанова може виноситися державним виконавцем виключно за невиконання рішення суду, а не за часткове не виконання чи тривалий процес виконання рішення суду.

Також зазначає, що відповідач фактично підтверджує свою бездіяльність стосовно примусового виконання рішення суду та законність винесеної постанови про накладення штрафу, оскільки жодних дій спрямованих на перевірку виконання рішення суду державний виконавець (Відповідач) не вчинив. Не перевірив чи забезпечено право проходу по території сервітуту, не перевірив чи може проїхати автомобіль по території сервітуту, не перевірив чи мають стовпчики які розташовані на земельній ділянці якесь відношення до сервітуту і предмету рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі № 161/4843/23. Відповідач лише обмежився усними поясненнями Стягувача по справі про те, що рішення суду невиконане і при цьому без виїзду на місце виконання рішення суду склав акт державного виконавця (без пояснень і присутності усіх стороні виконавчого провадження та понятих).

Також, на переконання позивача, суд обґрунтовано вказав, що існуючий висновок судової земельно-технічної експертизи №17/2024 від 24.09.2024 підтверджує, що металеві стовпчики знаходяться за межами дії сервітуту, що був предметом спору. Відповідно, без залучення експерта для перевірки, висновок ДВС про «часткове невиконання» є необґрунтованим. Доводи апелянта про те, що залучення експерта є лише правом, а не обов`язком, позивач вважає хибними, оскільки виконавець зобов`язаний діяти ефективно, а в даній ситуації ефективність вимагала залучення фахівця для розмежування

Розгляд справи здійснюється з урахуванням положень параграфа 2 Глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Учасників справи повідомлено про розгляд справи у встановленому процесуальним законом порядку.

За правилами статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Учасники справи, їх представники в судове засідання не з`явились, відтак фіксування судового розгляду відповідно до ст.229 КАС України не здійснюється.

Відповідач подав заяву про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення вищезазначеного клопотання. Крім того справа має бути розглянута протягом розумного строку. Також відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Разом з тим, судовою колегією враховується, що обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи не визнавалася, а наявних у справі матеріалів достатньо для вирішення справи.

Судом з`ясовано, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі №161/4843/23 від 25 вересня 2024 року, яке набрало законної сили 05.02.2025 року:

- зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 усунути ОСОБА_3 перешкоди у праві користування земельним сервітутом, дія якого поширюється безстроково на площу 0, 0119 га земельної ділянки алощею 0,0508 га кадастровий номер :11:168:0019, власник ОСОБА_1 , за адресою : АДРЕСА_1 , для забезпечення права проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_2 житлового будинку та земельної ділянки площею 0, 0260 га кадастровий номер :11:168:0018 за адресою: АДРЕСА_3 ;

- зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 усунути перешкоди у користування земельним сервітутом шляхом знесення металевої огорожі між гаражем В-1 та квартирою АДРЕСА_4 .

- зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 усунути перешкоди у користування земельним сервітутом шляхом зняття з металевих воріт з хвірткою запірних пристроїв для забезпечення безперешкодного проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_4 .

10.03.2025 Луцький міськрайонний суд Волинської області видав виконавчий лист.

13.03.2025 державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грущук Марією Вікторівною винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №77492511, згідно виконавчого листа №161/4843/23 від 10.03.2025.

13.03.2025 державним виконавцем Грущук Марією Вікторівною постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 16 000,00 грн.

03.04.2025 здійснено виїзд за адресою: м. Луцьк, вул. Уласа Самчука, 14/1 та встановлено, що рішення суду виконано частково, оскільки залишки металу, на якому був металевий паркан не знесено, що ускладнює проїзд, що підтверджується актом від 03.04.2025.

Постановою від 29.04.2025 ВП №77492511 накладено штраф на ОСОБА_1 за не виконання рішення суду у розмірі 1 700,00 грн. Зобов`язано боржника виконати рішення суду у справі №№161/4843/23 протягом 10 робочих днів.

29.04.2025 представником відповідача повторно зафіксовано, що рішення суду не виконано, оскільки не усунуто перешкоди в праві користування земельним сервітутом, не забезпечено право проїзду до будинку та земельної ділянки. Проте, з копії акту вбачається, що не залучено понятих, тому даний акт не можливо вважати доказом, оскільки винесено з порушенням норм чинного законодавства.

20.05.2025 державним виконавцем Грущук Марією Вікторівною встановлено, що рішення суду не виконано, а саме не надано права проїзду шляхом не усунення частини металевого паркану.

Позивач стверджує, що рішення суду було виконане на наступний день після набрання законної сили рішенням суду по справі №161/4843/23 - 06.02.2025 шляхом демонтажу запірного пристрою та зняття забору (металевого паркану).

Проте, неподалік від місця на якому був розташований паркан, розташовані металеві стовпчики висотою декілька сантиметрів. Однак, вони не були предметом судового розгляду, так як знаходяться за межами дії сервітуту, що підтверджується висновком експертизи, яка була замовлена боржникок

Позивач, вважаючи протиправними оскаржувані постанови, звернулася до суду за захистом своїх прав.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII).

У силу змісту статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до норм частини другої статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно змісту частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 5, 6 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до норм частини 1 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Згідно з частиною 3, 4 статті 27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Випадки, коли виконавчий збір не стягується, визначені частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII.

Згідно з частиною 9 статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Положеннями частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З наведеного слідує, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 8 розділу I Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції з організації примусового виконання рішень» акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно пункту 10 розділу IX Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції з організації примусового виконання рішень» у разі виконання боржником рішення виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону.

Таким чином, акт слугує підтвердженням вчинення виконавчих дій, має бути складеним належним чином та підписаним сторонами виконавчого провадження.

Як підтверджується матеріалами справи 03.04.2025 державним виконавцем здійснено виїзд за адресою: м. Луцьк, вул. Уласа Самчука, 14/1 та встановлено, що рішення суду виконано частково, оскільки залишки металу, на якому був металевий паркан не знесено, що ускладнює проїзд. Зазначене підтверджується відповідним актом від 03.04.2025.

29.04.2025 представником відповідача повторно зафіксовано, що рішення суду не виконано, оскільки не усунуто перешкоди в праві користування земельним сервітутом, не забезпечено право проїзду до будинку та земельної ділянки. Проте, з копії акту вбачається, що не залучено понятих, тому даний акт не можливо вважати доказом, оскільки винесено з порушенням норм чинного законодавства.

20.05.2025 державним виконавцем Грущук Марією Вікторівною встановлено, що рішення суду не виконано, а саме не надано права проїзду шляхом не усунення частини металевого паркану.

15.05.2025 від представника позивача на адресу відповідача надійшла заява про залучення експерта, у якій просили у рамках виконавчого провадження винести постанову про залучення експерта, якому на вирішення експертного завдання поставити питання щодо того чи знятий запірний пристрій, чи зняти металевий забор (паркан, огорожа), що була предметом судового спору та виконавчого провадження, чи знаходяться металеві стовпчики у зоні дії земельного сервітуту та чи є можливість безперешкодного проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_4 .

Відповідно до висновку №17/2024 судової земельно-технічної експертизи від 24.09.2024 вбачається, що на графічному зображені схемі меж сервітуту (Додаток 2) та фото 1-6 між межею земельного сервітуту за №:11:168:0019:0710:00000001 на земельній ділянці за кадастровим №:11:168:0019 за адресою: АДРЕСА_1 (власник: ОСОБА_4 ) та земельною ділянкою кадастровий номер :41:168:0018 за адресою: АДРЕСА_3 (власник. ОСОБА_5 ) наявна не обтяжена сервітутом частина земельної ділянки кадастровий номер :11:168:0019.

Державний виконавець не володіє спеціальними технічними знаннями, які йому дозволяють без спеціальних знань і технічних засобів виміряти у просторі на земельній ділянці межі поширення сервітуту і межі приватної земельної ділянки на яку дія сервітуту не поширюється, а у даному випадку відрізнити металеві стовпчики які стоять не в зоні дії сервітуту від паркану.

Проте, як вбачається з матеріалів справи даний висновок №17/2024 судової земельно-технічної експертизи від 24.09.2024 відповідачем не враховано.

Згідно частини 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Формулювання «без поважних причин» покладає на державного виконавця обов`язок з`ясовувати в кожному випадку причини невиконання рішення суду, але в даній справі виконавцем не було з`ясовано і не проведено оцінку причин невиконання ОСОБА_1 рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2021 у справі №640/11833/19 дійшов висновку, що від дослідження дотримання процедури складення актів та процедури складення постанови про накладення штрафу на підставі вказаних актів, залежить вирішення питання відповідності дій державного виконавця, під час складання оскаржуваних постанов, вимогам статті 63 Закону України Про виконавче провадження.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що металеві стовпчики знаходять в зоні дії сервітуту позивача, а тому постанова, винесена державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грущук Марією Вікторівною від 29.04.2025 про накладення штрафу у розмірі 1 700 грн у зв`язку з невиконанням рішення суду №161/4843/23 винесена всупереч вимогам закону та підлягає скасуванню.

Разом з тим, відповідно до частини 9 статті 27 Закону України Про виконавче провадження виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Оскільки фактично рішення суду було виконане на наступний день після набрання законної сили рішенням суду по справі №161/4843/23 - 06.02.2025, шляхом демонтажу запірного пристрою та зняття забору (металевого паркану), а постанова про відкриття виконавчого провадження датується 13.03.2025, постанова про стягнення виконавчого збору від 13.03.2025 у розмірі 16 000,00 підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За правилами ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі № 140/5607/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 26.11.25