Справа № 215/7753/25
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

27 листопада 2025 року Справа №215/7753/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Врона О.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Лозицької І.О. у справі №215/7753/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про встановлення наявності компетенції (повноважень), визнання перешкод протиправною бездіяльністю та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 19.09.2025 справа №215/7753/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про встановлення наявності компетенції (повноважень), визнання перешкод протиправною бездіяльністю та зобов`язання вчинити певні дії, передана за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2025 справа №215/7753/25 була передана на розгляд судді Лозицькій І.О.

Ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про встановлення наявності компетенції (повноважень), визнання перешкод протиправною бездіяльністю та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.

27.11.2025 від позивача до суду надійшла заява про відвід судді Лозицької І.О. від розгляду справи №215/7753/25.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2025 визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Лозицької І.О. в адміністративній справі №215/7753/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про встановлення наявності компетенції (повноважень), визнання перешкод протиправною бездіяльністю та зобов`язання вчинити певні дії.

Передано матеріали адміністративної справи №215/7753/25 для визначення складу суду та вирішення питання про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Лозицької І.О.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2025 заява про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №215/7753/25 передана для розгляду судді Вроні О.В.

Відповідно до ч.8 ст.40 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Дослідивши подану позивачем заяву про відвід судді, суд виходить з наступного.

Підстави для відводу (самовідводу) судді наведені у ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу

За частинами 2, 3 ст. 36 КАС України, суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що суддя штучно створює перешкоди для захисту гарантій ст. 46 Конституції України, перевищує владу та службові повноваження, навмисно затягує строки розгляду позову, використовує хибні мотиви залишення позову без руху, порушуючи вимоги ст. 248 КАС України та підстави ст. ст. 6, 7 КАС України.

Підстави, які наведені у ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України свідчать про те, що особа, яка заявляє відвід судді, має навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості та підтвердити їх належними доказами.

Право на подання заяви про відвід (самовідвід) судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки стаття 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатись особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (її) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Європейський суд з прав людини диференціює чи у конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersack vs Belgium (заява №8692/79), Grieves vs UK (заява №57067/00)). Відповідно до принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Le Compte, Van Leuven and De Meyere, заява №7238/75, суд має бути неупередженим і безстороннім.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Веттштайн проти Швейцарії" (заява №33958/96) та у пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" (заява №33949/02).

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (Розділ ІІ показник: Об`єктивність. Бангалорські принципи поведінки суддів).

Виходячи з доводів, наведених в обґрунтування відводу судді, суд зазначає, що відвід заявлений ОСОБА_1 з підстав незгоди з процесуальним рішенням судді - ухвалою від 20.10.2025 у даній справі.

Проте, ч. 4 ст. 36 КАС України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З огляду на вищевикладене, доводи про упередженість або необ`єктивність судді Лозицької І.О. мають характер припущень, обґрунтованих підстав упередженості судді заявником не вказано.

Судом не встановлено жодної з наведених у ст. 36 КАС України підстав для задоволення заяви про відвід судді.

Відповідно до ч. 12 ст. 40 КАС України, за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.36, 40, 236, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Лозицької І.О. у справі №215/7753/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про встановлення наявності компетенції (повноважень), визнання перешкод протиправною бездіяльністю та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає окремому оскарженню. Заперечення на ухвалу може включатися до апеляційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняті за наслідками розгляду справи.

Суддя О.В. Врона