Справа № 2а-2193/09/1570
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 2а-2193/09/1570

Перша інстанція: суддя Федусик А. Г.,

повний текст судового рішення

складено 25.02.2009, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Філімович І.М.

за участю:

представника апелянта Семенов О.В.

представника позивача Рудометкіна М.О., Стадніка П.О.

представника відповідача Санарурської Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2009 року у справі за позовом Громадської організації «Одеська обласна організація всеукраїнської спілки автомобілістів» до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

У вересні 2008 року Громадська організація «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» (далі - позивач, ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів») звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України (далі - Головне управління юстиції в Одеській області, відповідач) в якому позивач просив:

- скасувати наказ за №561-о/д від 20.10.2008 про відмову в реєстрації змін до Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», затверджені постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008;

- зобов`язати зареєструвати нову редакцію Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», затверджену постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008.

Позов обґрунтований тим, що затверджена постановою 15-ї позачергової конференції ГО «Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів» від 26.09.2008 нова редакція Статуту із необхідними додатками була подана до Головного управління юстиції в Одеській області для здійснення його реєстрації, відповідно до вимог Закону України «Про об`єднання громадян» від 16.06.1992 №2460-ХІІ (далі - Закон №2460-ХІІ) та Положення про порядок легалізації об`єднань громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 №140.

Проте, відповідачем прийнятий наказ за №561-о/д від 20.10.2008 про відмову в реєстрації нової редакції Статуту. Вказане рішення мотивовано невідповідністю нової редакції Статуту нормам законодавства України та положенням іншого об`єднання громадян - Громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» (далі - ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів»).

Позивач наполягав на тому, що спірний наказ є неправомірним та протиправним, оскільки нова редакція Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», на його переконання, відповідає діючому законодавству, а невідповідність цього Статуту статутним документам іншого громадського об`єднання, яке не має ніякого відношення до ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», не може бути підставою для відмови у реєстрації змін в статутні документи позивача.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2009 року позов Одеської обласної організації всеукраїнської спілки автомобілістів задоволено. Скасовано наказ Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України №561-о/д від 20 жовтня 2008 року. Зобов`язано Головне управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України зареєструвати нову редакцію Статуту Громадської організації «Одеська обласна організація всеукраїнської спілки автомобілістів», затверджену Постановою 14-ої позачергової конференції Одеської обласної організації всеукраїнської спілки автомобілістів.

21.07.2021 року Громадська організація «Всеукраїнська спілка автомобілістів» звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій апелянтом ставиться питання щодо

- визнання поважними причини пропуску Громадською органі «Всеукраїнська спілка автомобілістів» строку на звернення до суду із апеляційною скаргою на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 року у справі №2а-2193/09/1570 та поновити пропущений строк.

- відкриття апеляційне провадження за скаргою Громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 року у справі № 2а-2193/09/1570.

- скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 року у справі № 2а-2193/09/1570 за позовом Одеської обласної організації «Всеукраїнської спілки автомобілістів» до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України про скасування наказу № 561-о/д від 20.10.2008 року, зобов`язання вчинити певні дії та ухвалити нове рішення, яким відмовити Одеській обласній організації «Всеукраїнської спілки автомобілістів» Од обласній організації Всеукраїнської спілки автомобілістів в задоволенні позовних вимог до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України в повному обсязі.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянтом зазначено, що оскаржуване судове рішення ухвалене за неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції.

Зокрема апелянтом зазначено, що Всеукраїнська спілка автомобілістів створена за принципом добровільних засад та об`єднує місцеві осередки, які знаходяться майже в кожній області. Разом з тим, суд не розглядав питання можливості об`єднання місцевих осередків в спілку, у відповідності до норм ст. 10 Закону України «Про об`єднання громадян» та взагалі не надав належної уваги цьому питанню, а припустив, посилаючись на позицію ГО «ООО ВСА», що остання є самостійною організацією, а це суперечить нормам адміністративного законодавства, адже судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Постановою Ради Міністрів Української РСР від 26.09.1990 за №290 вирішено зареєструвати Статут Української республіканської спілки автомобілістів, затверджений з`їздом Української спілки автомобілістів 08.12.1989.

У подальшому було змінено назву організації на Всеукраїнська спідка автомобілістів та затверджено Статут у новій редакції.

28.12.1992 постановою президії Центральної ради Всеукраїнської спілки автомобілістів №34 затверджено Статут Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів.

18.07.1995 Центральною радою Всеукраїнської спілки автомобілістів затверджено зміни до вказаного Статуту, які було зареєстровано у встановленому законодавством порядку.

Зміст положень статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» в редакції від 1995 свідчить про таке.

Згідно пункту 1.1. ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» є структурним підрозділом ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів», яка об`єднує на добровільній основі громадян - власників автомобілів і мотоциклів, саморобних конструкторів і реставраторів старовинних засобів, а також інших громадян - любителів автомототехніки (в оригіналі текст відображено російською мовою).

За пунктом 1.2. обласна організація Спілки здійснює свою діяльність у відповідності до Конституції України, діючого законодавства, Статуту Всеукраїнської спілки автомобілістів і даного статуту, діє на підставі добровільності, рівноправності членів Спілки автомобілістів, самоокупності, гласності і законності.

Пунктом 1.3. Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» встановлено, що структурні підрозділи у своїй діяльності керуються своїми Статутами і Положеннями, які не суперечать Статутам Всеукраїнської і обласної організації Спілки і реєструються у встановленому законом порядку, після їх затвердження президією обласної організації ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів».

Статут Одеської обласної організації після затвердження президією Центральної ради «Всеукраїнська спілка автомобілістів» реєструється в Управлінні юстиції Одеської області.

Відповідно до пункту 6.4. згаданого Статуту всі будинки, будівлі, обладнання, транспортні засоби, оборотний капітал, цінні папери та інше майно, що знаходиться на балансі обласної організації Спілки, являється власністю ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів». Обласна організація Спілки користується вказаним майном на правах повного господарського відання.

Право власності ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» реалізує її вищий статутний орган - з`їзд. Всі питання, пов`язані з реалізацією права власності на майно, що знаходиться на балансі обласної організації Спілки, вирішуються ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів».

Розділом VII Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» визначено, що зміни і доповнення до цього Статуту, має право вносити конференція обласної організації Спілки, з наступним затвердженням Центральною радою.

У 2000 році зареєстровано нову редакцію Статуту ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів».

За оновленою редакцією, пункт 1.3. унормовував, що діяльність Спілки поширюється на територію всієї України.

Структурні осередки Спілки і мають статус юридичної особи, у своїй діяльності керуються своїми статутами, які не суперечать статуту Спілки і реєструються в установленому порядку, після їх затвердження президією Центральної ради. Вони несуть відповідальність по своїм зобов`язанням в межах коштів і майна, що знаходяться в їхньому господарському віданні.

За пунктами 7.4., 7.6, 7.8 оновленого Статуту кожен член спілки не має права власності на долю майна спілки. Власником майна є Спілка у цілому.

Організація Автономної республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські організації, створені спілкою госпрозрахункові установи та підприємства використовують майно спілки, що знаходиться у їхньому господарському віданні, на правах оперативного управління.

Управління майном здійснює президія Центральної ради.

Майно, яке знаходиться в господарському віданні організації Автономної республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських організацій, створених Спілкою госпрозрахункових установ і підприємств, не може бути вилучено президією Центральної ради без згоди керівних органів організації Автономної республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських організацій.

На утримання апарату Центральної ради Спілки, а також для проведення централізованих заходів, місцеві організації та підприємства Спілки відраховують у розпорядження Центральної ради Спілки кошти в порядку і розмірах, встановлених Центральною радою.

21.11.2000 року постановою президії Центральної ради ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» затверджено Статут ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» у новій редакції.

16.05.2001 року постановою Центральної ради ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» затверджено Статут ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів».

За змістом указаних Статутів, у новій редакції, незмінними залишилися положення, що ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» є місцевим осередком ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів», що вона діє, в тому числі відповідно до Статуту ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» і зміни в Статут реєструються після їх затвердження президією Центральної ради.

Також, у попередній редакції, залишилися положення, що власністю ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» є будівлі і споруди, обладнання, транспортні засоби, цінні папери та інше майно, придбане на власні кошти чи на інших підставах, які не заборонені законом для виконання статутних завдань, а також, що від імені Спілки управління майном здійснює президія Центральної ради. Зазначено, що майно, яке знаходиться в господарському віданні обласної організації спілки, створених Спілкою госпрозрахункових установ і підприємств, не може бути вилучено президією Центральної ради без згоди керівних органів обласної організації Спілки.

31.05.2007 року IX з`їздом ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» затверджено статут у новій редакції.

Будь яких змін щодо відносин з місцевими осередками та щодо розпорядження та управлінням майном, що здійснює президія Центральної ради ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» не відбулося.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (ст. 125 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції, які полягають в наступному:

«Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Натомість приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин».

У постанові від 10.09.2019 у справі № 921/36/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними у розумінні пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України незалежно від того, чи є позивач акціонером (учасником) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами Господарського процесуального кодексу України.

При визначенні підсудності справи суд виходить з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

З матеріалів справи встановлено, що позивач оскаржує до адміністративного суду наказ за №561-о/д від 20.10.2008 про відмову в реєстрації змін до Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», затверджені постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008.

Як встановлено судом апеляційної інстанції за фактичних обставин, позивач оскаржує протиправну діяльність щодо відмови у невчиненні реєстраційної дії не з підстав дотримання відповідачем процедурних питань їх прийняття, а з підстав захисту його корпоративних та майнових прав, а тому цей спір не має ознак публічно-правового спору та не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року у справі №806/5233/15 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а (провадження № 11-479апп18), 22 серпня 2018 року у справі № 805/4505/16-а (провадження № 11-574апп18).

На переконання колегії суддів без надання правової оцінки відносин між позивачем та Громадською організацією «Всеукраїнська спілка автомобілістів» спір не може бути вирішено, а права позивача не можуть бути захищені ефективно.

Скасування спірних реєстраційних дій та записів не призведе до вирішення цього спору і не сприяє виконанню завдання адміністративного судочинства.

Аналогічні висновки наведені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 у справі №904/5857/17.

Частиною другою статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктами 3, 4 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають: з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Водночас пункт 4 частини першої статті 20 цього Кодексу не обмежує склад учасників такого спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що спір між сторонами не стосується сфери публічно-правових відносин та перебуває за межами адміністративної юрисдикції та підпадає під юрисдикцію господарських судів.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що зі змісту позовної заяви вбачається, що звертаючись до Головного управління юстиції в Одеській області з адміністративним позовом, позивач фактично оспорює те, що він не є місцевим осередком ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» та наполягає на тому, що він є самостійним громадським об`єднанням, яке не повинно узгоджувати з республіканським об`єднанням зміни, щодо виходу з нього.

Отже, на переконання колегії суддів у цій справі існує корпоративний спір між ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» та ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів», який стосується діяльності громадського об`єднання та його управління.

Відтак, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі колегія суддів вказує, що цей спір має вирішуватись в порядку господарського судочинства. Та обставина, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин і не робить даний спір публічно-правовим.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Ураховуючи приписи пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд апеляційної інстанції закриває провадження у цій справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є, зокрема, порушення норм процесуального права.

На думку колегії суддів, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, виразилося у розгляді справи судом неналежної юрисдикції.

Частиною 1 статті 319 КАС України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається, у відповідній частині, з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Керуючись ст.ст.238, 308; 310; 315; 317; 321; 322; 325; 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2009 року скасувати, провадження у справі за позовом Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачеві право на звернення з позовом до суду в порядку господарського судочинства.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька І.Г. Ступакова