Справа № 380/2767/25
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2025-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2025 рокусправа № 380/2767/25
зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Петровської А.М.,

представника відповідача Задерецького А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення

в с т а н о в и в :

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 9 Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.01.2025 за № 28 Про результати виконання мобілізаційних завдань територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки Львівської області в період з 01 січня по 19 січня 2025 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Позов обґрунтований тим, що районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки Львівської області було виконано планове завдання, визначене ІНФОРМАЦІЯ_1 на січень 2025 року, в обсязі лише 30 %, що призвело до несвоєчасного та неповного комплектування військових частин, навчальних центрів людськими мобілізаційними ресурсами. Виконати визначене на період з 01 по 19 січня 2025 року планове завдання не вдалося жодному колективу районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відділу районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Разом з тим, календарний місяць січень складається із 31-го дня, а не із 19 днів, а із змісту оскаржуваного наказу вбачається, що мобілізаційне завдання формувалось саме на цілий календарний місяць, тобто на 31 день, а не 19 днів. Приступивши до виконання посадових обов`язків на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач неодноразово звертався до відповідача і за прямим підпорядкуванням на до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 із відповідними листами щодо необхідності забезпечення працівниками та зменшення мобілізаційного завдання, проте всі його звернення залишились без відповіді. Отже, відповідачу, починаючи із грудня 2024 року та по дату видачі оскаржуваного наказу було достовірно відомо про об`єктивну неможливість виконати ІНФОРМАЦІЯ_4 мобілізаційного завдання. Позивач також зазначає, що оскаржуваний наказ не містить детальної інформації щодо дисциплінарного проступку позивача, а саме: не зазначено в чому саме полягало невиконання ним службових обов`язків, що визначають обсяг завдань, що призвело до невиконання планових завдань; не зазначено, які саме дії або бездіяльність позивача спричинили невиконання завдань, не проаналізовано вжиті позивачем заходи, спрямовані на виконання планових завдань, не визначено ступеню вини позивача щодо причин невиконання планових завдань.

06.03.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив у позові відмовити повністю. Відзив обґрунтований тим, що за результатом, проведеної з 01 по 19 січня 2025 року підлеглими підрозділами роботи з виконання заходів призову на військову службу під час мобілізації було проведено аналіз виконання визначених завдань мобілізації людських ресурсів ІНФОРМАЦІЯ_5 з 01 по 19 2025 року, який подано до вищого органу та доведено до підпорядкованих структурних підрозділів. В результаті проведеного аналізу щоденного планового завдання поставки офіцерів запасу, поставки до військових частин, поставки змінного складу до навчальних центрів, встановлено підрозділи, гірші та найгірші показники яких, призвели до невиконання поставленого завдання Львівській області. Так ІНФОРМАЦІЯ_6 не здійснив поставку жодного військовозобов`язаного 11.01.2025, 13.01.2025, 16.01.2025 та 18.01.2025 (4 дні). Тобто підрозділ, який очолює позивач із трьох найгірших підрозділів найбільшу кількість днів не здійснив поставки людського мобілізаційного ресурсу. При обранні виду дисциплінарного стягнення враховано показник виконання плану поставки.

При цьому позивач у позовній заяві не заперечує незабезпечення виконання ним поставленого завдання, а лише наводить свої міркування, які не вплинули на прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

25.07.2025 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, у яких зазначив, що клопотання позивача зареєстровані як вихідний документ ІНФОРМАЦІЯ_7 , підписані позивачем як начальником структурного підрозділу та розцінені як доповідь на проблемне питання про проведенні заходів мобілізації, у зв`язку з чим не розглядалося як пропозиція, заява чи скарга, на яку є відповідна вимога щодо надання письмової відповіді за результатами їх розгляду. Щодо укомплектованості посад станом на 02.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_8 був укомплектований на 78% (49 з 59). В той же час інші територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, які були укомплектовані ще меншою кількістю особового складу. Тобто, підрозділ, який очолював позивач не був найменш укомплектованим серед інших підрозділів.

Прийняття рішення про зменшення планового завдання одному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки тягне за собою збільшення планового завдання іншим структурним підрозділам, що в свою чергу потягне за собою ймовірність більшого показника його невиконання та як наслідок притягнення до дисциплінарної відповідальності за надання додаткового планового завдання.

Відповідач вважає, що позивач під час розгляду справи в суді не навів обставини, які б перешкоджали йому здійснювати заходи, передбачені пунктом 6 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

Відповідач акцентує увагу на тому, що факт невиконання планового завдання не заперечується позивачем.

При притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності враховано характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, що і було зроблено начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 при обранні виду дисциплінарного стягнення відносно тих начальників, які не виконали поставлене завдання.

25.07.2025 представник позивача долучив додаткові докази.

11.09.2025 представник позивача долучив додаткові докази.

23.10.2025 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача щодо територіальних громад, які входять в зону відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_7 .

У судове засідання позивач та його представник не з`явились. Представник позивача 14.11.2025 подав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити у позові повністю.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 17.02.2025 суддя прийняв заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 30.04.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Позивач проходить військову службу на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 28 від 21 січня 2025 року «Про результати виконання мобілізаційних завдань територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки Львівської області в період з 01 січня по 19 січня 2025 року» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статей 11, 16, 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, на підставі проведеного аналізу виконання визначених завдань мобілізації людських ресурсів ІНФОРМАЦІЯ_5 з 01 по 19 січня 2025 року.

Вважаючи згаданий наказ протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV ( надалі за текстом - Статут № 548-XIV), визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом №548-XIV керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України.

Відповідно до статті 4 Статуту №548-XIV повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 11 Статуту №548-XIV, визначаючи необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Стаття 16 Статуту №548-XIV передбачає, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 26 Статуту №548-XIV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Стаття 28 Статуту №548-XIV визначає, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно зі статтею 30 Статуту №548-XIV начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Відповідно до статті 58 Статуту №548-XIV командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 59 Статуту №548-XIV позивач зобов`язаний:

- планувати роботу, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення). вживати заходів для охорони державної таємниці;

- об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази;

- встановлювати у районному ТЦК та СП та його підпорядкованих відділах такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки ( надалі за текстом - Положення №154).

Згідно з пунктом 1 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до пункту 2 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

Пункт 3 Положення № 154 визначає, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки очолюють керівники, які організовують діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Завдання територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки передбачені пунктом 8 Положення № 154, а саме: виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Пункт 7 Положення №154 визначає, що з метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби). які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно із пунктом 14 Положення №154 керівник районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідає, зокрема, за:

- військовий облік призовників військовозобов`язаних та резервістів: мобілізаційну готовність територіального центру комплектування та соціальної підтримки; своєчасне та повне виконання завдань, покладених на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки;

- здійснення заходів оповіщення та призову громадян на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву) та на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. відповідно до порядку мобілізаційного розгортання, визначеного Міноборони та Генеральним штабом Збройних Сил, а також на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З огляду на згадані норми, суд висновує, що позивач, перебуваючи на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 персонально відповідає перед державою за якість, своєчасність та повноту виконання поставленого начальником завдання ввіреним йому структурним підрозділом.

Загальновідомим фактом є те, що в Україні з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Указом Президента України № 69/2022 оголошено та проводиться загальна мобілізація.

Дія згаданого Указу продовжена і станом на час видання оскаржуваного наказу.

Відповідно до пункту 4 згаданого Указу призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України. Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Пункт 5 згаданого Указу зобов`язує Генеральний штаб Збройних Сил України визначити черговість та обсяги призову військовозобов`язаних, резервістів та транспортних засобів національної економіки в межах загального строку мобілізації. Генеральним штабом визначено завдання щодо проведення заходів призову, що доведено за підпорядкованістю.

Так, з метою виконання завдання визначеного уповноваженим органом на виконання згаданого Указу, розпорядженням Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 доведені завдання з поставки людських ресурсів. Для контролю за здійсненням виконання планового завдання розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 наприкінці кожного тижня до начальників ІНФОРМАЦІЯ_5 та відділів доводилося планове завдання з призову та поставки людських мобілізаційних ресурсів.

За результатом проведеної з 01 по 19 січня 2025 року підлеглими підрозділами роботи з виконання заходів призову на військову службу під час мобілізації проведено аналіз виконання визначених завдань мобілізації людських ресурсів ІНФОРМАЦІЯ_5 з 01 по 19 січня 2025 року, який подано до вищого органу та доведено до підпорядкованих структурних підрозділів.

За результатами проведеного аналізу щоденного планового завдання поставки офіцерів запасу, поставки до військових частин, поставки змінного складу до навчальних центрів, встановлено підрозділи, гірші та найгірші показники яких, призвели до невиконання поставленого завдання Львівській області.

Так, в проведеному аналізі виконання визначених завдань мобілізації людських ресурсів ІНФОРМАЦІЯ_5 з 01 січня по 19 січня 2025 року від 21 січня 2025 року встановлено, що:

- найгірші результати з виконання поставлених завдань були, зокрема, у ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

- черговість та виконання завдань до пріоритетних навчальних центрів, в які мали бути поставлені військовозобов`язані у першу та у другу чергу: ІНФОРМАЦІЯ_9 (0%).

З врахуванням зазначеного вбачається, що найгірші показники були, зокрема, у ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Також, в Аналізі виконання визначених завдань мобілізації людських ресурсів ІНФОРМАЦІЯ_5 з 01 січня по 19 січня 2025 року від 21 січня 2025 року відображено щоденне виконання мобілізаційних заходів за вказаний період січня 2025 року, яким встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 не здійснив поставку жодного військовозобов`язаного 11.01.2025, 13.01.2025, 16.01.2025 та 18.01.2025 (4 дні).

У зв`язку з чим, відповідач виснував, що підрозділ, який очолює позивач, має один з найнижчих показників виконання мобілізаційного завдання.

Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (надалі за текстом - Статут № 551-XIV), визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно з пунктом 1 Статуту № 551-XIV військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до пункту 3 Статуту № 551-XIV військова дисципліна досягається зокрема шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Як визначено пунктом 5 Статуту № 551-XIV за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Відповідно до пункту 8 Статуту № 551-XIV командири, посади яких у згаданому Статуті не визначені, користуються дисциплінарною владою стосовно підлеглих військовослужбовців згідно з військовим званням, передбаченим їх посадою, зокрема полковник - владою командира бригади (полку, корабля 1 рангу).

Пункт 45 Статуту № 551-XIV визначає, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Пункт 48 Статуту № 551-XIV визначає види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на військовослужбовців: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г)позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д)пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є)пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно з пунктом 55 Статуту № 551-XIV командир бригади (полку, корабля 1 рангу) має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а"-"ґ", а також пунктами "д"- "ж" (до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) статті 48 згаданого Статуту.

Пункт 83 Статуту № 551-XIV вказує, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені згаданим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Отже, відповідач в межах повноважень, наданих Статутом № 551-XIV, притягнув позивача, як і інших начальників ІНФОРМАЦІЯ_5 , до дисциплінарної відповідальності та наклав дисциплінарне стягнення, що відповідає його дисциплінарній владі.

Суд відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 02.08.2023 у справі №420/13302/20, у якій зазначено, що дисциплінарна відповідальність керівників має властиві їй особливості, обумовлені їхнім статусом, оскільки керівники особисто відповідають за виконання функцій, покладених на очолюваний ним підрозділ. Керівники несуть дисциплінарну відповідальність у порядку підлеглості. Існування такого виду відповідальності зумовлено особливістю характеру управлінських дій керівника. Керівник несе відповідальність як за свої власні дії, так і відповідає за діяльність підлеглих по службі працівників, тобто за організацію виконання трудовим колективом державної установи функцій і завдань, покладених на неї законодавством.

Відповідно до пункту 86 Статуту № 551-XIV під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Суд зазначає, що позивач не оспорює факт невиконання, очолюваним ним підрозділом, плану поставки людських мобілізаційних ресурсів.

Відповідач, обираючи вид дисциплінарного стягнення, накладеного на позивача, на підставі даних Аналізу виконання визначених завдань мобілізації людських ресурсів ІНФОРМАЦІЯ_5 з 01.01. по 19.01.2025 відповідач врахував, що на виконання завдання з поставки ресурсів до навчальних центрів: ІНФОРМАЦІЯ_9 не здійснив поставки жодного військовозобов`язаного; ІНФОРМАЦІЯ_5 (3 чол.) і ІНФОРМАЦІЯ_5 (1 чол.) здійснено поставку військовозобов`язаних до в/ч, яка визначена першочерговою, що доведено відповідним розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 у таку частину не поставив жодного військовозобов`язаного; Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.01.2025 № 2 «Про результати виконання мобілізаційних завдань територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки Львівської області в період з 1 грудня по 31 грудня 2024 року» позивача за недотримання статей 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що призвело до низьких показників при виконанні планових завдань притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення «догана»; позивач проходив службу на посадах в територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військові комісаріати) з березня 2019 року по 29.09.2023 та з 14.11.2024 і дотепер. На посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває з 08.2021; позивач вже у другому аналізі виконання планового завдання підряд не зміг показати приклад дисциплінованості, вимогливості, визначення виконання тих завдань, які могли бути виконані, що покращило б показники.

В ході розгляду справи позивач такі обставини не оспорював.

Щодо аргументів позивача про те, що накладенню дисциплінарного стягнення мало передувати проведення службового розслідування, суд зазначає таке.

Пункт 84 Статуту № 551-XIV визначає, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Отже, Статут № 551-XIV передбачає право, а не обов`язок командира призначити службове розслідування перед накладенням на підлеглого дисциплінарного стягнення.

З врахуванням наявності фактів невиконання завдань, що підтверджується цифровими показниками в аналізі виконання визначених завдань мобілізації людських ресурсів ІНФОРМАЦІЯ_10 мав право накласти дисциплінарне стягнення на позивача без проведення службового розслідування. У зв`язку з цим у позивача не відбирались пояснення перед накладенням дисциплінарного стягнення.

Суд в ході розгляду справи не встановив обставин, які б свідчили про те, що службове розслідування могло б уточнити причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення та ступеня вини позивача. У зв`язку з цим, суд вважає, що проведення службового розслідування перед накладенням дисциплінарного стягнення на позивача не було необхідним у спірному випадку.

Щодо аргументів позивача про бездіяльність відповідача з розгляду його звернень про заборону відправлення у довготривалі відрядження, переміщення особового складу та питання зменшення планового завдання з поставки людських мобілізаційних ресурсів до військових частин на грудень 2024 року, суд зазначає таке.

Відповідач не заперечив факт надходження та реєстрації звернень позивача від 05.12.2024 №5020, від 05.12.2024 №5021, від 11.01.2025 №119, пов`язаних із комплектацією підрозділу, зменшення плану поставки людського мобілізаційного ресурсу. Також відповідач зазначає, що звернення позивача сприймались як доповіді щодо проблемного питання та відповідно не потребували надання відповіді.

Суд у вимірі спірних відносин зазначає, що відсутність відповідей на звернення позивача, не впливає на правомірність оскарженого рішення відповідача. Крім цього, позивач не оскаржує таку бездіяльність, відповідно такі обставини не належать до предмета доказування у справі.

Відповідач зазначив, що за результатом направлення робочої групи до ІНФОРМАЦІЯ_2 з питань, викладених у клопотаннях позивача, встановлено, що станом на 12.12.2024 у відділенні мобілізаційної роботи за штатом 9 осіб, за списком 8 осіб, а в цілому ІНФОРМАЦІЯ_8 укомплектований на 78% (49 працівників з 59 працівників); інформація щодо довготривалих відряджень особового складу не підтвердилась; укомплектованість підрозділу, який безпосередньо займається проведенням заходів мобілізації становить майже 100%. У зв`язку з чим, підстав для звернення до керівництва вищого рівня не встановлено.

Такі обставини позивач у ході судового розгляду справи не заперечив.

Суд звертає увагу на те, що розподіл мобілізаційного завдання на поставку людських мобілізаційних ресурсів для всіх територіальних центрів Львівської області проведено мобілізаційним відділом ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розрахунок обсягу завдання з призову військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться Генеральним штабом Збройних Сил України з урахуванням:

- можливості проведення підготовки;

- потреби підрозділів;

- рішення щодо потреби у доукомплектованості та покритті втрат.

При обрахунку розподілу завдань враховується:

- кількість військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку, в тому числі, які не підлягають призову у зв`язку з наявністю підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» та відсутні за місцем реєстрації;

- кількість військовозобов`язаних, які підлягають призову;

- кількість осіб, які пройшли медичний огляд та мають висновки щодо придатності в окремих військових формуваннях.

Планове завдання на 01.01.2025 - 19.01.2025 розраховане на підставі відповідних підкартотек військового обліку.

Суд наголошує на тому, що питання розподілу мобілізаційного завдання на поставку людських мобілізаційних ресурсів, в тому числі зменшення плану поставки, належить до виключної компетенції уповноважених органів військового управління, та у вимірі спірних відносин, не належить до предмета доказування у справі.

Щодо аргументів позивача про те, що ним вжито достатніх заходів для виконання плану поставки людських мобілізаційних ресурсів, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 6 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 позивач як керівник мав вжити заходів щодо:

- оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу;

- прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

- проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби;

- перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення;

- документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації;

- відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.

Суд з листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 22.10.2025 №2986/І встановив, що в зону відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_7 входять Стрілківська ОТГ, Добромильська ОТГ, Хирівська ОТГ та Старосамбірська ОТГ із повним зазначенням найменувань населених пунктів.

Позивач зазначає, що ним скеровувались відповідні розпорядження до органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів з метою виконання плану поставки людського мобілізаційного ресурсу.

Суд дослідив, подані представником позивача докази на обґрунтування таких доводів, та встановив таке.

На виконання розпоряджень ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо оповіщень військовозобов`язаних та резервістів отримано відповіді:

- від 23.01.2024 №99 від Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області;

- від 09.12.2024 №937 від Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області;

- від 27.10.2025 №2/08-24 від Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області;

- від 30.01.2025 №7/02-26 від Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області;

- від Старостинського округу №1 на розпорядження №22/1 від 21.02.2024;

- від Старостинського округу №2 від 22.02.2024 на розпорядження №22/1 від 21.02.2024;

- від Старостинського округу №6 від 22.02.2024;

- звіт від Старостинського округу №7 від 23.02.2024 №17;

- від Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області від 23.04.2024 №28;

- від виконавчого комітету Білицького старостинського округу Самбірського району Львівської області від 12.2023 №90 на розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_5 №298/10 від 27.11.2023;

- від Княжпільському старостинському округу №4 Добромильської міської ради;

- від Болозівського страстинського округу №7 Добромильської міської ради;

- від Тернавського старостинського округу на розпорядження РТЦК №28 від 07.02.2023 №1045;

- Старостинського округу №2 Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області від 15.02.2023 на розпорядження РТЦК №28 від 07.02.2023.

Аналіз отриманих відомостей дає підстави суду вважати, що, по-перше, не всі населені пункти об`єднаних територіальних громад, які включені в зону відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_7 , охоплювались роботою щодо оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, необхідною для виконання плану поставки людського мобілізаційного ресурсу, а, по-друге, враховуючи дати підготовки відомостей (в основному 2023 рік та початок 2024 року), за виключенням відповіді від Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області від 09.12.2024 №937, не підтверджуються вчинення позивачем активних дій, спрямованих на виконання згаданого плану поставки.

Встановлені обставини в сукупності свідчать про те, що позивач як начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 не вчинив достатніх та належних дій для забезпечення виконання заходів, пов`язаних із виконанням мобілізаційних завдань.

Суд також акцентує увагу на тому, що у вимірі спірних відносин поза сферою судового контролю перебувають питання, пов`язані із визначенням достатності/недостатності кількості військовозобов`язаних, необхідної для виконання згаданого плану поставки.

Щодо аргументів позивача про те, що перевірка виконання планового завдання на січень 2025року здійснена лише за період з 01.01.2025 по 19.01.2025, суд такі відхиляє, оскільки відповідач темпорально не обмежений у здійсненні контролю за виконанням визначених завдань мобілізації людських ресурсів ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Щодо аргументів позивача про те, що накладення дисциплінарного стягнення зумовлено виключно та персонально до нього, у зв`язку із поновленням на посаді у судовому порядку, суд такі відхиляє, оскільки позивач не надав жодного належного, достовірного та допустимого доказу, на підтвердження таких обставин.

Суд також відхиляє аргументи позивача про те, що рішення суду у справі №380/30194/23 від 20.06.2024 не виконане, оскільки такі обставини не вплинули на накладення дисциплінарного стягнення.

З`ясовані судом обставини та докази, подані сторонами на їх обґрунтування, свідчать про те, що відповідач встановив характер, обставини та причини, вчиненого позивачем порушення службових обов`язків, його наслідки, ступінь вини у вчиненні дисциплінарного порушення, врахував попередню поведінку позивача, а тому відповідач мав достатні підстави для накладення на позивача дисциплінарного стягнення співмірного із тяжкістю вчиненого ним правопорушення.

З таких підстав суд висновує, що оскаржений наказ відповідача відповідає критеріям правомірності рішень, визначених частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у позові необхідно відмовити повністю.

V. Судові витрати

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат між сторонами відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та такий не сплачував.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення

відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 27 листопада 2025 року.

Суддя Гулик Андрій Григорович