Справа № 320/18682/25
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - апелянт/відповідач/ГУ ПФУ в м. Києві) про:

- визнання протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови поновити з 01 січня 2025 року ОСОБА_1 виплату пенсії в повному її розмірі, призначеному відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України» та рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року по справі № 640/10399/21;

- зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 01 січня 2025 року ОСОБА_1 перерахунок (нарахування) та виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України» та рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року по справі № 640/10399/21, розмір якої перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, без застосування обмеження максимального розміру пенсії встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» та без застосування коефіцієнтів встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що ГУ ПФУ в м. Києві протиправно відмовлено у здійсненні виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром, попри наявність судових рішень та правових висновків Конституційного Суду України, якими положення про встановлення такого обмеження визнано неконституційними. Наголосив, що пенсія, призначена відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України», є складовою соціальних гарантій держави і може бути змінена лише шляхом внесення змін до цього Закону, а не підзаконними актами. Застосування постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» від 03 січня 2025 року № 1 як підстави для обмеження розміру пенсії суперечить положенням Конституції України. Законодавством не передбачено можливості обмеження розміру пенсій, призначених народним депутатам, а будь-які відрахування з таких пенсій можливі виключно у випадках, передбачених законом. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року у справі № 640/10339/21 вже було встановлено розмір пенсії у сумі 41 479, 15 грн без обмеження максимальним розміром, і це рішення є чинним і підлягає обов`язковому виконанню. Тому дії ГУ ПФУ у м. Києві, яке з 01 січня 2025 року зменшило розмір виплати до 29 792, 48 грн, є протиправними та такими, що порушують принцип правової визначеності і заборону звуження змісту та обсягу вже існуючих прав. При цьому, положення постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» від 03 січня 2025 року № 1 ухвалені без належної правової підстави, поза межами компетенції уряду, оскільки питання соціального захисту та визначення розмірів пенсій належать до виключних повноважень Верховної Ради України. Крім того, Указ Президента України про введення воєнного стану не містить конкретного переліку обмежень конституційних прав, зокрема на соціальний захист, а тому застосування урядом коефіцієнтів для зменшення пенсій у період воєнного стану не має правового обґрунтування.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо виплати ОСОБА_1 пенсії, починаючи з 01 січня 2025 року з урахуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03 січня 2025 року «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану».

Зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, призначеної згідно Закону України «Про статус народного депутата України», без урахування коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2021 року у справі № 640/10339/21, починаючи з 01 січня 2025 року та фактично виплачених сум.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в м. Києві понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 1 211, 20 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійне забезпечення народних депутатів регулюється спеціальними законами, а саме: Законом України «Про статус народного депутата України» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а відтак зміна умов та норм такого забезпечення можлива виключно шляхом внесення змін саме до цих законів, а не до закону про Державний бюджет чи постанов Кабінету Міністрів України. Стаття 46 Конституції України (право на соціальний захист) не була обмежена Указом Президента України № 64/2022 про введення воєнного стану, тому тимчасове застосування коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачене статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постановою Кабінету Міністрів України «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» від 03 січня 2025 року № 1, фактично встановлює інше, додаткове регулювання пенсійних відносин, яке суперечить вказаним спеціальним законам і правовим позиціям Конституційного Суду України щодо неприпустимості зміни змісту й обсягу соціальних гарантій законом про бюджет. Зазначив щодо обов`язковості виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 640/10339/21, яким уже було закріплено право позивача на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром, а відповідач, застосувавши з 01 січня 2025 року знижувальні коефіцієнти й зменшивши розмір пенсії з 41 479, 15 грн до 29 792, 48 грн, фактично не взяв до уваги це судове рішення й діяв поза межами наданих повноважень і не у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в м. Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апелянт зазначив, що суд не врахував положення статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» від 03 січня 2025 року № 1, якими прямо встановлено порядок виплати пенсій у період воєнного стану із застосуванням понижувальних коефіцієнтів до сум, що перевищують десять прожиткових мінімумів. ГУ ПФУ в м. Києві діяло у межах повноважень, визначених законодавством, а тому не могло здійснювати виплату пенсії у розмірі, що перевищує встановлені законодавцем обмеження. Бюджетний кодекс України забороняє здійснювати видатки, не передбачені законом про Державний бюджет, а фінансування Пенсійного фонду здійснюється в межах бюджетних асигнувань. Тому вимоги суду першої інстанції щодо поновлення виплат без застосування обмежень суперечать нормам бюджетного законодавства та можуть призвести до неправомірного витрачання коштів державного бюджету. Апелянт також послався на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки застосування постанова Кабінету Міністрів України «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» від 03 січня 2025 року № 1 є обов`язковою для всіх територіальних органів Пенсійного фонду України, а рішення суду фактично зобов`язує відповідача вийти за межі чинних нормативно-правових актів. Факт воєнного стану та введені ним обмеження не можуть розцінюватися як звуження конституційних прав, оскільки це тимчасовий захід, зумовлений необхідністю забезпечення збалансованості державних фінансів і соціальної стабільності.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України» від 17 листопада 1992 року № 2790-XII, починаючи з 13 липня 2011 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 липня 2021 року у справі № 640/10339/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98517052) зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без встановлення обмежень максимального розміру пенсії на підставі довідки (листа) Верховної Ради України № 15/13- 2021/43478 від 15 лютого 2021 року та зняти обмеження і виплачувати без обмежень із збереженням нарахування пенсії на момент її призначення у розмірі 90 відсотків заробітної плати та 35 відсотків від прожиткового мінімуму, та із збереженням проценту нарахування індексації пенсії з виплатою різниці між розмірами перерахованої та виплачуваної пенсії за минулий час з 30 березня 2021 року.

На виконання вказаного вище рішення суду ГУ ПФУ в м. Києві здійснено перерахунок пенсії, після проведення якого розмір пенсії позивача з 30 березня 2021 року, як вказав позивач та не спростовано відповідачем, становив 41 479, 15 грн.

З 01 січня 2025 року позивачу проведено перерахунок пенсії та її розмір визначено - 29 792,48 грн, тобто зменшено на 11 686, 67 грн.

У лютому 2025 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві з заявою щодо здійснення перерахунку пенсії без встановлення будь-яких обмежень максимального розміру пенсії та із збереженням нарахування пенсії на момент її призначення.

Листом від 20 березня 2025 року № 12908-10481/Ш-02/8-2600/25 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача про те, що розмір пенсії з 01 січня 2025 року виплачується відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» від 03 січня 2025 року № 1, оскільки позивач не відноситься до осіб, передбачених пунктом 2 зазначеної постанови.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо обмеження максимального розміру пенсії, позивач звернувся до суду.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Статус (права, обов`язки і відповідальність) народного депутата України, правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень визначено Законом України «Про статус народного депутата України» від 17 листопада 1992 року № 2790-XII.

Частиною дванадцятою статті 20 цього Закону встановлено, що пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Наведене свідчить про те, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення народного депутата України здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону України «Про статус народного депутата України» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 46 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік установлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Кабінету Міністрів України «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» від 03 січня 2025 року № 1 (далі - постанова Кабінету Міністрів України № 1) установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:

- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, 0,5;

- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, 0,4;

- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, 0,3;

- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, 0,2;

- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, 0,1.

Тобто, приписами Постанови № 1 запроваджено тимчасове (на 2025 рік) застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, які мають право на пенсію за Законом України «Про статус народного депутата України», коефіцієнтів зменшення пенсії, отже вказаними положеннями законодавства фактично встановлено інше (додаткове) регулювання відносин, відмінне від того, що встановлено Законом України «Про статус народного депутата України» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2 Постанови № 1 встановлено, що у період воєнного стану у 2025 році коефіцієнти, визначені пунктом 1 цієї постанови, не застосовуються до пенсій (пенсійних виплат) осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також до пенсій в разі втрати годувальника, призначених членам сім`ї загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб.

Водночас пунктом 3 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України передбачено, що у період воєнного стану у 2025 році коефіцієнти, визначені пунктом 1 цієї постанови, не застосовуються до пенсій (пенсійних виплат) осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також до пенсій в разі втрати годувальника, призначених членам сім`ї загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб.

З огляду на вказане, Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанова Кабінету Міністрів України № 1 фактично змінили підхід до визначення розміру пенсій, призначених на підставі Закону України «Про статус народного депутата України».

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності? (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року № 5-р/2018).

У даному випадку, Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми.

Конституція України не надає Закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Зазначене узгоджується з позицією Конституційного Суду України, викладеного у Рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп і від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Водночас, Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Отже, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі «Kopecky проти Словаччини» від 28 вересня 2004 року, заява № 44912/98).

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

Зазначені висновки викладені колегією суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду в рішенні від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22.

Крім того, у постанові від 09 червня 2022 року у справі № 520/2098/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

У рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 та від 30 листопада 2010 року № 22-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві; у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

В абзаці третьому пункту 4 мотивувальної частини рішення від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Відповідно до першого речення частини третьої статті 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відтак, у разі суперечності між правовими нормами Закону України про Державний бюджет України та правовими нормами спеціальних законів України, якими врегульовано ті ж самі правовідносини, застосуванню підлягають правові норми спеціальних законів України.

Колегія суддів звертає увагу, що суд не надає оцінку конституційності статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», а лише зазначає, що положення цього Закону у частині, яка суперечить Конституції України та спеціальному Закону, не можуть бути застосовані при вирішенні цього спору відповідно до статті 7 КАС України.

Таким чином, оскільки Законами України «Про статус народного депутата України», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено обмеження розміру пенсій, розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, шляхом застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів, тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» і постанови Кабінету Міністрів України № 1.

Отже, застосування при перерахунку пенсії, призначеної відповідно до цих Законів, постанови Кабінету Міністрів України, якою змінюються умови та/чи норми пенсійного забезпечення, зокрема постанови Кабінету Міністрів України № 1, є протиправним.

Застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) народним депутатам України, коефіцієнтів зменшення пенсії згідно статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пункту 1 Кабінету Міністрів України № 1 фактично призводить до обмеження конституційного права такої категорії осіб на належний соціальний захист, що передбачений спеціальним законом.

Отже, застосування при перерахунку пенсії, призначеної відповідно до цих Законів, постанови Кабінету Міністрів України, якою змінюються умови та/чи норми пенсійного забезпечення, зокрема постанови Кабінету Міністрів України № 1, є протиправним.

В постанові від 22 жовтня 2025 року у справі № 520/11006/25 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду констатував, що застосування при обчисленні (перерахунку) розміру пенсій положень статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та Постанови № 1, якими передбачено виплату таких пенсій, із застосуванням коефіцієнтів до суми пенсії, яка перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (що фактично призводить до обмеження розміру таких пенсій), є протиправним та таким, що обмежує гарантоване право на належний соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України, а застосування нормативно-правових актів, які не урегульовають умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України, свідчить про протиправне обмеження права особи на належний соціальний захист, що виходить за межі наданих пенсійному органу повноважень і є беззаперечною підставою для визнання протиправними його дій, а сума недоплаченої пенсії підлягає стягненню на користь позивача.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виплачувати позивачу пенсію без обмеження її максимальним розміром, зокрема і без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 1.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.