Справа № 140/7176/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 140/7176/24 пров. № А/857/30017/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Глушка І.В., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі №140/7176/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання дії та бездіяльності протиправними, -

суддя в 1-й інстанції Волдінер Ф.А.,

дата ухвалення рішення 24 жовтня 2024 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» (далі апелянт, позивач, ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО») звернулося до Волинського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС України у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Волинській області), у якому просило суд:

1) визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Волинській області №141-р від 19.06.2024 в частині анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» реєстраційний номер 2200045 з терміном дії з 15.12.2022 до 15.12.2027 за адресою місця торгівлі: Україна, Волинська область, Володимирський район, м. Володимир, вул. Устилузька, 123, АЗС №14 з магазином;

2) зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області видалити інформацію (запис) щодо анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» реєстраційний номер 2200045 з терміном дії з 15.12.2022 до 15.12.2027 за адресою місця торгівлі: Україна, Волинська область, Володимирський район, м. Володимир, вул. Устилузька, 123, АЗС №14 з магазином, з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та відновити дію даної Ліцензії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з метою здійснення основного виду своєї господарської діяльності (роздрібна торгівля пальним) він у встановленому порядку отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним (реєстраційний номер 2200045 з терміном дії з 15.12.2022 по 15.12.2027, за адресою: Волинська область, Володимирський район, м. Володимир, вулиця Устилузька, буд. 123 АЗС №14 з магазином.

Проте, розпорядженням податкового органу від 19.06.2024 №141-р вказана ліцензія була анульована у зв`язку з встановленням факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.

Позивач наголошує на тому, що видавши позивачу ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на підставі доданих до заяви документів та визнавши їх достатніми для її отримання, відповідач у подальшому не вправі посилатися на їх неповноту як підставу для анулювання раніше виданої ліцензії.

Крім того, вказує, що покладення на Головне управління ДПС у Волинській області обов`язку видалити запис про анулювання ліцензії з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та відновити дію ліцензії, не вважатиметься втручанням у його дискреційні повноваження.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 у цій справі у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив позивач, оскільки вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що виходячи зі змісту акта перевірки відповідач вважає, що встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії, що слугувало підставою для анулювання ліцензії, полягає у поданні ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» недостовірних даних у документах, зокрема, зазначенні недостовірних даних безпосередньо в Акті державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «Закінчений будівництвом автомобільний газозаправний пункт» за адресою: 44700, Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. Устилузька, 123 від 30.06.2006. Зокрема, згідно даного акта прийнято в експлуатацію: кількість заправних колонок 1 шт.; кількість резервуарів для газу 2щт.; а фактично використовується 5 резервуарів для зберігання пального бензину та дизпалива та 1 резервуар (2 сполучених) для зберігання газу.

Суд першої інстанції, як і відповідач, помилково ототожнює «неподання окремого документа» з поняттям «подання недостовірних даних у документах». Апелянт зауважує, що при анулюванні ліцензії відповідач повинен керуватися положеннями ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» №481/95-ВР від 19.12.1995 (далі також Закон №481/95-ВР). Вважає, що безпосередньо подання недостовірних даних у документах може мати місце тоді, коли контролюючим органом достовірно встановлено, що конкретний документ, наявний серед інших документів, які подавалися разом з заявою для отримання ліцензії, насправді не видавався відповідним органом, відтак є підробленим (сфальшованим), або містить недостовірну інформацію.

У даному випадку, резервуари для зберігання пального та резервуар (2 сполучених) для зберігання газу не являються окремими об`єктами, що підлягають введенню в експлуатацію, а являються складовими частинами (обладнанням) об`єкта автозаправної станції.

Для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним на вказаній АЗС, до заяви на видачу ліцензії ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» необхідно було подати також перелік документів визначений ст. 15 Закону №481/95-ВР, серед іншого акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального. Позивачем подано Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «Закінчений будівництвом автомобільний газозаправний пункт» за адресою 44700, Волинська область, м. Володимир Волинський, вул. Устилузька, 123 від 30.06.2006.

Враховуючи той факт, що позивач не є власником АЗС, а є її орендарем, даний акт був надісланий ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» власником автозаправної станції ТОВ «Сорелла Оіл», який позивач вважав актом вводу в експлуатацію об`єкта, зокрема всієї автозаправної станції. Після отримання акта перевірки, власником автозаправної станції ТОВ «Сорелла Оіл» додатково було надано ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» акт державної приймальної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації «Автозаправний комплекс потужністю до 250 заправок на добу м. Володимир-Волинський, вул. Устилузька, 123» від 20.11.2002, який підтверджує прийняття автозаправної станції в експлуатацію.

Апелянт звернув увагу, що 5 резервуарів для зберігання пального бензину та дизпалива окремо не вводилися в експлуатацію та не потребують введення, оскільки являються складовою частиною автозаправної станції, введеної в експлуатацію згідно Акту державної приймальної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації «Автозаправний комплекс потужністю до 250 заправок на добу м. Володимир-Волинський, вул. Устилузька, 123» від 20.11.2002.

Отже, виходячи із наведених обставин, позивачем до заяви на отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним не було додано акт державної приймальної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації «Автозаправний комплекс потужністю до 250 заправок на добу м. Володимир-Волинський, вул. Устилузька, 123» від 20.11.2002, тобто має місце неподання окремого документа. Однак, це жодним чином не свідчить про подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії, і не є з цим ніяк тотожним. В даному випадку відповідачем анульовано ліцензію на підставі ч. 47 ст. 15 Закону №481/95-ВР з підстави встановлення факту подання недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.

Апелянт вважає анулювання ліцензії у даному випадку безпідставним та протиправним.

Крім викладеного, апелянт зауважив, що подав заперечення на акт фактичної перевірки та додав до такого акт від 20.11.2002. Заперечення позивача проігноровано.

Суд першої інстанції, як зазначає ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО», залишив поза увагою те, що позивач ні в заяві на отримання ліцензії, ні в долучених до заяви документах не зазначав відомостей про використання резервуарів чи паливно-роздавальних колонок.

Видавши позивачу ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на підставі доданих до заяви документів та визнавши їх достатніми для її отримання, відповідач не вправі в подальшому посилатися на їх неповноту як підставу для анулювання раніше виданої ліцензії.

Також апелянт зазначив, що Витяг з розпорядження №141-р від 19.06.2024 не містить жодних відомостей щодо того, в яких з поданих разом з заявою на отримання ліцензії документах містяться недостовірні дані, в чому полягає так недостовірність, в який спосіб встановлено факт подання заявником недостовірних даних.

Апелянт просив скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 у цій справі та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу. Вказав, що фактично позивач до заяви на отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним на АЗС №14 з магазином, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир, вул. Устилузька, 123 подано недостовірні дані, зокрема, подано Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «Закінчений будівництвом автомобільний газозаправний пункт», згідно з яким прийнято в експлуатацію кількість заправних колонок 1 шт, кількість резервуарів для газу 2 шт., а фактично використовується 5 резервуарів для зберігання пального бензину та дизпалива та 1 резервуар (2 сполучених) для зберігання газу із серійними номерами 14.1, 14.2, 14.3, 14.4, 14.5, 23581, 23575, а також 4 паливо-роздавальні колонки (18 витратомірів - лічильників) для відпуску пального, чим порушено ст. 15 Закону України №481/95-ВР. Саме під час фактичної перевірки є можливим встановити правильність та достовірність даних, що подані платником податків у документах до заяви на одержання ліцензії, оскільки здійснюється фактичний вихід на місце провадження діяльності, а не на етапі прийняття рішення про видачу ліцензії чи відмови у її виданні. Відповідальність суб`єкта у вигляді анулювання ліцензії може мати місце тоді, коли контролюючим органом достовірно встановлено, що конкретний документ наявний серед інших документів, які подавалися разом з заявою для отримання ліцензії, насправді не видавався відповідним органом, відтак є підробленим (сфальшованим), або містить недостовірну інформацію.

Тоді ж коли суб`єкт взагалі не подавав певний документ, вказані норми, як підстави для анулювання ліцензії, застосовані бути не можуть. Водночас, матеріали справи підтверджують обставини встановлені актом фактичної перевірки від 08.02.2024, а саме: здійснення господарської діяльності із використанням обладнання (об`єктів) у більших кількостях, ніж було заявлено позивачем в документах поданих для отримання ліцензії.

З урахуванням викладеного, посилання контролюючого органу на фактичне використання 5 резервуарів для зберігання пального бензину та дизпалива та 1 резервуар (2 сполучених) для зберігання газу із серійними номерами 14.1, 14.2, 14.3, 14.4, 14.5, 23581, 53575, а також 4 паливно-роздавальні колонки (18 витратомірів-лічильників) для відпуску пального, замість прийнятих в експлуатацію заправних колонок 1 шт., резервуарів для газу 2 шт., є правомірним та повинно бути застосовано як підстава для анулювання позивачу ліцензії, оскільки для отримання ліцензії подається акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального.

Додатково повідомлено, що аргументи позивача, викладені у запереченні на акт перевірки не спростовують його висновків, а позивачу було повідомлено про час, дату і місце розгляду відповідних заперечень та надано представнику позивача можливість взяти участь у їх розгляді.

Щодо витягу з розпорядження, то зазначено, що Законом №481/95-ВР не передбачено необхідності вказувати додаткові відомості.

Відповідач вважає, що контролюючий орган діяв у порядку і спосіб, що передбачені чинним законодавством та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а рішення суду у цій справі залишити без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» (ідентифікаційний код 44861952, місцезнаходження: 43020, Волинська обл., Луцький р-н, м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3) зареєстроване як юридична особа 28.02.2024. Основним видом діяльності позивача за КВЕД є 47.30 Роздрібна торгівля пальним.

14.12.2022 ГУ ДПС у Волинській області зареєструвало позивачу ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №2200045 з терміном дії з 15.12.2022 до 15.12.2027; адреса місця торгівлі: Волинська область, Володимирський район, м. Володимир, вулиця Устилузька, буд. 123 АЗС №14 з магазином.

Посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку господарської одиниці позивача за адресою: Волинська область, Володимирський район, м. Володимир, вулиця Устилузька, буд. 132 АЗС №14 з магазином, за результатами якої складено акт від 08.05.2024 (далі по тексту акт перевірки).

В ході проведення перевірки відповідачем встановлено, що фактично ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» до заяви на отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним №2200045 від 14.12.2022, термін дії з 15.12.2022 до 15.12.2027 на АЗС №14 з магазином, що знаходиться за адресою: Волинська область, Володимирський район, м. Володимир, вулиця Устилузька, буд. 123 було подано недостовірні дані, зокрема, надано Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «Закінчений будівництвом автомобільний газозаправний пункт» згідно якого прийнято в експлуатацію кількість заправних колонок 1 шт; - кількість резервуарів для газу 2 шт, а фактично використовується 5 резервуарів для зберігання пального бензину та дизпалива та 1 резервуар (2 сполучених) для зберігання газу із серійним номерами 14.1, 14.2, 14.3, 14.4, 14.5, 23581, 53575, а також 4 паливо-роздавальні колонки (18 витратомірів-лічильників) для відпуску пального.

Таким чином встановлено факт подання ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання вищезазначеної ліцензії, чим порушено вимоги ст. 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

Не погоджуючись із висновками зазначеними у акті перевірки, позивач подав свої заперечення від 30.05.2024 №152.

Розпорядженням ГУ ДПС у Волинській області від 19.06.2024 №141-р анульовано ліцензію позивача №2200045, терміном дії з 15.12.2022 по 15.12.2027 відповідно до ст. 15 Закону №481/95-ВР.

Вважаючи вказане розпорядження протиправним та таким, що порушує права позивача, він звернувся до суду із позовом для відновлення порушених прав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджуються обставини встановлені актом перевірки позивача, а саме: здійснення господарської діяльності із використанням обладнання (об`єктів) в більших кількостях, ніж було заявлено позивачем в документах для отримання ліцензії. Посилання контролюючого органу на фактичне використання 5 резервуарів для зберігання пального бензину та дизпалива та 1 резервуару (2 сполучених) для зберігання газу із серійними номерами 14.1, 14.2, 14.3, 14.4, 14.5, 23581, 53575, а також 4 паливо-роздавальних колонок (18 витратомірів-лічильників) для відпуску пального, замість прийнятих в експлуатацію заправних колонок 1 шт.; резервуарів для газу 2 шт., є правомірним та повинно бути застосовано як підстава для анулювання позивачу ліцензії, оскільки для отримання ліцензії подається акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідним для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтування та доводи позивача не знайшли свого підтвердження у ході розгляду даної справи, що є правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначено в Законі України №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону №481/95-ВР визначено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - це документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку (абзац 25).

Відповідно до ст. 15 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин, а для малих виробників виноробної продукції алкогольних напоїв без додавання спирту: вин виноградних, у тому числі ігристих, газованих, вин плодово-ягідних, напоїв медових), тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю (частина 23).

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років (частина 34).

Ліцензія видається за поданою нарочно, поштою або в електронному вигляді заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (крім ліцензії на оптову торгівлю пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібну торгівлю пальним, зберігання пального з метою подальшої його реалізації іншим споживачам) (частина 36).

У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в податкових органах (частини 37-39).

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

- дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.

Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.

У разі якщо зазначені документи видані (оформлені) іншій особі, ніж заявник, такий заявник додатково подає документи, що підтверджують його право на використання відповідного об`єкта (частини 42-45).

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що для здійснення господарської діяльності, у тому числі з роздрібної торгівлі пальним, суб`єкт господарювання має отримати ліцензію на здійснення такої діяльності. Вичерпний перелік документів, що подається разом із заявою про отримання ліцензії, визначений ст. 15 Закону №481/95-ВР.

Слід звернути увагу на те, що у вказаному переліку документів не вказано про необхідність надання інформації про кількість чи об`єм резервуарів, які використовуються для зберігання чи реалізації пального.

Так, підстави для анулювання ліцензії визначені також у ст. 15 Закону №481/95-ВР, згідно з якою ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі:

- заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво);

- рішення про скасування державної реєстрації суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво);

- несплати чергового платежу за ліцензію;

- встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) марок акцизного податку (стосовно імпортерів);

- встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку;

- рішення суду про встановлення факту переміщення суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольних напоїв або тютюнових виробів поза митним контролем;

- порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях;

- отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами;

- встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії;

- встановлення факту здійснення роздрібної торгівлі через реєстратори розрахункових операцій (книги обліку розрахункових операцій), не зазначені в ліцензії;

- акта про встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцем провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню. До такого акта долучається мультимедійна інформація щодо фіксації зазначеного факту технічними приладами та/або технічними засобами, що здійснюють або мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису, та/або засобами фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису;

- порушення термінів звернення до органу ліцензування щодо зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) ліцензії;

- акта, що засвідчує факт відмови суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) та/або його посадових (службових) осіб без законних підстав у допуску уповноважених представників контролюючого органу до проведення перевірки, складеного відповідно до вимог пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України. До такого акта долучається мультимедійна інформація щодо фіксації зазначеного факту технічними приладами та/або технічними засобами, що здійснюють або мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису, та/або засобами фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису.

- рішення Ради національної безпеки і оборони України, введеного в дію указом Президента України про застосування до суб`єкта господарювання санкцій, передбачених пунктом 6 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції».

Вказаний перелік підстав для анулювання ліцензії на оптову торгівлю є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Таким чином, Законом №481/95-ВР чітко встановлено перелік документів які надаються для отримання ліцензії, а також підстави для її анулювання. Ба більше, вказаним Законом встановлено заборону щодо вимагання інших документів, крім зазначених у цьому Законі.

При цьому, цією ж ст. 15 Закону №481/95-ВР передбачено, що ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) письмового розпорядження про її анулювання.

Згідно з Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» є 47.30 Роздрібна торгівля пальним.

Відповідно до договору оренди №4/22 від 21.11.2022 між орендодавцем ТОВ «Сорелла Оіл» та орендарем ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО», орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування автозаправну станцію №14 загальною площею 69,8 м.кв. з наявним на АЗС майном, склад та характеристики якого встановлені в актах приймання-передачі до даного договору, в тому числі апарат контрольно-касовий електронний спеціалізований комп`ютеризований для автозаправних станцій «ІКС-СА110.810» заводський номер IS80021831 за адресою: Волинська область, м. Володимир (колишній Володимир-Волинський), вул. Устилузька, 123.

Для забезпечення функціонування автозаправної станції позивачем прийнято на роботу 8 працівників та отримано дозвіл експлуатувати машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, а також дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки.

Позивач звернувся до відповідача із заявою на видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, до якої долучено:

- Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку за ТОВ «Сорелла Оіл»;

- Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта: «Закінчений будівництвом автомобільний газозаправни пункт» від 30.06.2006;

- Дозвіл експлуатувати машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки №247.22.07 від 30.11.2022;

- Дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки №248.22.07 від 30.11.2022;

- платіжне доручення №19 від 17.11.2022 про сплату річної плати за ліцензію;

- договір оренди №4/22 від 21.11.2022; реєстраційне посвідчення №79041 від 13.12.2022.

За результатами розгляду поданих документів ГУ ДПС у Волинській області видано ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, реєстраційний номер 2200045 з терміном дії з 15.12.2022 до 15.12.2027 за адресою місця торгівлі: Україна, Волинська область, Володимирський район, м. Володимир, вул. Устилузька, 123, АЗС №14 з магазином.

Отже, надані ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» документи внаслідок їх оцінки контролюючим органом визнано достатніми та достовірними для видачі ліцензії.

Проте контролюючим органом за наслідками фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та пальним, у акті від 08.05.2024 зафіксовано, що під час проведення фактичної перевірки АЗС №14 з магазином, де здійснює господарську діяльність позивач, відповідно до ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним від 14.12.2022, на письмове звернення від 08.05.2024 №1 до перевірки надано акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «Закінчений будівництвом автомобільний газозаправний пункт» від 06.07.2006 має такі основні показники: кількість заправних колонок 1шт; кількість заправлених автомобілів 150 шт/добу; кількість витраченого газу за добу 7,5 куб.м/добу; кількість резервуарів для газу; кількість резервуарів для газу 2шт.

Під час проведення фактичної перевірки встановлено, що на АЗС №14 з магазином фактично використовується 5 резервуарів для зберігання пального бензину та дизпалива та 1 резервуар (2 сполучених) для зберігання газу із серійними номерами 14.1, 14.2, 14.3, 14.4, 14.5, 23581, 23575, а також 4 паливо-розливальні колонки (18 витратомірів-лічильників) для відпуску пального, що також вказано ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» згідно Довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри від 15.12.2022 №.

Враховуючи вищезазначене, фактично ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» до заяви на отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним №2200045 від 14.12.2022, термін дії з 15.12.2022 до 15.12. 2027 на АЗС №14 з магазином, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир, вул. Устилузька, 123 було подано недостовірні дані, а саме: надано Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта: «Закінчений будівництвом автомобільний газозаправний пункт», згідно з яким прийнято в експлуатацію кількість заправних колонок 1 шт., кількість резервуарів для газу 2 шт, а фактично використовується 5 резервуарів для зберігання пального бензину та дизпалива та 1 резервуар (2 сполучених) для зберігання газу із серійними номерами 14.1, 14.2, 14.3, 14.4, 14.5, 23581, 23575, а також 4 паливо-роздавальних колонки (18 витратомірів - лічильників) для відпуску пального, чим порушено ст. 15 Закону України №481/95-ВР, зокрема, подання недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії направо роздрібної торгівлі пальним.

У зв`язку із встановленням факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії 19.06.2024 ГУ ДПС у Волинській області прийняло розпорядження №141-р, відповідно до якого анулювало ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, виданої ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО», реєстраційний номер 2200045 терміном дії з 15.12.2022 до 15.12.2027 за порушення вимог статті 15 Закону №481/95-ВР.

Розпорядження №141-р від 19.06.2024 прийнято з урахуванням службової записки Відділу контролю за виробництвом та обігом пального ГУ ДПС у Волинській області від17.06.2024 за №1075/03-20-09-02-02, у зв`язку з встановленням факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом з заявою на отримання ліцензій за наслідками фактичної перевірки позивача.

Разом з тим, вказане розпорядження не містить жодних відомостей у яких із поданих із заявою на отримання ліцензії, згідно з переліку, документах містяться недостовірні дані, в чому така недостовірність полягає, у який спосіб встановлено факт подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії, що свідчить про невідповідність такого критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що розпорядження №141-р від 19.06.2024 про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним є індивідуальним актом в розумінні п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Правовий акт індивідуальної дії - виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами.

Оскаржуване в межах цієї справи розпорядження не містить жодних відомостей щодо того, в яких із поданих разом із заявою на отримання ліцензії документах містяться недостовірні дані, в чому така недостовірність полягає, в який спосіб встановлено факт подання заявником недостовірних даних.

Невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.03.2024 у справі №140/950/22.

У межах спірних правовідносин з`ясовано, що позивач не подав до заяви про видачу ліцензії, крім Акта про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «Закінчений будівництвом автомобільний газозаправний пункт» від 30.06.2006, Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації «Автозаправний комплекс потужністю до 250 заправок на добу м. Володимир-Волинський, вул. Устилузька, 123, Волинська область» від 20.11.2002, тобто не надав акти вводу в експлуатацію щодо всіх об`єктів у місці роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, що є підставою для відмови у видачі ліцензії.

Апеляційний суд наголошує, що питання достатності документів для здобуття права на реалізацію пального підлягає дослідженню самим же відповідачем на стадії розгляду заяви про надання такої ліцензії.

Проте, оцінюючи подані разом із заявою на отримання ліцензії документи, апеляційний суд також встановив, що дозвіл №247.22.07 Управління Держпраці у Волинській області на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки видано, зокрема за місцем розташування АЗС №14 для резервуарів для зберігання ЗВГ типу НУ4Б01, об`ємом 4,85 м3, заводські номери 23575, 23581, резервуарів для зберігання нафтопродуктів б/н, технічні номери 14.1, 14.2, 14.3, 14.4, 14.5, а також 4 колонок паливо-роздавальних.

Тобто відповідний дозвіл стосується усіх об`єктів (5 резервуарів для зберігання пального, 1 резервуару (2 сполучених) для зберігання газу, 4 паливо-роздавальні колонки), про які вказано в акті фактичної перевірки.

Позивач у тексті позовної заяви, апеляційної скарги пояснив, що враховуючи те, що позивач не є власником АЗС, а є її орендарем, він звернувся до ТОВ «Сорелла Оіл» щодо надання документів для отримання ліцензії. ТОВ «Сорелла Оіл» надало позивачу, зокрема, Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «Закінчений будівництвом автомобільний газозаправний пункт» від 30.06.2006, який і був поданий позивачем разом з іншими документами для отримання ліцензії, яку, у наслідку, контролюючим органом видано позивачу.

Також варто зауважити, що позивач є орендарем автозаправної станції №14 згідно з договором оренди від 21.11.2022, разом із наявним майном, що є поняттям ширшим ніж «автомобільний газозаправний пункт».

За змістом письмових доказів, що долучені до матеріалів цієї справи, автозаправний комплект потужністю до 250 заправок на добу м. Володимир-Волинський, вул. Устилузька, 123 введено в експлуатацію згідно акта приймальної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 20.11.2002, який не був поданий позивачем разом із заявою про видачу відповідної ліцензії.

Проте, контролюючий орган, видавши позивачу ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на підставі доданих до заяви документів та визнавши їх достатніми для її отримання, у подальшому не вправі посилатися на їх неповноту як підставу для анулювання раніше виданої ліцензії. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, фактів отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами, чи фактів подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії, матеріали справи не містять.

Вказане відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 01.11.2022 у справі №560/377/20, від 04.05.2023 у справі №380/12161/21.

У контексті спірних правовідносин апеляційний суд наголошує, що інформація уповноваженого органу про невидачу/непогодження документів або подання заявником недостовірних даних може стосуватися лише конкретно визначених документів, які подавалися особою для отримання ліцензії, та, відповідно, не може стосуватися документів, які заявник не подавав.

Отже, до суб`єкта господарювання може застосовуватися відповідальність у виді анулювання ліцензії, зокрема у разі, коли контролюючий орган достовірно встановить, що конкретний документ серед документів, які подавались разом із заявою для отримання ліцензії, насправді не видавався відповідним органом, тобто, є підробленим (сфальшованим) або містить недостовірну інформацію.

Подібні висновки Верховний Суд сформулював у постановах від 21.11.2023 у справі №580/7822/21, від 05.06.2024 у справі №420/19390/22, від 15.08.2024 у справі №380/8337/24.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 10.09.2024 у справі №580/9426/21 вказав, що у випадку анулювання ліцензії відповідач має керуватись положеннями частини сорок сьомої статті 15 Закону №481/95-ВР, якою передбачено вичерпний перелік підстав для таких дій податкового органу, зокрема, отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою про отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами; встановлення факту подання недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що вона містить конкретні умови щодо її застосування, зокрема, наявність інформації від уповноважених органів щодо непогодження/не видання документів - копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії. Тобто інформація органу має стосуватись конкретно визначених документів та такі документи мають подаватись особою при отриманні ліцензії.

Те саме стосується й підстави для анулювання ліцензії у разі встановлення факту подання недостовірних даних у документах, оскільки такі документи мають бути саме подані особою для отримання ліцензії.

Тобто, відповідальність суб`єкта у вигляді анулювання ліцензії може мати місце тоді, коли контролюючим органом достовірно встановлено, що конкретний документ, наявний серед інших документів, які подавались разом з заявою для отримання ліцензії, насправді не видавався відповідним органом, відтак є підробленим (сфальшованим), або містить недостовірну інформацію. Тоді ж, коли суб`єкт взагалі не подавав певний документ, вказані норми, як підстави для анулювання ліцензії, застосовані бути не можуть.

У розрізі наведеного колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зауважити, що Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

За таких обставин, видавши позивачу зазначені вище ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним на підставі доданих до заяви ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» документів та визнавши їх достатніми для її отримання, ГУ ДПС у Волинській області у подальшому не вправі посилатися на їх неповноту як підставу для анулювання раніше виданої ліцензії.

Своєю чергою, фактів отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами, чи фактів подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії, матеріали справи не містять.

Крім того, позивач подавав разом із запереченнями на акт перевірки примірник акта від 20.11.2002, однак такі матеріали при прийнятті спірного розпорядження не враховані.

Підсумовуючи викладене в сукупності, ГУ ДПС у Волинській області не мало підстав для скасування ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним виданої позивачу з підстави встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії, а тому розпорядження Головного управління ДПС у Волинській області про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним №141-р від 19.06.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги зобов`язати відповідача видалити з відповідного реєстру інформацію щодо анулювання ліцензій на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та відновити дію даної ліцензії, колегія суддів зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 за №545 затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі Порядок №545, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №545, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру створення та ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального).

Відповідно до абз. 2 п. 1 Порядку №545 Єдиним реєстром ліцензіатів та місць обігу пального є електронна база даних, яка містить інформацію про суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місця виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання, які провадять діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

Згідно із п. 2 Порядку №545, Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального формується та ведеться ДФС та її територіальними органами в електронній формі на підставі відомостей, зазначених у документах, які подаються суб`єктами господарювання для отримання ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним відповідно до статей 3 і 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

У п. 3 Порядку №545 зазначено, що до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального вносяться відомості, зокрема, щодо дати видачі/зупинення/анулювання та строк дії ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової, роздрібної торгівлі пальним.

Згідно з п.п. 4-7 Порядку №545 підставою для включення суб`єкта господарювання до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального є рішення ДФС та її територіальних органів про видачу ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.

Зміни до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального вносяться на підставі відомостей, зазначених у документах, які подаються суб`єктами господарювання для внесення змін до відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання ліцензії.

Підставою для виключення суб`єкта господарювання з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального є рішення про анулювання ліцензії, прийняте ДФС та її територіальними органами відповідно до статей 3 і 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Інформація про суб`єкта господарювання вноситься до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше робочого дня, наступного за днем видачі/зупинення/анулювання ліцензії або внесення змін до ліцензії.

З аналізу наведених положень видно, що інформація щодо анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним вноситься до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального.

За змістом ч. 53 ст. 15 Закону №481/95-ВР ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.

Спосіб відновлення порушеного права застосований в рішенні суду має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Згідно з Рекомендаціями №R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас згідно з п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Апеляційний суд також зауважує, що рішення суду має бути не тільки законним та обґрунтованим, воно повинно бути ще й ефективним у захисті порушених прав, свобод та інтересів.

Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зважаючи на викладене, враховуючи вищеописані підстави для скасування розпорядження ГУ ДПС у Волинській області №141-Р від 19.06.2024 про анулювання ліцензії на роздрібну торгівлю пальним №2200045, терміном дії з 15.12.2022 по 15.12.2027, апеляційний суд дійшов висновку, що похідна вимога про зобов`язання ГУ ДПС у Волинській області видалити інформацію (запис) щодо анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» реєстраційний номер 2200045 з терміном дії з 15.12.2022 до 15.12.2027 за адресою місця торгівлі: Україна, Волинська область, Володимирський район, м. Володимир, вул. Устилузька, 123, АЗС №14 з магазином, з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та відновити дію даної Ліцензії також підлягає задоволенню та не вважатиметься втручанням у його дискреційні повноваження.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03, 20.09.2012, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (Заява №4909/04) від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п. 29).

У Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для повного задоволення позову.

Приписами ч. 1 ст. 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкової відмови в задоволенні позову у повному обсязі. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та позов ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» задовольнити.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 139 КАС України, Закону України «Про судовий збір» суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області на користь ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» сплачений при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції судовий збір у сумі 6661,60 грн.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі №140/7176/24 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання дії та бездіяльності протиправними задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Волинській області №141-р від 19.06.2024 в частині анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» реєстраційний номер 2200045 з терміном дії з 15.12.2022 до 15.12.2027 за адресою місця торгівлі: Україна, Волинська область, Володимирський район, м. Володимир, вул. Устилузька, 123, АЗС №14 з магазином.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області видалити інформацію (запис) щодо анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» реєстраційний номер 2200045 з терміном дії з 15.12.2022 до 15.12.2027 за адресою місця торгівлі: Україна, Волинська область, Володимирський район, м. Володимир, вул. Устилузька, 123, АЗС №14 з магазином, з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та відновити дію даної Ліцензії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (, 43027, Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, 4) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» (; 43020, Волинська область, м. Луцьк, вул. Енергоапаратна, 3) сплачений при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій судовий збір у розмірі 6661 грн (шість тисяч шістсот шістдесят одну) грн 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. В. Глушко
Т. В. Онишкевич