Справа № 160/8894/25
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2025 року Справа № 160/8894/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЦарікової О.В.,
за участі секретаря судового засіданняОсуховської Ж.С.
представника позивача представника відповідача Санцевич В.В., Головко Є.Ю,
26.03.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції № 760 від 31.12.2024 року Про застосування до працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарного стягнення за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 18, частини п`ятої та шостої статті 34 ЗУ Про Національну поліцію, підпунктів 1, 10 пункту 3.1 розділу 3 посадової інструкції інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону № 4 УПП в Дніпропетровській області ДПП, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 13.11.208 № 5110 Про затвердження посадових інструкцій , відповідно до пункту 4 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону № 4 УПП в Дніпропетровській області ДПП, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.
31.03.2025 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду:
- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із обґрунтуванням підстав поважності пропуску такого строку та підтвердження таких підстав відповідними доказами або заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до суду із даною позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 продовжено строк для усунення недоліків адміністративного позову, а саме на п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2025 суд перейшов зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи №160/8894/25 в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09 вересня 2025 року о 11:30, у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, 4, зала № 12.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 у задоволенні заяви представника позивача про залучення співвідповідача до участі в адміністративній справі № 160/8894/25відмовлено повністю.
Розгляд адміністративної справи №160/8894/25 розпочато спочатку.
Призначено підготовче засідання на 30 жовтня 2025 року о 10:30, у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, 4, зала № 12.
13.11.2025 під час судового засідання було допитано свідка ОСОБА_2 та досліджувався відеодоказ з боді-камери позивача.
Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 25.11.2025, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з підстав, зазначених в позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 25.11.2025, обставини, викладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив підтримав, проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Під час службового розслідування встановлено, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 учинив дисциплінарний проступок, який виразився у неналежному проведенні поверхневої перевірки транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER, номерний знак НОМЕР_2 , а саме самостійному відкриванні пасажирських дверей та речового ящика, а також самостійній перевірці вмісту дверних карт, без присутності ОСОБА_10 .
Згідно з висновком службового розслідування, відповідно Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України , Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС від 07 листопада 2018 року № 893.
Наказом Департаменту патрульної поліції № 760 від 31.12.2024 року Про застосування до працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарного стягнення за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 18, частини п`ятої та шостої статті 34 ЗУ Про Національну поліцію , підпунктів 1, 10 пункту 3.1 розділу 3 посадової інструкції інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону № 4 УПП в Дніпропетровській області ДПП, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 13.11.208 № 5110 Про затвердження посадових інструкцій , відповідно до пункту 4 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону № 4 УПП в Дніпропетровській області ДПП, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.
Позивач, вбачаючи в зазначеному наказі порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.
Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.
Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII, затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Як передбачено статтею 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша).
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Згідно з положеннями ст. 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Стаття 13 Закону №2337-УІІІ передбачає, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений ст. 19 Закону №2337-УІІІ
Відповідно до ч. 9 ст. 20 Закону №2337-УІІІ, застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції, звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь здійснюється керівниками, які уповноважені приймати на службу до поліції, призначати на посаду та присвоювати спеціальне звання.
Оскарження дисциплінарних стягнень передбачено ст. 24 Закону №2337-УІІІ.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було оскаржено наказ Департаменту патрульної поліції № 760 від 31.12.2024 року.
Попри невизнання своєї вини, вина ОСОБА_10 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 167858 від 07.11.2024 року, рапортом інспектора УПП від 07.11.2024 року, відомостями про притягнення ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме, керував автомобілем, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, протоколом про адміністративне затримання серії АЗ № 027700 від 07.11.2024 року, матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
Окрім цього, в судовому засіданні був досліджений відеозапис, який був долучений до матеріалів справи, з якого вбачається, що він не спростовує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 167858 від 07.11.2024 року, 06 листопада 2024 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Переглядом відеозапису встановлено, що наданий суду відеофайл відображає спілкування працівника поліції, позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_10 , який знаходиться в салоні автомобіля.
На відеозаписі не зафіксовано вимогу поліцейського до ОСОБА_10 щодо надання можливості провести поверхневу перевірку салону та бардачку автомобіля, після чого ОСОБА_10 затримано працівниками поліції.
Порядок проведення поверхневої перевірки регламентовано ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з якою поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу. Поліцейський може здійснювати поверхневу перевірку речі або транспортного засобу:
1) якщо існує достатньо підстав вважати, що в транспортному засобі знаходиться правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб;
2) якщо існує достатньо підстав вважати, що в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб;
3) якщо існує достатньо підстав вважати, що річ або транспортний засіб є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходиться в тому місці, де може бути скоєно кримінальне правопорушення, для запобігання якого необхідно провести поверхневу перевірку.
Поверхнева перевірка речі або транспортного засобу здійснюється шляхом візуального огляду речі та/або транспортного засобу або візуального огляду салону та багажника транспортного засобу. Поліцейський при здійсненні поверхневої перевірки має право вимагати відкрити кришку багажника та/або двері салону.
Під час поверхневої перевірки речі або транспортного засобу особа повинна самостійно показати поліцейському вміст особистих речей чи транспортного засобу.
При виявленні в ході поверхневої перевірки будь-яких слідів правопорушення поліцейський забезпечує їх схоронність та огляд відповідно до вимог статті 237 Кримінального процесуального кодексу України.
З огляду на зазначену норму закону у поліцейського дійсно мають бути достатні підстави для проведення поверхневої перевірки.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 підтвердив, що надав згоду на огляд транспортного засобу, хто саме був власником означеного автомобіля свідок не повідомив.
У даному випадку в поясненнях ОСОБА_1 не зазначено, які підстави слугували для проведення поверхневої перевірки зупиненого ними транспортного засобу. Вказане також підтверджується відеозаписом з боді камери поліцейського.
Однак суд дійшов висновку, що законних підстав вважати, що у зупиненому транспортному засобі знаходилися підозрілі речі, у поліцейських не було, адже доказів на підтвердження даного факту до матеріалів справи не додано і вимога поліцейських без наявності достатніх підстав вважати, що в транспортному засобі дійсно знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб, є перевищенням влади і не можна визнати як законне розпорядження або вимогу поліцейського.
Крім того, з наданого до суду відеозапису вбачається, що зупинений транспортний засіб не належить ОСОБА_10 на праві власності, також поліцейському не надавалося свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а в матеріалах справи відсутні відомості та докази будь-якого відношення ОСОБА_10 до автомобіля. Тому підстави звернення поліцейського до дочки останнього з указаною вимогою щодо такого автомобіля є безпідставними.
Про відсутність правових підстав для вимоги оглянути транспортний засіб є і та обставина, що ОСОБА_10 та його донька доставлені до відділу поліції і у такому у порядку, передбаченому ст. 237 КПК України не проведено огляду транспортного засобу, що вказує на формальний підхід поліцейського до складання рапорту та безпідставну вимогу щодо огляду транспортного засобу.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат між сторонами зі сплати судового збору у даній справі не здійснюється.
Керуючись статтями 14, 243-246, 255, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 28.11.2025.

Суддя О.В. Царікова