Справа № 160/11747/25
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/11747/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року (головуючий суддя Сліпець Н.Є.) по справі №160/11747/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СУДНОБУДІВНА КОМПАНІЯ «КОЛІБРІ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В с т а н о в и В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31.01.2025, винесене ГУ ДПС у Дніпропетровській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31.01.2025, винесене ГУ ДПС у Дніпропетровській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31.01.2025, винесене ГУ ДПС у Дніпропетровській області;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідних даних щодо відшкодування Позивачем суми податку на додану вартість у розмірі 1 373 885 грн.

Підставами позову визначено необгрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень через безпідставність тверджень контролюючого органу про ненадання до перевірки документів, що стосуються правильності формування від`ємного значення з ПДВ за жовтень 2024 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року позов задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 31.01.2025, винесене ГУ ДПС у Дніпропетровській області;

визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 31.01.2025, винесене ГУ ДПС у Дніпропетровській області;

визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 31.01.2025, винесене ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивовано встановленими обставинами справи, які свідчать про те, що під час проведення документальної перевірки контролюючим органом було сформовано та направлено позивачу два запити про надання

документів, на які позивачем було надано первинні документи, які стосувалися предмету перевірки. Вказаним первинним документам контролюючим органом не було надано оцінки, у зв`язку з чим відповідачем зроблено необгрунтований висновок про не підтвердження перевіркою правильності визначення позивачем від`ємного значення з ПДВ за жовтень 2024 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована висновками перевіряючих осіб, які зроблено в Акті перевірки та яким, на думку заявника апеляційної скарги, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки. Позиція відповідача полягає в тому, що до перевірки позивачем не було надано в повному обсязі запитувані документи, що й обумовило висновок контролюючого органу про не підтвердження перевіркою правильності визначення позивачем від`ємного значення з ПДВ за жовтень 2024 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обгрунтоване.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлені обставини справи, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що Головним управління ДПС у Дніпропетровській області на підставі направлень від 06.12.2024 №11447 та №11448 та наказу від 05.12.2024 №6364-п у період з 09.12.2024 по 20.12.2024 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ СУДНОБУДІВНА КОМПАНІЯ КОЛІБРІ щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 2 640 223 грн, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 1 373 885 грн.

27 грудня 2024 року за наслідками проведеної перевірки було складено акт № 4197/04-36-07-06/45007577 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ СУДНОБУДІВНА КОМПАНІЯ КОЛІБРІ щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість в сумі 2 640 223 грн., у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 1 373 885 грн.

У акті перевірки № 4197/04-36-07-06/45007577 від 27 грудня 20242 року відображені наступні порушення:

1. ст. 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п. 44.1 ст. 44, п. 189.1 ст. 189, п. 198.1 ст. 198, п. 198.6 ст. 198, абз. г п. 198.5 ст. 198, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України у зв`язку з використанням не у господарській діяльності товарно-матеріальних цінностей (виробничих запасів) встановлено:

- 1.1 завищення суми бюджетного відшкодування (показник рядка 20.2.1 Декларації) на 1 373 885 грн,

- 1.2 заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 45 133 грн.

2. вимог п. 201.1. ст. 201 Кодексу та не здійснено реєстрацію податкових накладних (відсутня реєстрація) в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 3014009 грн.

Висновки акту перевірки обґрунтовані наступним: позивач на запити податкового органу не надав первинних документів та пояснень. У зв`язку з ненаданням для проведення перевірки оборотно - сальдових відомостей (регістрів бухгалтерського обліку) за бухгалтерськими рахунками 2 класу неможливо прослідкувати метод списання ТМЦ (з залишків придбаних раніше або придбаних в поточному періоді, їх ціну). Також до перевірки TOB СК КОЛІБРІ не надано наступні первинні документи: щодо аналітичного обліку запасів у розрізі місць зберігання та матеріально відповідальних осіб; відображення в бухгалтерському обліку оприбуткування та списання у виробництво товарно - матеріальних цінностей; картки складського обліку; акти внутрішнього переміщення товарів; акти списання матеріалів (сировини), на підставі яких повинні формуватися відповідні записи в регістрах бухгалтерського обліку, відомості обліку залишків ТМЦ на складі за перевіряємий період помісячно у кількісних та вартісних показниках, регістри бухгалтерського обліку по бухгалтерських рахунках 2 класу за жовтень 2024 року: оборотно-сальдові відомості по бухгалтерських рахунках 2 класу розгорнуті з урахуванням субрахунків у кількісних та вартісних показниках, обороти рахунків, картки рахунків у розрізі кожної окремої товарної позиції, що були імпортовані та придбані на митній території з метою подальшого відпуску у виробництво. Відсутність вказаних первинних документів не дає змогу ідентифікувати придбаний та відвантажений (списаний у виробництво) товар за джерелом його походження (придбаний на території України або імпортований), за його товарною номенклатурою, якісними та кількісними характеристиками (асортимент, кількість, вага, колір, технічний стан) на всіх етапах його переміщення, приймання, обліку на складі, зберігання, відпуск (реалізацію) та облік запасів, акти проведення уцінки запасів, акти списання неліквідних та зіпсованих товарів тощо. Також в ході проведення документальної перевірки не є можливим встановити чи відбувалося використання придбаних товарно - матеріальних цінностей у виробництві човнів гребних надувних та аксесуарів до них у зв`язку із відсутністю підтверджуючих первинних документів щодо оприбуткування у бухгалтерському обліку та списання/ передачу товарно - матеріальних цінностей у виробництво та відсутністю оборотно - сальдових відомостей по бухгалтерських рахунках Класу 2 Запаси на початок та кінець перевіряємого періоду та також за весь перевіряємий період, а тому не є можливим встановити факт використання придбаних товарно-матеріальних цінностей у виробництві човнів. Отже Товариство використало отримані товарно-матеріальні цінності не у межах своєї господарській діяльності.

Не погодившись з висновками акту перевірки, позивачем були подані заперечення на акт.

24.01.2025 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято рішення Про результати розгляду заперечень №4792/04-36-07-06-10, яким висновки акту перевірки залишено без змін.

На підставі акту перевірки, Головним управління ДПС у Дніпропетровській області було винесено 31.01.2025 податкові повідомлення-рішення:

- № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю Суднобудівна компанія Колібрі зменшено задекларовану суму бюджетного відшкодування ПДВ у податковій декларації з ПДВ за жовтень 2024 року на рахунок платника у банку у розмірі 1 373 885 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 686 942,50 грн;

- № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю Суднобудівна компанія Колібрі збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ на суму 45 133 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 22 566,50 грн.

- № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю Суднобудівна компанія КОЛІБРІ нараховано штраф в розмірі 3 400,00 грн.

07.02.2025 позивачем було подано скаргу на податкові повідомлення-рішення від 31.01.2025 № , № , № .

08.04.2025 Державною податковою службою України було винесено рішення № 9855/6/99-00-06-01-03-06 про результати розгляду скарги позивача, яким скаргу залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення від 31.01.2025 № , №, № протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, звернувся з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що фактичною підставою для прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень № та № стали висновки контролюючого органу про неправомірність визначення від`ємного значення з ПДВ, через використання позивачем придбаної сировини (ТМЦ) не у межах своєї господарської діяльності.

У свою чергу, висновок контролюючого органу про використання позивачем ТМЦ не у межах своєї господарської діяльності грунтується виключно на тому, що до перевірки позивачем не було надано витребуваних первинних документів, які б підтверджували факт використання придбаних ТМЦ у власній господарській діяльності.

Надаючи оцінку таким підставам для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно з положенням пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У відповідності до п.85.2 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки (п.85.4 ПК України).

Отже, вказаними нормами визначено як обов`язок платників податків надати до перевірки документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки та ведення яких передбачено п.44.1 ст.44 ПК України, так і право контролюючого органу запитувати від платників податків надання таких документів.

У спірному випадку встановлено, що під час перевірки Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано запит №1 від 09.12.2024 та запит №2 від 13.12.2024 про надання документів.

Дослідженням цих запитів встановлено, що вони не містять конкретно визначених первинних документів, які необхідно надати позивачу до перевірки.

Так, в обох запитах контролюючий орган просив надати документи, які пов`язані з предметом перевірки, зокрема, але не виключно ….. (так сформульовано у запитах).

На запит №1 позивачем надано відповідь, яку отримано посадовою особою відповідача та до якої долучено документи в загальній кількості 1672 документи. Надані первинні документи стосувалися придбання позивачем ТМЦ (сировини), використання цих ТМЦ у власній господарській діяльності позивача та реалізацію позивачем виготовленої з придбаних ТМЦ власної продукції.

На запит №2 позивачем також надано відповідь, в якому на вимогу щодо надання документів про залишки ТМЦ на складах зазначено, що під час перевірки інспекторам ДПС була надана інвентаризаційна відомість, яку складено за результатом інвентаризації проведеної 16.12.2024; щодо запиту про надання документів про рух ТМЦ на підприємстві зазначено, що контролюючому органу вже були надані накладні щодо переміщення товару зі складу у виробництво за перевірений період; щодо запиту на надання документів про умови зберігання повідомлено, що при придбані ТМЦ (сировина) з якої виготовляється продукція обліковується у володінні підприємства (в тому числі і на складах) на підставі первинних документів бухгалтерського обліку щодо їх придбання, які вже були надані контролюючому органу; щодо вимоги про надання журналів ордерів та оборотно-сальдових відомостей, позивачем хоча і було повідомлено про те, що вказані документи не є первинними документами, але до відповіді долучено обортно-сальдові відомості по рахунку 631 за жовтень 2024 року.

Суд першої інстанції, оцінивши перелік запитуваних документів, обгрунтовано зазначив те, що запитувані податковим органом документи такі як ліцензії, дозволи, сертифікати, ТУ (ДСТУ), технологічний процес виготовлення човнів надувних та комплектуючих до них, калькуляцію собівартості товару тощо (які також запитувалися у спірному випадку) не є первинними бухгалтерськими документами у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у зв`язку з чим, віднесення цих документів податковим інспектором до первинних бухгалтерських документів є безпідставним.

Подібний висновок зроблено Верховним Судом у справі №804/5840/16 (постанова від 05.10.2022).

Погоджується суд апеляційної інстанції і з позицією позивача про те, що оборотно-сальдові відомості не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а є лише внутрішніми записами позивача. Така позиція позивача узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які висловлено у справі №560/3915/18 (постанова від 25.05.2023). При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що позивачем на запит відповідача №1 було надано оборотно-сальдові відомості по рахункам 10, 11, 20, 231 та інші.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що у спірному випадку не було встановлено не надання позивачем на запит контролюючого органу документів, ведення яких передбачено п.44.1 ст.44 ПК України.

У свою чергу, контролюючим органом не було доведено того, що надані позивачем до перевірки документи не дозволяли відповідачу пересвідчитися у тому, що придбані позивачем ТМЦ (сировина) були використані для виготовлення продукції, що становить господарську діяльність позивача.

При цьому, за інформацією, наведеною в акті перевірки, контролюючий орган не заперечував факт того, що позивач є виробником човнів, не заперечував відповідач і те, що позивачем у перевіреному періоді придбавався ТМЦ (сировина), не заперечував відповідач і того, що позивач реалізує продукцію власного виробництва.

В той же час, відповідач робить висновок про те, що придбані позивачем ТМЦ (сировина) використані не у межах господарської діяльності (не з метою виготовлення власної продукції, яка фактично була вироблена, що встановлено самим відповідачем). Але, зробивши такий висновок, контролюючий орган в акті перевірки не зазначив, а представник відповідача в судовому засіданні не зміг повідомити те, за якими ж напрямками були використанні придбані позивачем ТМЦ (сировина), якщо їх не було використано в процесі виготовлення власної продукції.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необгрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № та № .

Щодо податкового повідомлення-рішення №, яким позивачу нараховано штраф в розмірі 3 400,00 грн., суд апеляційної інстанції встановив, що фактично підставою для його прийняття стали висновки контролюючого органу про порушення позивачем положень п.200.1 ст.200 ПК України.

Таке порушення, за позицією контролюючого органу, полягало в тому, що в перевіреному періоді підприємством придбано ТМЦ (сировина) на суму ПДВ 3 014 009грн. Оскільки придбані ТМЦ використано не власній господарській діяльності, то підприємство було зобов`язано зареєструвати в ЄРПН податкові накладні.

Надаючи оцінку вказаному податковому повідомленню-рішенню, суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що контролюючим органом не обгрунтовано ( не доведено) факт використання позивачем придбаних ТМЦ не у власній господарській діяльності, про що зазначено вище, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення № також не можливо визнати обгрунтованим.

Таким чином, дослідивши встановлені обставини справи та з`ясувавши підстави для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та скасування оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень-рішень.

Щодо рішення суду, в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, за наслідками розгляду справи судом першої інстанції вирішено питання щодо розподілу судових витрат та стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 40000,0грн., із заявлених до відшкодування 80000,0грн.

Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано: договір про надання правової (правничої) допомоги від 09.01.2024 року №0109/01-24, додаткову угоду №1804-2 від 18.04.2025 до договору від 09.01.2024 №0109/01-24; акт №1 від 18.04.2025 приймання- передачі виконаних робіт (наданих послуг) з професійної правничої допомоги.

Так, з копії додаткової угоди №1804-2 від 18.04.20245 до вказаного вище договору, вбачається, що сторони погодили перелік послуг та їх вартість, а також гонорар успіху у розмір 1% від суми, на яку судом знижено податкове зобов`язання.

З копії акту виконаних робіт №1 від 18.04.2025 вбачається, що сторони визначили детальний опис виконаних робіт та їх вартість у розмірі 80000 грн.

Сторони у додатковій угоді погодили, що гонорар адвоката підлягає сплаті позивачем протягом 30-ти днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

У матеріалах справи міститься також копія ордеру по надання правничої (правової) допомоги адвоката Ясир Сергія Андрійовича на представництво інтересів позивача у Дніпропетровському окружному адміністративному суді та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Суд першої інстанції, визначаючи наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, правильно зазначив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч.3 ст. 134 КАС України).

Таким чином, ураховуючи надані документи, на підтвердження витрат на правничу допомогу, а також приймаючи до уваги умови договору щодо терміну сплати гонорару адвокату, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що документально підтверджені витрати на правничу допомогу становлять 80000,0грн. В той же час, судом першої інстанції, враховуючи принцип співмірності та обгрунтованості, стягнуто на користь позивача 40000,0грн.

Суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими аргументи скаржника щодо не співмірності та нерозумності відшкодованих судом позивачу понесених витрат, з огляду на таке.

Так, принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 6,7 статті 134 КАС України).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції дослідив зміст наданих позивачем документів, які містять опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, розмір визначеного гонорару, врахував категорію та складність цієї справи.

Суд першої інстанції, врахувавши підстави виниклого спору, який був предметом розгляду у цій справі та який описано вище, обгрунтовано зазначив і те, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти певні дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

З цих підстав, прийнявши до уваги принципи добросовісності, розумності та справедливості, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу у розмірі 40000,0грн.

Вказуючи на не співмірність стягнутих витрат із складністю справи, відповідач не вказує про те, який гонорар адвоката є справедливим у контексті складності цієї справи, та який зазвичай застосовуються при визначенні винагороди адвоката.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У спірному випадку Договором визначено порядок формування вартості послуг - гонорар адвоката, який визначений у фіксованому розмірі.

Отже, умови щодо встановленого договором розміру гонорару адвоката відповідають приписам ст. 30 Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» та п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, та є визначеними.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши умови укладеного договору про надання правової допомоги, оцінивши у контексті названих процесуальним законом критеріїв співмірності, зазначений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката, дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача документально підтверджених витрат на правничу допомогу у розмірі 40000,0грн.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотримання норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для задоволення апеляційної скарги не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В::

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року у справі №160/11747/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини проголошено 26.11.2025

Повне судове рішення складено 27.11.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров