Справа № 300/3643/25
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" листопада 2025 р. справа № 300/3643/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кафарського В.В.,
за участю секретаря судового засідання Вакун В.В.,
представника позивача Тугая І.М.,
представника відповідача Гавадзина М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ектотехнік Рожнятів» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
Адвокат Тугай І.М., в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Ектотехнік Рожнятів» (далі ТОВ »Ектотехнік Рожнятів», позивач), звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 13.05.2025 №013296/0705, яким до позивача застосовано штрафні санкції на суму 30 470 998,57 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено що відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства України при здійсненні операцій за зовнішньоекономічним контрактом від 30.06.2022 №30-1 у порядку контролю за правильністю висновків довідки документальної позапланової виїзної перевірки від 29.03.2024 №6215/09-19-07-02/38686111. За результатами проведеної перевірки відповідачем встановлено порушення статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» при здійсненні розрахунків по Договору купівлі-продажу №30-1 від 30.06.2022 із нерезидентом EKOTECHNIK Czech s.r.o (Чеська Республіка), у зв`язку із чим винесено спірне податкове повідомлення-рішення. Проте, ТОВ «Ектотехнік Рожнятів» категорично не згодне із висновками, викладеними у вказаному Акті перевірки та винесеному на його підставі оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, вважає їх необґрунтованими та прийнятими з порушенням діючого законодавства. Зокрема, позивач наголосив на тому, що до перевірки надано сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 28.03.2024 №2600-24-0655, виданого Торгово-промисловою палатою, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які унеможливили виконання зобов`язань за зовнішньо-економічним контрактом №30-1 від 30.06.2022, укладеного між ТОВ «Екотехнік Рожнятів» (Продавець/Україна), ЕКОТЕСНМК Czech s.r-о. (Покупець/Чеська Республіка). Однак зазначений сертифікат не прийнято відповідачем в якості доказу виникнення та існування у ТОВ «Екотехнік Рожнятів» форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) під час виконання укладеного контракту. Як наслідок, на думку позивача, приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, відповідач фактично на власний розсуд надав оцінку сертифікату Івано-Франківської Торгово-промислової палати від 28.03.2024 №2600-24-0655 як неналежному доказу виникнення на дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), нівелюючи при цьому законодавчо встановлену норму у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин на весь період їх дії.
Також позивач послався на те, що сторони зовнішньоекономічних операцій позивач та його контрагент (нерезидент), здійснюючи експортно-імпортні операції, виходили з того, що законами України передбачено їх право на застосування такої форми розрахунків як зарахування зустрічних однорідних (грошових) вимог, а також обґрунтовано виходили з того, що таке право не може бути скасоване підзаконними актами.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 17.06.2025.
Протокольною ухвалою від 17.06.2025 судом відкладено розгляд справи у зв`язку із клопотаннями представників сторін через неможливість забезпечення участі у судовому засіданні (т. 2 а.с. 72-76).
Представник відповідача зазначив, що в ході проведення перевірки встановлено, що «ЕКОТЕСНМК Czech s.r.o.» здійснила постачання товару на адресу ТОВ «Екотехнік Рожнятів» на виконання Договору купівлі-продажу №1 від 05.08.2019 та Договору купівлі-продажу №1 від 12.08.2019, у зв`язку з чим у ТОВ «Екотехнік Рожнятів» виникло грошове зобов`язання перед іноземним контрагентом станом на 06.03.2022 в сумі 1 509 388 Євро лист-претензія «ЕКОТЕСНМК Czech s.r.o.» від 06.03.2022 №б/н. При цьому, згідно листа від 07.03.2022 №07-1 грошове зобов`язання «EKOTECHNIK Czech s.r.o.» перед ТОВ «Екотехнік Рожнятів» станом на 06.03.2022 складає 840 892 Євро, яке виникло на виконання Договору №30-1 від 30.06.2022.
Відповідачем наголошено, що під час перевірки представлено акт звірки взаєморозрахунків від 30.06.2022 №б/н, в якому наявна заборгованість між контрагентами станом на 30.06.2022 без зазначення підстави виникнення такої заборгованості. Цей акт звірки взаєморозрахунків, на думку відповідача, підтверджує наявність заборгованості перед нерезидентом, де строк виконання зобов`язання настав, однак взаємозалік зустрічних однорідних вимог не був здійснений. При цьому, не було проведено взаємозалік зустрічних однорідних вимог, що могло б бути підставою для припинення зобов`язання у порядку, передбаченому статтями 601-602 Цивільного кодексу України, у період, коли така можливість ще існувала (це допустимо в цивільному обороті, але в зовнішньоекономічних валютних операціях тільки за правилами НБУ). Відповідно, не існує зустрічної вимоги, яка могла б вважатися однорідною за предметом (грошовою), строк виконання настав і яка могла б бути зарахована відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України.
Відповідач вказує, що в ході проведення перевірки ТОВ «Екотехнік Рожнятів» не представлено документи, які відповідають вимогам законодавства як підставу для завершення валютного нагляду, а саме документів щодо проведення заліку зарахування зустрічних вимог, що прямо заборонено з 02.09.2022 згідно пункту 14-6 постанови Правління НБУ №18 від 24.02.2022. На думку відповідача, наведені вище обставини не дають підстави стверджувати, що відбулись форс-мажорні обставини, за яких звільняють від фінансових розрахунків за дотримання вимог валютного законодавства, тобто, сертифікат про форс-мажорні обставини не звільняє ТОВ «Екотехнік Рожнятів» від відповідальності за порушення строків повернення валютної виручки. Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог (т. 2 а.с. 72-76).
Протокольною ухвалою від 29.07.2025 судом відкладено розгляд справи у зв`язку із наданням додаткового часу сторонам для подання додаткових доказів (т. 2 а.с. 102-103).
Згідно з довідкою від 14.08.2025 (т. 2 а.с. 108), судове засідання, призначене на 14.08.2025, не відбулось у зв`язку із клопотаннями представників сторін (т. 2 а.с. 105, 106).
18.09.2025 судом зареєстровано заяву представника позивача щодо надання додаткових пояснень по справі, яку подано через систему «Електронний суд» 17.09.2025 (т. 2 а.с. 118-119).
Згідно з довідкою від 14.08.2025, судове засідання, призначене на 18.09.2025, не відбулось у зв`язку із повідомленням про замінування Івано-Франківського окружного адміністративного суду (т. 2 а.с. 129).
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд адміністративний позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.
Розглянувши матеріали адміністративної справи та заслухавши усні пояснення сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ТОВ «Ектотехнік Рожнятів» зареєстроване з 27.05.2013 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридична особа. Видами діяльності позивача є: 35.11 Виробництво електроенергії (Основний); Інші: 43.21 Електромонтажні роботи; 35.12 Передача електроенергії; 35.13 Розподілення електроенергії; 35.14 Торгівля електроенергією; 42.22 Будівництво споруд електропостачання та телекомунікацій.
Посадовими особами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України на підставі наказу від 27.03.2025 №964-п (т. 1 а.с. 50) проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Ектотехнік Рожнятів» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності за період з 01.05.2023 по 29.02.2024.
За результатами перевірки контролюючим органом складено акт від 15.04.2025 №8845/09-19-07-05/38686111 (далі акт перевірки), яким зафіксовано порушення позивачем статті 13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VІII «Про валюту і валютні операції» при здійсненні розрахунків по Договору купівлі-продажу №№30-1 від 30.06.2022 із нерезидентом EKOTECHNIK Czech s.r.o (Чеська Республіка) (т. 1 а.с. 31-44).
В подальшому, на підставі акта перевірки від 08.03.2024 №4616/09-19-07-01/38816577 за вищезгадані порушення відповідачем винесено оскаржене податкове повідомлення-рішення від 13.05.2025 за №013296/0705, яким до ТОВ «Ектотехнік Рожнятів» застосовано штрафні санкції на суму 30 470 998,57 грн (т. 1 а.с. 12-13).
Позивач, не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, звернувся з цим позов до суду.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до статті 244 КАС України, суд вирішуючи питання, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин та враховуючи період, в якому тривали спірні правовідносини, а також дати застосування фінансових санкцій зазначає, що до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню норми права, які діяли в часі на момент їх виникнення.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, що проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Підпунктом 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України встановлено, що на контролюючі органи покладено функцію зі здійснення контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства, визначені Законом України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VIII (надалі Закон №2473-VIII).
Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону №2473-VIII, питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом.
Частинами 4, 6 ст. 11 Закону №2473-VIII передбачено, що органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства.
Відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону №2473-VIII, органи валютного нагляду мають право проводити перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства визначеними частинами п`ятою і шостою цієї статті суб`єктами здійснення таких операцій.
Під час проведення перевірок з питань дотримання вимог валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок, надання доступу до систем автоматизації валютних операцій, підтвердних документів та іншої інформації про валютні операції, а також пояснень щодо проведених валютних операцій, а агенти валютного нагляду та інші особи, які є об`єктом таких перевірок, зобов`язані безоплатно надавати відповідний доступ, пояснення, документи та іншу інформацію.
За змістом частини 10 статті 11 Закону №2473-VIII, у разі виявлення порушень валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок і допустили такі порушення, дотримання вимог валютного законодавства та застосовувати заходи впливу, передбачені законом.
Пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону №2473-VIII передбачено, що Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, має право запровадити такі заходи захисту, зокрема, встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Відповідно до приписів частин 1-3, 5, 8 статті 13 Закону №2473- VIII, Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів. У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання. У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару). Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.
Водночас, частиною шостою статті 13 Закону №2473-VIII передбачено, що у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс- мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин. Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
Отже, Закон №2473-VIII вимагає для підтвердження факту настання форс-мажорних обставин саме сертифікат (довідку), в якому буде зазначено не тільки про наявність самих по собі обстави непереборної сили, але і те, що такі обставини є форс-мажорними саме для конкретного випадку (договору, зобов`язання, операції).
Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 06.11.2024 у справі №560/6814/23, подання такого сертифікату є обов`язковою умовою для зупинення перебігу граничних строків розрахунків.
Тобто, частина шоста статті 13 Закону «Про валюту та валютні операції» надає у спірних правовідносинах довідці (сертифікату) торгово-промислової палати ознаки преюдиційного характеру, оскільки визначає цей документ як достатній доказ існування форс-мажорних обставин у конкретному випадку, що не вимагає надання додаткових доказів та документів під час проведення перевірки або під час оскарження в судовому порядку її наслідків.
Таким чином, можна дійти висновку, що якщо Закон №2473-VIII передбачає, що на підтвердження існування форс-мажорних обставин необхідно надавати відповідну довідку уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту), то контролюючий орган не має права вимагати від суб`єкта господарювання інші докази на підтвердження факту існування обставин непереборної сили.
Суд зауважує, що порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України від 02.12.1997 №671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні» (надалі Закон №671) та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 №44(5) (надалі Регламент).
Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.
Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами (пункт 6.1 Регламенту).
У постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 Верховний Суд щодо застосування ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» зазначив, що:
- ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності;
- форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом;
- наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.
Відповідно до діючого законодавства України форс-мажор звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося внаслідок такого форс-мажору, але не звільняє від виконання відповідного зобов`язання і не є підставою для припинення зобов`язань.
Суд звертає увагу, що за визначенням, наведеним у частині другій статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати», до форс-мажорних обставин віднесено, серед іншого, загальну військову мобілізацію, військові дії, оголошену та неоголошену війну.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і останній наразі триває.
Так, судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу №1 від 05.08.2019, укладеного між ТОВ «Екотехнік Рожнятів» (Покупець/Україна), «ЕКОТЕСНМК СZЕСН s.r.o» (Продавець/Чеська Республіка), Alternative Еnergy (АЕ) SОLАR СО., LTD (Відправник/Китай), Продавець поставив покупцю фотоелектричні панелі для сонячних батарей з полікристалічним модулем, загальною кількістю 15 552 шт. (т. 2 а.с. 51-57).
При цьому, підтвердженням поставки товарів є копії вантажно-митних декларацій:
№UA206080/2019/009583 від 17.10.2019 (т. 2 а.с. 41-42);
№UA206080/2019/009611 від 17.10.2019 (т. 2 а.с. 36-37);
№UA206080/2019/009612 від 18.10.2019 (т. 2 а.с. 31-32);
№UA206080/2019/009613 від 18.10.2019 (т. 2 а.с. 26-27);
№UA206080/2019/009614 від 18.10.2019 (т. 2 а.с. 21-22);
№UA206080/2019/009615 від 18.10.2019 (т. 2 а.с. 16-17);
№UA206080/2019/009616 від 18.10.2019 (т. 2 а.с. 11-12);
№UA206080/2019/009617 від 18.10.2019 (т. 2 а.с. 6-7);
№UA206080/2019/009662 від 18.10.2019 (т. 2 а.с. 1-2);
№UA206080/2019/009663 від 18.10.2019 (т. 1 а.с. 246-247);
№UA206080/2019/009670 від 18.10.2019 (т. 1 а.с. 241-242);
№UA206080/2019/009671 від 18.10.2019 (т. 1 а.с. 236-237);
№UA206080/2019/009672 від 18.10.2019 (т. 1 а.с. 231-232);
№UA206080/2019/009673 від 18.10.2019 (т. 1 а.с. 226-227);
№UA206080/2019/009675 від 18.10.2019 (т. 1 а.с. 221-222);
№UA206080/2019/009676 від 18.10.2019 (т. 1 а.с. 216-217);
№UA206080/2019/009688 від 21.10.2019 (т. 1а.с. 211-212);
№UA206080/2019/009689 від 21.10.2019 (т. 1 а.с. 206-207);
№UA206080/2019/009693 від 21.10.2019 (т. 1 а.с. 201-202);
№UA206080/2019/009692 від 21.10.2019 (т. 1 а.с. 196-197);
№UA206080/2019/009695 від 21.10.2019 (т. 1 а.с. 191-192);
№UA206080/2019/009696 від 21.10.2019 (т. 1 а.с. 186-187);
№UA206080/2019/009697 від 21.10.2019 (т. 1 а.с. 181-182);
№UA206080/2019/009699 від 21.10.2019 (т. 1 а.с. 176-177).
Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків, укладеного між продавцем та покупцем, станом на 30.06.2022 борг покупця перед продавцем відповідно до договору №1 від 05.08.2019 становить 1 283 040,00 Євро (т. 2 а.с. 46).
Відповідно до Договору купівлі-продажу №1, укладеного між ТОВ »Екотехнік Рожнятів» (Покупець/Україна), «EKOTECHNIK CZECH s.r.o.» (Продавець/Чеська Республіка), АЕ Photomate s.r.o., LTD (Відправник/Чеська республіка) Продавець поставив Покупцю товару (статистичні частотні перетворювачі, електричні стрінг-інвентори). Підтвердженням поставки є наявна в матеріалах справи вантажно-митна декларація форми МД-2 №UA206080/2019/009733 від 21.10.2019 на суму 234 429,00 Євро (т. 1 а.с. 168-171).
Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків, укладеного між продавцем та покупцем, станом на 30.06.2022 борг покупця перед продавцем відповідно до договору №1 від 12.08.2019 становить 234 429,00 Євро (т. 2 а.с. 47).
При цьому, суд з`ясував, що з проводу існуючої заборгованості сторони обмінювались листами. Зокрема, Продавець надіслав Покупцю лист-претензію про невиконання умов договору від 06.03.2022 (т. 2 а.с. 48).
У відповідь на лист-претензію ТОВ «Екотехнік Рожнятів» листом від 07.03.2022 №07-1 визнало існуючу заборгованість та запропонувало частину отриманого ним обладнання, яке не було змонтованим та приєднаним до мережі, повернути «EKOTECHNIK CZECH s.r.o.», а саме фотоелектричні панелі на суму 748 440 Євро та статистичні частотні перетворювачі і електричні стрінг-інвертори на суму 92 452 Євро, а разом 840 892,00 Євро (т. 2 а.с. 49-50).
В подальшому, відповідно до умов укладеного Договору №30-1 від 30.06.2022 (т. 2 а.с. 68-70), який був предметом перевірки відповідачем, ТОВ «Екотехнік Рожнятів» та компанія «EKOTECHNIK CZECH s.r.o.» (Чеська Республіка) домовилися, серед іншого, що зобов`язання Покупця можуть бути погашені шляхом взаємного зарахування зустрічних однорідних зобов`язань. Зарахування зустрічних однорідних зобов`язань буде відображено в Акті зарахування зустрічних однорідних вимог, що є невід`ємним додатком до цього Договору.
Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2022 (п. 4.1. Договору).
Усі спори, які виникають з цього договору або у зв`язку із ним, остаточно вирішуються судами Чеської Республіки. Цей Договір регулюється та тлумачиться у відповідності до права Чеської Республіки (п. 11.1 Договору).
Відповідно до Додатку №1 від 31.12.2022 до Договору №30-1 від 30.06.2022 сторони домовилися про таке: продовжити термін дії Договору до 31.12.2023 або до повного його виконання (т. 2 а.с. 71).
Суд встановив, що на виконання умов цього договору позивач поставив обумовлений товар згідно з вантажно-митними деклараціями:
№UA206070/2022/006901 від 22.07.2022 (т. 1 а.с. 163-164);
№UA206070/2022/007623 від 10.08.2022 (т. 1 а.с. 158-159);
№UA206070/2022/007739 від 15.08.2022 (т. 1 а.с. 153-154);
№UA206070/2022/008014 від 22.08.2022 (т. 1 а.с. 148-149);
№UA206070/2022/008413 від 05.09.2022 (т. 1 а.с. 143-144);
№UA206070/2022/008598 від 09.09.2022 (т. 1 а.с. 138-139);
№UA206070/2022/009524 від 30.09.2022 (т. 1 а.с. 133-134);
№UA206070/2022/009525 від 30.09.2022 (т. 1 а.с. 128-129);
№UA206070/2022/010783 від 24.10.2022 (т. 1 а.с. 123-124);
В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони підписаний акт звірки взаєморозрахунків між TOB «Екотехнік Рожнятів» та «EKOTECHNIK CZECH s.r.o.» по договору №30-1 від 30.06.2022, а подальшому Акт зарахування зустрічних однорідних вимог, укладених між TOB «Екотехнік Рожнятів» та «EKOTECHNIK CZECH s.r.o.».
Таким чином, судом встановлено, що фактично товар, який був поставлений компанією «EKOTECHNIK CZECH s.r.o.» (Чеська Республіка) позивачу та неоплачений, водночас, в подальшому, у зв`язку із виникненням форс-мажорних обставин (повномасштабним вторгненням російської федерації), такий згідно з договором №30-1 від 30.06.2022 повернутий компанії «EKOTECHNIK CZECH s.r.o.».
При цьому, судом встановлено, що відповідними вантажно-митними деклараціями, актами звірки взаєморозрахунків та зарахування зустрічних однорідних вимог підтверджено фактичне повернення товару нерезиденту компанії «EKOTECHNIK CZECH s.r.o.» (Чеська Республіка).
Суд зауважує, що обставини розміру та підстав виникнення вказаних однорідних вимог підтвердив відповідач в акті перевірки від 15.04.2025.
Більше того, матеріалами справи також підтверджено, що відповідач в 2023 році вже здійснював документальну виїзну перевірку TOB «Екотехнік Рожнятів» з питань дотримання валютного законодавства в питанні розрахунків за зовнішньо-економічними операціями по Договору №30-1 від 30.06.2022, укладеного між TOB «Екотехнік Рожнятів» та «EKOTECHNIK CZECH s.r.o.», та експортних поставок товару відповідно до вантажно-митних декларацій за 2022 рік.
За наслідками такої перевірки був складений акт від 13.06.2023 №6714/ 09-19-07- 05/38686111, в якому, як зазначає позивач, відповідач теж відмовився визнавати наявність форс-мажорних обставин, які перешкодили взаємозаліку між сторонами договору.
Не погоджуючись із вказаним актом перевірки від 13.06.2023 №4713/09-19-07-05/38686111, позивач подав до контролюючого органу заперечення від 04.07.2023 №04-1, в яких висловив свої доводи щодо безпідставності та необґрунтованості висновків, викладених в акті, а тому просив врахувати такі заперечення при прийнятті рішення за наслідками розгляду акту перевірки (т. 1 а.с. 86-89).
Однак, повертаючись до спірного податкового повідомлення-рішення, то суд зауважує, що підставою його винесення є вже протилежна позиція відповідача, зокрема, про відсутність обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).
З цього приводу суд з`ясував, що Івано-Франківською Торгово-промисловою палатою видано ТОВ «Екотехнік Рожнятів» Сертифікат від 28.03.2024 №2600-24-0655 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які унеможливили виконання зобов`язань за зовнішньо-економічним контрактам №30-1 від 30.06.2022, укладеного між ТОВ «Екотехнік Рожнятів» (Продавець/Україна), «ЕКОТЕСНNIК СZЕСН s.r.o» (Покупець/Чеська Республіка).
У сертифікаті вказано період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 02.09.2022; дата закінчення тривають на 28.03.2024 (т. 1 а.с. 66-69)
Тобто, таким сертифікатом підтверджується неможливість дотримання позивачем строку розрахунків за операціями з імпорту товарів по контракту №30-1 від 30.06.2022, укладеного між ТОВ «Екотехнік Рожнятів» (Продавець/Україна) і «ЕКОТЕСНМК СZЕСН s.r.o» (Покупець/Чеська Республіка) і надання такого сертифікату є достатнім у цілях зупинення перебігу строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями.
Отже, суд зазначає, що сертифікат від 28.03.2024 №2600-24-0655 безпосередньо стосується виконання умов контракту, відтак, суд дійшов висновку, що внаслідок виникнення форс-мажорних обставин перебіг означених строків зупинився, тому підстав для нарахування пені у відповідача не було.
Стосовно ознак однорідності грошових вимог, які були предметом взаємозаліку сторін зовнішньо-економічних операцій суд зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 13 Закону №2473-УШ Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
Згідно приписів частини 3 статті 13 Закону №2473-VIII порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Відповідно до пункту 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №7, граничні строки розрахунків за операціями з експорту й імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України унормовують, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина 1 статті 598), зокрема, зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601).
Аналогічні положення закріплені також у статті 203 Господарського кодексу (далі ГК України), згідно з частиною третьою якої, господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
Тобто, сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки.
Що ж до однорідності вимог, то, на думку суду касаційної інстанції, вона визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань.
Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.
Згідно із частиною 1 статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
Зазначені норми однозначно вказують на те, що суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності гарантовано свободу підприємницької діяльності, яка здійснюється у порядку та у спосіб, що не заборонені законом.
Відтак, чинним законодавством не заборонено та не обмежено законні форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, що не передбачають, власне, надходження іноземної валюти на рахунок резидента. Так само, чинне законодавство не пов`язує застосування інституту зарахування однорідних зустрічних вимог з певними видами договорів як обов`язковою умовою припинення зобов`язання у такий спосіб, крім випадків, коли зарахування не допускається.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 31.01.2020 у справі №1340/3649/18 вже зробив висновок щодо застосування наведених норм у правовідносинах щодо відповідальності резидента за ненадходження валютної виручки в разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Відповідно до правової позиції, сформованої в цій постанові, резидент є вільним у виборі форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України, а тому перебування таких операцій на валютному контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені), передбачених статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України.
У розвиток наведеної правової позиції щодо застосування норм частини першої статті 1, частини першої статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», пункту 1.10 вказаної Інструкції №136, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 29.07.2021 у справі №817/1200/15 сформував такий висновок: у разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у строк, встановлений нормами Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» для розрахунків у іноземній валюті, підстави для притягнення резидента до відповідальності за порушення термінів розрахунків у іноземній валюті (за ненадходження валютної виручки) відсутні, незалежно від підстав виникнення зустрічних однорідних вимог та складу учасників зарахування зустрічних однорідних вимог. Обставини щодо зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення внаслідок цього зобов`язань за зовнішньоекономічним договором підлягають встановленню судом з дослідженням належних щодо цього доказів.
Положення актів Національного банку України не регулюють підприємницьку діяльність суб`єктів господарювання, не встановлюють форми розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами, не містять прямої заборони припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних вимог та, як підзаконні акти, не можуть обмежувати дію норм Законів України, якими передбачено вільний вибір сторонами форми розрахунків.
Таким чином, сторони зовнішньоекономічних операцій позивач та його контрагент нерезидент, здійснюючи експортно-імпортні операції, виходили з того, що законами України передбачено їх право на застосування такої форми розрахунків як зарахування зустрічних однорідних (грошових) вимог, а також обґрунтовано виходили з того, що таке право не може бути скасоване підзаконними актами.
При цьому, підпунктом 5 пункту 10 розділу III Інструкції №7 встановлено, що банк, крім підстав, передбачених у пункті 9 розділу III цієї Інструкції, має право завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за наявності документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту, імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності таких умов:
- вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями;
- вимоги однорідні;
- строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги;
- між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.
Тобто, постанова Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 (пункт 14-6) та постанова Правління Національного банку України від 02.01.2019 №7 (підпункт 5 пункту 10 розділу III) містять суперечливі положення щодо можливості завершення здійснення банками валютного нагляду. Так, підпункт 5 пункту 10 розділу Постанови №7 вказує на таку можливість, пункт 14-6 Постанови №18 зазначає, що банк не має права завершити здійснення валютного нагляду на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
В той же час, відповідно до вимог статті 3 Закону №2473-VIII у разі якщо норма цього Закону чи нормативно-правового акту Національного банку України, виданого на підставі цього Закону, або норми інших нормативно-правових актів Національного банку України допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків резидентів та нерезидентів у сфері здійснення валютних операцій або повноважень органів валютного нагляду, така норма трактується в інтересах резидентів та нерезидентів.
Тобто, суд погоджується із позивачем, що суперечності щодо можливості завершення здійснення банками валютного нагляду на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, наявні в пункті 14-6 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 та підпункт 5 пункту 10 розділу III постанови Правління Національного банку України від 02.01.2019 року №7 повинні трактуватися на користь позивача як суб`єкта господарювання.
Окрім цього, обмеження щодо зняття експортних операцій з валютного контролю, запроваджені пунктом 14-6 Постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», адресовані виключно уповноваженим банкам, не означають та не встановлюють заборону суб`єктам господарювання припиняти зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог.
З огляду на вказане, резидент є вільним у виборі форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України, а тому перебування таких операцій на валютному контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені). У разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у строк, встановлений для розрахунків у іноземній валюті, підстави для притягнення резидента до відповідальності за порушення термінів розрахунків у іноземній валюті (за ненадходження валютної виручки) відсутні, незалежно від підстав виникнення зустрічних однорідних вимог та складу учасників зарахування зустрічних однорідних вимог.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.01.2020 у справі №1340/3649/18, від 07.02.2023 у справі №813/1342/16, від 29.07.2021 у справі №817/1200/15.
Щодо посилань податкового органу на пункт 14-6 постанови Правління Національного банку України №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану від 24.02.2022», відповідно до якої банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, то суд звертає увагу, що, відповідні зміни в законодавство внесені 02.09.2022, про що і в акті перевірки вказує відповідач, а спірний зовнішньоекономічний договір №30-1 (на підставі якого відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог) укладений позивачем 30.06.2022, тобто до відповідних змін в законодавстві.
Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 07.02.2023 у справі №813/1342/16, випадки, у яких суб`єктам господарювання забороняється припиняти зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, мають бути визначені виключно в законах України. Однак, жодних обмежень на використання такого способу розрахунку за зовнішньоекономічними операціями законами України не передбачено.
Станом на день винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та розгляду цієї справи законами України не передбачено заборони припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
Таким чином, керуючись наведеними вище нормами процесуального закону, а також враховуючи встановлені обставини справи, суд констатує про помилковість висновків податкового органу щодо порушення позивачем вимог валютного законодавства, а відтак, суд дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 13.05.2025 №013296/0705 підлягає до скасування.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи все вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 КАС України, слід стягнути з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача сплачений згідно платіжної інструкції №943 від 22.05.2025 (т. 1 а.с. 18) судовий збір у розмірі 24 224,00 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.05.2025 №013296/0705.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Позивачу та відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ Мої справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 28 листопада 2025 р.