Справа № 203/7177/25
Суддя: Колесніченко О. В.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/7177/25
Провадження № 2-а/0203/47/2025
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

за участю секретаря Сердягіної О.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНР № 5743248 від 18 вересня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року позивач через свого представника Біжко Ю.О. звернувся до суду з позовом до ГУНП у Вінницькій області, якого за клопотанням позивача ухвалою суду від 27 жовтня 2025 замінено на Департамент патрульної поліції, з вимогами скасувати постанову серії ЕНР № 5743248 від 18 вересня 2025 року поліцейського 1 взводу 4 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області капрала поліції Козачук А.М. про накладення стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн. через порушення вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху керування в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.49 перевищив швидкість руху на 27 км.год., рухаючись зі швидкістю 77 км./год., посилаючись на відсутність доказів порушення позивачем Правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови, зокрема пояснень свідків, фото-, відеофіксації порушення тощо. В супереч ч. 3 ст. 283 КУпАП в постанові відсутні посилання щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис вчиненого правопорушення, а до постанови не були долучені відеозаписи на які є посилання у п.7. Окрім цього, інспектором порушено право позивача на правову допомогу під час розгляду справи на місці зупинки. Отже, позивач вважає, що зазначене у своїй сукупності свідчить про порушення інспектором прав позивача під час розгляду справи, і як наслідок, інспектором порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому просив скасувати постанову серії ЕАР № 6393437 від 11 січня 2023 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 жовтня 2025 року вказана позовна заява передана судді Центрального районного суду міста Дніпра 08 жовтня 2025 року.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 17 жовтня 2025 року, після усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухали від 13 жовтня 2025 року, позовна заява прийнята до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 27 жовтня 2025 року за клопотанням представника позивача замінено відповідача на Департамент патрульної поліції.

04 листопада 2025 року відповідач ДПП України через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подав відзив на позов, в якому позов не визнав повністю, навівши на спростування доводів позивача аргументи фіксації правопорушення ручним лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобі із функцією фото- та відео фіксації TruCam, що має свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/33011, чинного до 20 березня 2026 року, згідно якого прилад придатний для ручного та автоматичного режимах, та згідно долучених фотографій та відеозапису з цього приладу зафіксований автомобіль позивача зі швидкістю руху 77 км/год, що навіть з урахуванням допустимої похибки у 2 км/год. свідчить про перевищення позивачем допустимої у 50 км/год в населеному пункті швидкості руху. Крім того, поліцейським був дотриманий порядок розгляду справи, оскільки після виявлення правопорушенні і зупинки транспортного засобу саме за усним клопотанням позивача розгляд відкладено на 18 вересня 2025 року, про що його повідомлено, однак у призначену день та час позивач не прибув, у зв`язку з чим розгляд здійснений у його відсутність з винесенням постанови. Доводи позивача про відсутність відеозапису з боді камер не спростовують обставини вчинення правопорушення, зафіксованого у належний спосіб вимірювальним приладом з додаванням до відзиву фото та відеозапису.

10 листопада 2025 року позивач через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій на спростування аргументів відповідача навів свої доводи про відсутність належних та допустимих доказів вчинення ним правопорушення, а єдиним доказом вчинення правопорушення так і залишлась оскаржувана постанова, що не підтверджує викладені в ній обставини, оскільки вказані в цій постанові відео з бодікамер так і не додані і за твердженням відповідача у відзиві не збереглися за строком зберігання. Крім того, доданий відеозапис з приладу TruCam підтверджує обставини тримання його поліцейським в руках, що вочевидь спотворює результат вимірювань, є порушенням з боку відповідача і збільшує похибку, а тому цей доказ не підтверджує фактичних обставин інкримінованого правопорушення, у зв`язку з чим позивач наполягав на задоволенні його позову і скасуванні оскаржуваної постанови.

В судове засіданні не прибули усі учасники та представник позивача у заяві від 21 листопада 2025 року, а представник відповідача у відзиві клопотали про розгляд справи у їх відсутності, підтримавши кожен викладену у своїх заявах по суті справи позицію, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та без фіксації процесу технічними засобами.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ЕНА № 5749248 від 18 вересня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, водій ОСОБА_1 11 вересня 2025 року о 13:43:42 год., у м. Вінниці, АД М-30 377 км., керуючи транспортним засобом «Volkswagen T-Rok», н.з. НОМЕР_1 , в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.49 перевищив швидкість руху на 27 км/год, рухався зі швидкістю 77 км/год, швидкість вимірювалась приладом TruCam 8446, відеореєстратором 472317, 472795, чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, внаслідок чого поліцейським 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області капралом поліції Козачук А.М. винесена вказана постанова, за якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 26-26-зворот).

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У ст. 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР).

Відповідно до п. 1.1 ПДР останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Пунктом 5.49 ПДР визначені вимоги до знаку «Початок населеного пункту», який має містити найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Водночас, судом враховується, що положення ст. 251 КпАП України закріплюють, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом положень ч.ч. 3, 8 ст. 79 КАС України відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються. Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою, зокрема, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, положеннями ст. ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено можливість використання поліцією застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

З матеріалів справи видно, що факт руху автомобіля, яким керував позивач, зі швидкістю 77 км/год, підтверджується фотознімками, та відеозаписом, здійсненим за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam 8446, що долучені до відзиву (а.с.68).

Суд звертає увагу, що лазерний вимірювач швидкості TruCam є, насамперед, засобом вимірювання із допоміжною функцією фото- та відеофіксації, який конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань, що випливає із змісту Методичних рекомендації щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Разом з тим, наразі даний прилад не визначає точне місце вчинення правопорушення.

В оскаржуваній постанові у п.6 зазначено, що правопорушення зафіксовано приладом TruCam 8446 та відеореєстратором 472317, 472795, а у пункті 7 зазначено про додаток у вигляді відеозапису № 472310, проте ні до постанови, ні до відзиву вказані відеозаписи відеорєстратора не додані, з яких можливо було б встановити місце вчинення адміністративного правопорушення, а також обставини зупинки траснпортного засобу та дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення. Натомість, у своєму відзиві відповідач констатував обставини відсутності такого доказу у виді відеозапису з відеореєстраторів поліцейських у зв`язку зі спливом терміну зберігання відеозаписів, а інших доказів на підтвердження місця вчинення адміністративного правопорушення відповідачем суду не надано.

Разом з тим, відповідачем не надано і підтвердження обставин перевищення швидкості руху позивачем у зоні дії дорожнього знаку 5.49 «Початок населеного пункту» та в межах якого населеного пункту відбулася ця подія, оскільки автодорога М-30 є автодорогою, що проходить через всю державу через міста Стрий Тернопіль Вінниця Умань Кропивницький Знам`янка Дніпро Луганськ КПП «Ізварине» та жодних даних в межах якого населеного пункту знаходиться 377 км. матеріали справи не місять, а місцем вчинення зазначений 377 км. автодороги М-30, тобто місце, що не містить ні назви міста, села, селища, вулиці, будинку, тощо, що притаманне населеному пункту, у разі перебування в його межах.

Відповідно, зазначені дані не дають підстави стверджувати, що фіксація швидкості здійснювалася працівником патрульної поліції у межах населеного пункту.

Наразі, на можливості використання в якості доказів відомостей Google Maps звернув увагу Верховний Суд у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 420/4540/22, зазначаючи, що, «…враховуючи сучасний розвиток інформаційних та цифрових технологій, дані з Google Maps, який є безкоштовним картографічним веб-сервісом від компанії Google, а також набором застосунків, побудованих на основі цього сервісу й інших технологій Google, можна вважати допустимим та достовірними доказами, оскільки вони збираються з різних джерел, таких як супутники, автомобільні камери, додатки користувачів та інших джерел, а також з урахуванням того, що Google постійно оновлює та перевіряє дані, щоб забезпечити їх точність та актуальність.».

Зважаючи на це, судом на підставі даних карт Google Maps за наведеними відповідачем координатами - 377 км. АД М-30, встановлено, що вказаний відрізок автодороги міжнародного значення не перебуває в межах міста Вінниці, як на те є посилання у постанові.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному прав, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У свою чергу, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

З аналізу вищезазначених норм процесуального права та доказів, які містяться в матеріалах справи та зібрані судом слідує, що відповідачем не доведено належними та допустимим доказами скоєння позивачем порушення ПДР.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, крім іншого, заявляти клопотання та при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно з ч. 2 ст. 279 КУпАП посадова особа, що розглядає справу, після оголошення того, яка справа підлягає розгляду та хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Отже, слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку працівником поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а.

Як встановлено судом єдиним доказом фактичної зупинки транспортного засобу поліцейським після виявлення правопорушення, дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, дотримання вимог ст. 268 КУпАП, на які посилається відповідач у п.п.6, 7 постанови та у відзиві на позов, стали відеозаписи з камер поліцейського №№ 472317, 472795, 472310, які фактично до постанови не додані, як і не надані суду, хоч би і з поважних причин знищення за строком зберігання, у зв`язку з чим встановити судом об`єктивну сторону правопорушення фактично неможливо, а тому належить дійти висновку, що відповідачем свій обов`язок ч.2 ст. 77 КАС України не виконано і не доведено поза розумним сумнівом належними, допустимими та достатніми доказами правомірність притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відтак, зважаючи на те, що відповідачем у справі, за встановлених обставин відсутності в оскаржуваній постанові належним чином місця вчинення адміністративного правопорушення, що стало наслідком зупинення автомобіля під керуванням позивача за порушення пунктів ПДР, в сукупності з оцінкою відсутності будь-яких належних та допустимих доказів відповідача на спростування тверджень позивача, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено юридичного складу адміністративного правопорушення, зокрема, його об`єктивної сторони.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а ефективність засобів правового захисту прав позивача вимагає розв`язання питання щодо підстав його юридичної відповідальності, щоб надавало можливість розглянути справу по суті відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП була забезпечена з повним захистом прав від тривання їх порушення правовою невизначеністю. Достатнім засобом правового захисту буде вирішення питання про адміністративну відповідальність позивача по суті, на підставі чого адміністративному суду належить згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України та у відповідності зі ст. 293 КУпАП скасувати оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закрити за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України судовий збір в розмірі 605,60 грн. слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 6-9, 77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 286, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНР № 5743248 від 18 вересня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову серії ЕНР № 5743248 від 18 вересня 2025 року, винесену інспектором поліцейським 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області капрала поліції Козачук А.М. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3) судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Рішення набирає законної сили з плином десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення дня, впродовж яких може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Колесніченко