Справа № 320/18198/24
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року м. Київ справа №320/18198/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом Державного некомерційного підприємства "Національний інститут раку" до Північного офісу Держаудитслужби, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю ОЛЕСТАС ЕКО, про визнання протиправним та скасування висновку,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Державне некомерційне підприємство "Національний інститут раку" (адреса: Україна, 03022, місто Київ, вул. Здановської Юлії, будинок 33/43, ) з позовом до Північного офісу Держаудитслужби (адреса: вул. Січових Стрільців, 18, м. Київ, 04053, ), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю ОЛЕСТАС ЕКО (адреса: б-р. Шевченка, 190, м. Черкаси, Черкаська область, 18000, ), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати висновок Північного офісу Держаудитслужби від 11 квітня 2024 року до закупівлі за кодом ДК 021:2015: 90520000-8 Послуги у сфері поводження з радіоактивними, токсичними, медичними та небезпечними відходами (послуги із збирання, навантаження, перевезення, зберігання, утилізації, знешкодження небезпечних медичних відходів категорій В, С, інших небезпечних та фармацевтичних відходів, з наданням відповідного пакування), ідентифікатор закупівлі UA-2023-12-20-019235-a.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що замовником (позивачем) у відповідності до діючого на момент проведення процедури закупівлі законодавства, правомірно та обґрунтовано було визначено вимоги до потенційних учасників, зокрема щодо наявності у них ліцензії на право провадження господарської діяльності у сфері поводження з небезпечними відходами, та/або наказу про видачу ліцензії на операції зі збирання, зберігання, утилізації, небезпечних відходів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 відкрите спрощене провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу надати суду відзив на адміністративний позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

Відповідач надав до суду відзив, де зазначив, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами від 05.12.2023 № 1278, втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами від 13.07.2016 №446.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 8 Закону України Про ліцензування видів господарської діяльності від 02.03.2015 № 222-VІІІ, у разі скасування ліцензування виду господарської діяльності орган ліцензування втрачає повноваження органу ліцензування, а ліцензії, видані на здійснення цього виду діяльності, вважаються недійсними.

09.07.2023 набув чинності Закон України Про управління відходами від 20.06.2022 № 2320-ІХ, у пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень якого передбачено, що суб`єкти господарювання у сфері управління небезпечними відходами, що здійснюють збирання та оброблення небезпечних відходів, зобов`язані отримати ліцензію на здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами.

Тому, позивач мав відхилити пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю ОЛЕСТАС ЕКО, оскільки останнє не мало чинної ліцензії для здійснення відповідного виду господарської діяльності на час визнання останнього переможцем закупівлі.

Тому, відповідач вважає, що оскаржуване рішення прийняте в межах повноважень, у спосіб та строк, визначені чинним законодавством України і є правомірним.

Також, відповідачем заявлялося клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років;

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо:

1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України Про запобігання корупції займають відповідальне та особливо відповідальне становище;

2) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;

3) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

4) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;

5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію;

6) оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

7) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження;

8) типові справи;

9) оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині;

10) інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження;

11) перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Отже, частиною четвертою вищевказаної статті імперативно визначено категорії справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження.

Із положеннями наведеної правової норми процесуального закону перекликаються й приписи частини четвертої статті 257 КАС України, яка відносить справи в аналогічних спорах до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Частина ж друга статті 257 КАС України визначає, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування заяви представник відповідача зазначив, що справа становить значний суспільний інтерес, має вагоме значення для сторін та відноситься до категорії складних. Проте наведене, на переконання суду, не свідчить про неможливість розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, позаяк згідно з наведеною вище частиною другою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Оскільки дана справа не віднесена до імперативно визначеного переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, процесуальні перешкоди для розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження відсутні.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.07.2021 у справі №340/1901/20, від 28.07.2021 у справі №160/6740/20, від 22.07.2021 у справі №460/6542/20, від 29.07.2021 у справі №340/1727/20, від 05.08.2021 у справі №200/5490/20-а, від 23.06.2021 у справі №520/13014/2020.

Враховуючи викладене, не є переконливими твердження відповідача про неможливість розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Також суд зазначає, що оцінити значення справи для сторін і значний суспільний інтерес має суд в рамках конкретних правовідносин, з яких виник спір. Це означає, що вказані підстави (для розгляду справи за правилами загального позовного провадження) повинні мати своєрідне конкретизоване пояснення у вимірі певної справи; посилання на ці підстави безвідносно до конкретних фактичних підстав не достатньо для того, щоб вимагати розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в численних постановах, зокрема, від 26 травня 2022 року у справі №640/594/20, від 22 жовтня 2021 року у справі № 200/6491/20-а, від 07 жовтня 2021 року у справі № 640/23517/20, від 05 жовтня 2021 року у справі № 640/23385/20, від 05 серпня 2021 року у справі № 200/5490/20-а, від 22 липня 2021 року у справі № 460/6542/20, від 23 червня 2021 року у справі № 520/13014/2020 тощо.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що лише посилання учасників процесу на істотне значення цієї справи для них, які належним чином не обґрунтовані та не підтверджені, не є безумовною підставою для здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

При цьому суд зауважує, що лише посилання на наявність у учасника процесу бажання щодо здійснення розгляду справи за правилами загального, а не спрощеного, позовного провадження не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справах незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, як і не вимагають обов`язкового розгляду справи саме за правилами загального позовного провадження лише з урахуванням викладеного волевиявлення учасника процесу про це. У протилежному випадку суди б мусили розглядати в обов`язковому порядку у судових засіданнях за правилами загального позовного провадження усі справи, в яких учасником процесу повідомлено про особливу важливість для нього такої справи, що зводило б нанівець власну оцінку судом обставин справи через призму необхідності чи доцільності проведення судового засідання, та нівелювало б практичну ефективність інституту спрощеного провадження в принципі. В умовах надмірного навантаження судів справами такий алгоритм дій явно б не сприяв процесуальній економії. Обставини даної справи, на переконання суду, не потребують для встановлення об`єктивної істини ані обов`язкового проведення судового засідання, ані здійснення трансформації форми адміністративного судочинства зі спрощеного у загальне позовне провадження, оскільки повний та всебічний розгляд справи є загальною процесуальною вимогою для кожного судового провадження, незалежно від його форми або того, проводиться судове засідання у справі чи ні. Крім того, суд зауважує, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання не позбавляє учасника процесу можливості надати будь-які докази чи письмові документи чи надати пояснення, виклавши їх у письмовій формі.

Також суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі Ахеп v. Germany, заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року VarelaAssalinocontrelePortugal, заява №64336/01). Так, y випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (не в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.11.2006 (скарга 73053/01 CASE OF JUSSILA v. FINLAND, суд вказав на те, що: "Європейський Суд не сумнівається в тому, що письмове провадження у справі часто може виявитись більш ефективним, ніж усний розгляд, для перевірки та забезпечення того, що платник податків надав точний звіт про свій майновий стан, підкріплений всіма необхідними документами. Суд не вважає переконливим довід заявника, що в ході розгляду цієї справи виникли міркування щодо достовірності, які потребували надання пояснень в усній формі.... та приймає довід держави-відповідача, що будь - які питання факту та питання права в цій справі могли бути належним чином розглянуті та вирішені на підставі матеріалів, наданих у письмовому вигляді. ... Оскільки заявнику була надана повна можливість наводити свої доводи у письмовому вигляді та надавати коментарі щодо відомостей, які надходили від податкових органів, Суд дійшов висновку, що вимоги справедливого судочинства були дотримані...".

При цьому, положення Кодексу адміністративного судочинства України гарантують права учасників справи безпосередньо знайомитись з матеріалами справи, зокрема і з аргументами іншої сторони та інших учасників та реагувати на ці аргументи відповідно до процесуального законодавства. Врахувавши зміст заяв сторін, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Третя особа надала до суду пояснення щодо суті спору, які кореспондуються з позицією позивача.

Також, позивачем надана відповідь на відзив, яка повторює доводи позовної заяви.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Державним некомерційним підприємством "Національний інститут раку" через електронну систему публічних закупівель ProZorro 20.12.2023 року було оголошено процедуру закупівлі Послуги за кодом ДК 021:2015: 90520000-8 Послуги у сфері поводження з радіоактивними, токсичними, медичними та небезпечними відходами (послуги із збирання, навантаження, перевезення, зберігання, утилізації, знешкодження небезпечних медичних відходів категорій В, С, інших небезпечних та фармацевтичних відходів, з наданням відповідного пакування), ідентифікатор закупівлі UA-2023-12-20-019235-a, інформацію про яку опубліковано в інформаційно-телекомунікаційній системі закупівель Prozorro за номером ID: UA-2023-12-20-019235-a.

В даній процедурі прийняли участь ТОВ "ОЛЕСТАС ЕКО" та ТОВ "НВК "УКРЕКОПРОМ".

За результатами розгляду тендерної пропозиції третьої особи - учасника ТОВ "ОЛЕСТАС ЕКО" Позивачем було встановлено відповідність пропозиції технічним вимогам, визначеним у тендерній документації, та відповідність учасника кваліфікаційним критеріям та іншим умовам тендерної документації, прийняте рішення визнати ТОВ "ОЛЕСТАС ЕКО" переможцем процедури даних відкритих торгів та укладено Договір № 4/2024 від 15.01.2024 року.

Північним офісом Держаудитслужби 20.03.2024 року о 12:21 годині був відкритий моніторинг по процедурі закупівлі Послуги за кодом ДК 021:2015: 90520000-8 Послуги у сфері поводження з радіоактивними, токсичними, медичними та небезпечними відходами (послуги із збирання, навантаження, перевезення, зберігання, утилізації, знешкодження небезпечних медичних відходів категорій В, С, інших небезпечних та фармацевтичних відходів, з наданням відповідного пакування), ідентифікатор закупівлі UA-2023-12-20-019235-a, інформацію про яку опубліковано в інформаційно-телекомунікаційній системі закупівель Prozorro за номером ID: UA-2023-12-20-019235-a.

За результатами моніторингу 11.04.2024 року було складено Висновок про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2023-12-20-019235-a, яким було встановлені порушення Державним некомерційним підприємством "Національний інститут раку" законодавства у сфері закупівель, та Північним офісом Держаудитслужби зобов`язано здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень шляхом припинення зобов`язань за договором, та протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про вжиття таких заходів.

Не погоджуючись із зазначеними діями та висновком відповідача позивач звернувся до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад встановлює Закон України "Про публічні закупівлі" (надалі - Закон).

Порядок та умови здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування визначається Особливостями здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. № 1178 (далі - Особливості).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону тендерна документація документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель.

Тендерна пропозиція пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації.

Відповідно до пункту 24 Особливостей Замовник самостійно та безоплатно через авторизований електронний майданчик оприлюднює в електронній системі закупівель відповідно до Порядку розміщення інформації про публічні закупівлі, затвердженого наказом Мінекономіки від 11 червня 2020 р. № 1082, та цих особливостей оголошення про проведення відкритих торгів та тендерну документацію не пізніше ніж за сім днів до кінцевого строку подання тендерних пропозицій.

Тендерна документація формується замовником відповідно до вимог статті 22 Закону з урахуванням цих особливостей.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону тендерна документація безоплатно оприлюднюється замовником разом з оголошенням про проведення конкурентних процедур закупівель в електронній системі закупівель для загального доступу шляхом заповнення полів в електронній системі закупівель. Тендерна документація не є об`єктом авторського права та/або суміжних прав.

Частиною другою статті 22 Закону передбачено, що у тендерній документації зазначаються такі відомості, зокрема, інформація про необхідні технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі, у тому числі відповідну технічну специфікацію (у разі потреби - плани, креслення, малюнки чи опис предмета закупівлі). Технічні, якісні характеристики предмета закупівлі та технічні специфікації до предмета закупівлі повинні визначатися замовником з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою статті 5 цього Закону.

Інформація про маркування, протоколи випробувань або сертифікати, що підтверджують відповідність предмета закупівлі встановленим замовником вимогам (у разі потреби).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону тендерна документація може містити іншу інформацію, вимоги щодо наявності якої передбачені законодавством та яку замовник вважає за необхідне включити до тендерної документації.

Згідно із статтею 23 Закону технічна специфікація повинна містити опис усіх необхідних характеристик товарів, робіт або послуг, що закуповуються, у тому числі їх технічні, функціональні та якісні характеристики. Характеристики товарів, робіт або послуг можуть містити опис конкретного технологічного процесу або технології виробництва чи порядку постачання товару (товарів), виконання необхідних робіт, надання послуги (послуг).

Відповідно до статті 26 Закону тендерна пропозиція подається в електронному вигляді через електронну систему закупівель. Документ з тендерною пропозицією подається в електронному вигляді шляхом заповнення електронних форм з окремими полями, де зазначається інформація про ціну, інші критерії оцінки (у разі їх встановлення замовником), інформація від учасника про його відповідність кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, наявність/відсутність підстав, установлених у статті 17 цього Закону і в тендерній документації, та завантаження необхідних документів, що вимагаються замовником у тендерній документації.

Відповідно до частини дев`ятої статті 29 Закону після оцінки пропозицій/пропозицій замовник розглядає на відповідність вимогам документації/оголошення про проведення спрощеної закупівлі пропозицію/пропозицію, яка визначена найбільш економічно вигідною.

Порядок здійснення моніторингу процедур публічних закупівель визначений статтею 8 Закону.

Моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю).

Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

Моніторинг процедури закупівлі не проводиться на відповідність тендерної документації вимогам частини четвертої статті 22 цього Закону.

Моніторинг процедур закупівель здійснюється також щодо процедур закупівель, особливості яких передбачені у законах, що визначені у частинах восьмій та дев`ятій статті 3 цього Закону.

Рішення про початок моніторингу процедури закупівлі приймає керівник органу державного фінансового контролю або його заступник (або уповноважена керівником особа) за наявності однієї або декількох із таких підстав:

1) дані автоматичних індикаторів ризиків;

2) інформація, отримана від органів державної влади, народних депутатів України, органів місцевого самоврядування, про наявність ознак порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель;

3) повідомлення в засобах масової інформації, що містять відомості про наявність ознаки порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель;

4) виявлені органом державного фінансового контролю ознаки порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель в інформації, оприлюдненій в електронній системі закупівель;

5) інформація, отримана від громадських об`єднань, про наявність ознак порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявлених за результатами громадського контролю у сфері публічних закупівель відповідно до статті 7 цього Закону.

Протягом строку проведення моніторингу процедури закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю, відповідальна за проведення моніторингу процедури закупівель, має право через електронну систему закупівель запитувати у замовника пояснення (інформацію, документи) щодо прийнятих рішень та/або вчинених дій чи бездіяльності, які є предметом дослідження в рамках моніторингу процедури закупівлі. Усі такі запити про надання пояснень автоматично оприлюднюються електронною системою закупівель. Замовник протягом трьох робочих днів з дня оприлюднення запиту про надання пояснень щодо прийнятих рішень та/або вчинених дій чи бездіяльності, які є предметом дослідження в рамках моніторингу процедури закупівлі, повинен надати відповідні пояснення (інформацію, документи) через електронну систему закупівель.

Замовник у межах строку здійснення моніторингу процедури закупівлі має право з власної ініціативи надавати пояснення щодо прийнятих рішень та/або вчинених дій чи бездіяльності, які є предметом дослідження в рамках моніторингу процедури закупівлі.

За результатами моніторингу процедури закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю складає та підписує висновок про результати моніторингу процедури закупівлі (далі - висновок), що затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником. Такий висновок підлягає оприлюдненню в електронній системі закупівель протягом трьох робочих днів з дня його складання.

У висновку обов`язково зазначаються:

1) найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код замовника в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, щодо якого здійснювався моніторинг процедури закупівлі;

2) назва предмета закупівлі із зазначенням коду за Єдиним закупівельним словником (у разі поділу на лоти такі відомості повинні зазначатися щодо кожного лота) та назви відповідних класифікаторів предмета закупівлі і частин предмета закупівлі (лотів) (за наявності) та його очікувана вартість;

3) унікальний номер оголошення про проведення конкурентної процедури закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель, та/або унікальний номер повідомлення про намір укласти договір про закупівлю у разі застосування переговорної процедури закупівлі;

4) опис порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявленого за результатами моніторингу процедури закупівлі;

5) зобов`язання щодо усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель.

У висновку може зазначатися додаткова інформація, визначена органом державного фінансового контролю.

Якщо за результатами моніторингу процедури закупівлі не виявлено порушень законодавства у сфері публічних закупівель, у висновку зазначається інформація про відсутність порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель.

Якщо під час моніторингу, за результатами якого виявлено ознаки порушення законодавства у сфері публічних закупівель, було відмінено тендер чи визнано його таким, що не відбувся, орган державного фінансового контролю зазначає опис порушення без зобов`язання щодо усунення такого порушення.

Якщо за результатами моніторингу процедури закупівлі виявлено ознаки порушення законодавства, вжиття заходів щодо яких не належить до компетенції органу державного фінансового контролю, про це письмово повідомляються відповідні державні органи.

Замовник має право протягом трьох робочих днів з дня оприлюднення висновку одноразово звернутися до органу державного фінансового контролю за роз`ясненням змісту висновку та його зобов`язань, визначених у висновку.

Протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення органом державного фінансового контролю висновку замовник оприлюднює через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, викладених у висновку, або аргументовані заперечення до висновку, або інформацію про причини неможливості усунення виявлених порушень.

У разі підтвердження органом державного фінансового контролю факту усунення замовником порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, викладених у висновку, про що цей орган зазначає в електронній системі закупівель протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення замовником відповідної інформації в електронній системі закупівель, службова (посадова) особа замовника та/або уповноважена особа замовника не притягається до адміністративної відповідальності за порушення законодавства у сфері закупівель з порушень, що були усунуті замовником відповідно до висновку.

У разі незгоди замовника з інформацією, викладеною у висновку, він має право оскаржити висновок до суду протягом 10 робочих днів з дня його оприлюднення, про що зазначається в електронній системі закупівель протягом наступного робочого дня з дня оскарження висновку до суду. Замовник зазначає в електронній системі закупівель про відкриття провадження у справі протягом наступного робочого дня з дня отримання інформації про відкриття такого провадження та номер такого провадження.

Відповідно до зазначених положень законодавства про публічні закупівлі Північним офісом Держаудитслужби 20.03.2024 року о 12:21 годині був відкритий моніторинг по процедурі закупівлі Послуги за кодом ДК 021:2015: 90520000-8 Послуги у сфері поводження з радіоактивними, токсичними, медичними та небезпечними відходами (послуги із збирання, навантаження, перевезення, зберігання, утилізації, знешкодження небезпечних медичних відходів категорій В, С, інших небезпечних та фармацевтичних відходів, з наданням відповідного паковання), ідентифікатор закупівлі UA-2023-12-20-019235-a, інформацію про яку опубліковано в інформаційно-телекомунікаційній системі закупівель Prozorro за номером ID: UA-2023-12-20-019235-a.

Відповідно до вимог для учасників по процедурі закупівлі Послуги за кодом ДК 021:2015: 90520000-8 Послуги у сфері поводження з радіоактивними, токсичними, медичними та небезпечними відходами (послуги із збирання, навантаження, перевезення, зберігання, утилізації, знешкодження небезпечних медичних відходів категорій В, С, інших небезпечних та фармацевтичних відходів, з наданням відповідного паковання), ідентифікатор закупівлі UA-2023-12-20-019235-a, обов`язковою умовою для участі було те, що «Учасник повинен мати право на провадження діяльності у сфері поводження з небезпечними відходами зазначеними у специфікації, а саме надати у складі тендерної пропозиції копію чинної ліцензії та/або наказу про видачу ліцензії на операції зі збирання, зберігання, утилізації, знешкодження наступних видів відходів: клінічні та подібні їм відходи, а саме відходи, що виникають у результаті медичного догляду, і відходи, що утворюються у лікарнях або інших закладах під час досліджень, догляду за пацієнтами або при виконанні дослідницьких робіт; відходи одержання і застосування фармацевтичних препаратів; відходи, що містять як складові або забруднювачі ртуть, сполуки ртуті; відпрацьовані акумуляторні батареї, несортовані, цілі чи розламані».

Отже, з викладеного вбачається, що наявність ліцензії є обов`язковою умовою для участі у тендерній пропозиції та відповідно визначення тієї чи іншої особи переможцем тендерної пропозиції.

За результатами моніторингу 11.04.2024 було складено Висновок про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2023-12-20-019235-a, яким було встановлені порушення Державним некомерційним підприємством "Національний інститут раку" законодавства у сфері закупівель, та Північним офісом Держаудитслужби зобов`язано здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень шляхом припинення зобов`язань за договором, та протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про вжиття таких заходів.

Зазначений висновок відповідача мотивований тим, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами від 05.12.2023 № 1278, втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами від 13.07.2016 №446.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 8 Закону України Про ліцензування видів господарської діяльності від 02.03.2015 № 222-VІІІ, у разі скасування ліцензування виду господарської діяльності орган ліцензування втрачає повноваження органу ліцензування, а ліцензії, видані на здійснення цього виду діяльності, вважаються недійсними.

09.07.2023 набув чинності Закон України Про управління відходами від 20.06.2022 № 2320-ІХ, у пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень якого передбачено, що суб`єкти господарювання у сфері управління небезпечними відходами, що здійснюють збирання та оброблення небезпечних відходів, зобов`язані отримати ліцензію на здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами.

Тому, на думку відповідача, позивач мав відхилити пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю ОЛЕСТАС ЕКО, оскільки останнє не мало чинної ліцензії для здійснення відповідного виду господарської діяльності на час прийняття рішення про визначення переможця закупівлі.

Спірні правовідносини регулюються, зокрема, законами України Про ліцензування видів господарської діяльності, Про управління відходами, постановами уряду від 5 грудня 2023 р. № 1278 Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами, від 13 липня 2016 р. № 446 Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами та іншими.

Пункт 14 Закону України Про ліцензування видів господарської діяльності, у редакції до внесення змін Законом України Про управління відходами мав наступне формулювання: виробництво особливо небезпечних хімічних речовин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, поводження з небезпечними відходами. Не підлягає ліцензуванню зберігання (накопичення) суб`єктом господарювання утворених ним небезпечних відходів, якщо протягом року з дня утворення небезпечні відходи передаються суб`єктам господарювання, що мають ліцензію на поводження з небезпечними відходами.

Законом України Про управління відходами (пп. 10 п. 7 Розділу XI. Прикінцеві та перехідні положення) визначено внести зміни у частині першій статті 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" (Відомості Верховної Ради України, 2015 р., №23, ст. 158 із наступними змінами):

пункт 14 викласти в такій редакції:

"14) виробництво особливо небезпечних хімічних речовин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України";

доповнити пунктом 14-1 такого змісту:

"14-1) діяльність з управління небезпечними відходами, яка ліцензується з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про управління відходами";

пункти 31 і 32 виключити.

З вищезазначеного вбачається, що один вид господарської діяльності, який підлягав ліцензуванню виробництво особливо небезпечних хімічних речовин, та поводження з небезпечними відходами було виключено та визначено два окремих види: виробництво особливо небезпечних хімічних речовин та діяльність з управління небезпечними відходами, останній з яких ліцензується з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про управління відходами".

Згідно з ст. 8 Закону України Про ліцензування видів господарської діяльності у разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх опублікування.

У разі скасування ліцензування виду господарської діяльності орган ліцензування втрачає повноваження органу ліцензування, а ліцензії, видані на здійснення цього виду діяльності, вважаються недійсними.

У разі скасування ліцензування частини виду господарської діяльності ліцензійні умови поширюються на вид господарської діяльності в частині, що підлягає ліцензуванню згідно із цим Законом.

У такому разі орган ліцензування втрачає повноваження щодо ліцензування частини виду господарської діяльності, ліцензування якої скасовано, а ліцензії продовжують діяти в частині, що підлягає ліцензуванню згідно із цим Законом.

У разі зміни згідно з цим Законом назви виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, яка не призводить до зміни предмета такої діяльності, відповідні ліцензійні умови, прийняті відповідно до цього Закону, надалі поширюються на такий вид діяльності. Ліцензії на провадження такого виду господарської діяльності продовжують діяти.

У зв`язку із змінами, передбаченими цією статтею, органи ліцензування та органи, що втратили повноваження органів ліцензування, актуалізують інформацію в ліцензійних реєстрах.

З аналізу положень зазначеної статті в контексті внесених змін Законом України Про управління відходами до Закону України Про ліцензування видів господарської діяльності судом встановлено, що відбулося скасування ліцензування такого виду господарської діяльності, як діяльність, яка пов`язана з поводженням (управлінням) небезпечними відходами.

При цьому, як зазначив сам представник позивача в позові, Закон України Про управління відходами містить норму, яка зобов`язує суб`єктів господарювання у сфері управління небезпечними відходами отримати нову ліцензію на здійснення відповідної господарської діяльності протягом шести місяців з моменту набрання чинності цим Законом (до 09.01.2024).

Згідно з Законом України Про управління відходами суб`єкти господарювання у сфері управління відходами зобов`язані мати ліцензію на здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами та/або письмову згоду (повідомлення) на транскордонне перевезення небезпечних відходів чи висновок на транскордонне перевезення відходів відповідно до закону (п. 10 ч. 2 ст. 17).

Відповідно до ст. 44 Закону України Про управління відходами господарська діяльність з управління небезпечними відходами здійснюється суб`єктами господарювання на підставі ліцензії, що видається в порядку, встановленому Законом України "Про ліцензування видів господарської діяльності", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та відповідно до ліцензійних умов здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами.

До господарської діяльності з управління небезпечними відходами належить:

1) комплекс операцій із збирання та оброблення небезпечних відходів;

2) збирання та зберігання небезпечних відходів для подальшого їх експорту з метою їх оброблення або видалення.

До видачі ліцензії обов`язковій перевірці підлягає відповідність матеріально-технічної бази здобувача ліцензії встановленим вимогам. Зазначена перевірка проводиться органом ліцензування за місцем провадження діяльності у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Здобувач ліцензії під час перевірки матеріально-технічної бази встановленим вимогам забезпечує умови для її проведення та надає на вимогу посадових осіб органу ліцензування документи, необхідні для проведення перевірки.

За результатами перевірки складається акт перевірки матеріально-технічної бази, необхідної для провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами.

Здобувач ліцензії на здійснення комплексу операцій з управління небезпечними відходами після отримання підтвердження відповідності матеріально-технічної бази встановленим вимогам за результатами перевірки подає до органу ліцензування заяву про отримання ліцензії та пакет документів, визначений ліцензійними умовами.

Технічні та технологічні вимоги до матеріально-технічної бази, її склад, параметри технологічного процесу для здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами визначаються ліцензійними умовами.

Згідно з п. 4 Розділу XI. Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про управління відходами суб`єкти господарювання у сфері управління небезпечними відходами, що здійснюють збирання та оброблення небезпечних відходів, зобов`язані отримати ліцензію на здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами протягом шести місяців з моменту набрання чинності цим Законом.

При цьому, Закон України Про управління відходами прийнятий 20.06.2022. Відповідно до пункту 1 розділу XI. Прикінцеві та перехідні положення цей Закон набирає чинності через 12 місяців з дня його опублікування, тобто, 09.07.2023.

Крім того, як уже зазначалося, пунктом 4 розділу XI. Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2320-IX встановлено, що суб`єкти господарювання у сфері управління небезпечними відходами, що здійснюють збирання та оброблення небезпечних відходів, зобов`язані отримати ліцензію на здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами протягом шести місяців з моменту набрання чинності цим Законом, тобто, до 09.01.2024.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2023 № 1278 затверджені нові Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування (12.12.2023), крім пунктів 1, 5 переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого цією постановою, які набирають чинності з 09.01.2024.

Пунктами 1, 5 переліку Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, визначено:

1. Постанова Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 № 446 Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами (Офіційний вісник України, 2016 р., № 57, ст. 1975).

5. Постанова Кабінету Міністрів України від 23.12.2021 № 1372 Про внесення змін до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами (Офіційний вісник України, 2022 р., № 2, ст. 55).

Отже, з вищезазначених положень вбачається, що до 09.01.2024 суб`єкти господарювання у сфері управління небезпечними відходами, що здійснюють збирання та оброблення небезпечних відходів, зобов`язані отримати ліцензію на здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами.

Суд не заперечує той факт, що на дату подання тендерної пропозиції третя особа дійсно мала чинну ліцензію, у зв`язку з чим вимоги щодо участі в процедурі закупівлі нею були дотримані. Однак на момент укладення договору за результатами перемоги в процедурі закупівлі третя особа не повідомила позивача про скасування відповідної ліцензії та намір отримати нову, не надала листа про подання заяви на отримання нової ліцензії та не подала саму нову ліцензію, яку вона була зобов`язана отримати до 09.01.2024.

На переконання суду, наявність у учасника чинної ліцензії має бути забезпечена не лише на дату подання тендерної пропозиції, але й на дату укладення договору про закупівлю. Інше тлумачення суперечило б самій природі ліцензування як інституту державного регулювання господарської діяльності, оскільки у разі відсутності чинної ліцензії на момент укладення договору нівелюється фактичне значення вимоги про її наявність.

Ліцензія засвідчує право та спроможність суб`єкта господарювання легально провадити визначений вид діяльності, а відтак її чинність має бути забезпечена безперервно протягом усього періоду, у межах якого учасник претендує на виконання зобов`язань за договором про закупівлю. Укладення договору з особою, яка на момент його укладення не має чинної ліцензії, суперечить вимогам законодавства та позбавляє правового значення перевірку відповідності учасника кваліфікаційним критеріям під час здійснення процедури закупівлі.

Так, судом встановлено, що 15.01.2024 між позивачем та третьою особою було укладено договір № 4/2024 за результатом визначення переможця по тендерній процедурі. Відповідно до підпункту 1.3. пункту 1 Договору №4/2024 було встановлено, що послуги мають надаватися за наявності дозвільних документів у постачальника (виконавця, третьої особи) послуг (ліцензії). Послуги надаються відповідно до ліцензії від 10.12.2013 р. АЕ №287089, виданої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 03.1.2013 р. № 496 «Щодо видачі, переоформлення, відмови у видачі та анулювання ліцензії».

На момент укладання договору (15.01.2024) постанова Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 № 446 Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами втратила чинність, а третя особа не повідомила позивача про нову ліцензію чи про намір її отримати, а в Договорі № 4/2024 була зазначена ліцензія яка втратила чинність, оскільки саме до 09.01.2024 суб`єкти господарювання у сфері управління небезпечними відходами, що здійснюють збирання та оброблення небезпечних відходів, зобов`язані отримати ліцензію на здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів отримання третьою особою нової ліцензії, необхідної для здійснення виду господарської діяльності, що є предметом договору за процедурою закупівлі "Послуги за кодом ДК 021:2015: 90520000-8 Послуги у сфері поводження з радіоактивними, токсичними, медичними та небезпечними відходами (послуги із збирання, навантаження, перевезення, зберігання, утилізації, знешкодження небезпечних медичних відходів категорій В, С, інших небезпечних та фармацевтичних відходів, з наданням відповідного пакування").

У зв`язку з цим суд погоджується з доводами відповідача, викладеними в оскаржуваному висновку та відзиві, про втрату чинності ліцензією ТОВ ОЛЕКСТАС ЕКО від 10.12.2013, серія АЕ № 287089 на момент укладення договору. Така позиція узгоджується з положеннями абзацу першого частини другої статті 8 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», відповідно до яких у разі скасування ліцензування певного виду господарської діяльності орган ліцензування втрачає відповідні повноваження, а всі видані ліцензії на здійснення цього виду діяльності вважаються недійсними.

Таким чином, з огляду на відсутність доказів наявності у третьої особи чинної ліцензії та припинення дії раніше виданої, суд обґрунтовано виходить із неможливості виконання договору та правомірності висновків відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що висновок Північного офісу Держаудитслужби від 11 квітня 2024 року до закупівлі за кодом ДК 021:2015: 90520000-8 Послуги у сфері поводження з радіоактивними, токсичними, медичними та небезпечними відходами (послуги із збирання, навантаження, перевезення, зберігання, утилізації, знешкодження небезпечних медичних відходів категорій В, С, інших небезпечних та фармацевтичних відходів, з наданням відповідного пакування), є обґрунтованим та таким, який прийнятий у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005; п.89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006; п.23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010; п.58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, п.29).

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.

Водночас докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та були спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державного некомерційного підприємства "Національний інститут раку" до Північного офісу Держаудитслужби, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю ОЛЕСТАС ЕКО, про визнання протиправним та скасування висновку відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.11.2025.

Суддя Панченко Н.Д.