Справа № 140/8900/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 140/8900/24 пров. № А/857/30791/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами виконавчого комітету Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року (головуючий суддя Дмитрук В.В., м. Луцьк) по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Голд Ярд» до департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю «Голд Ярд» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами виконавчого комітету Луцької міської ради, в якому просило:

1) визнати протиправним та скасувати рішення №А840748192 від 15.08.2024 про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень (реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ: MU01:5016-0448-4913-6802);

2) зобов`язати видати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки :06:000:2318 на об`єкт будівництва «Нове будівництво адміністративно-побутової будівлі та навісу в Прилуцькому старостинському окрузі, Луцької територіальної громади, Волинської області».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами виконавчого комітету Луцької міської ради А840748192 від 15.08.2024 про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень (реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ: MU01:5016-0448-4913-6802).

Зобов`язано департамент містобудування, земельних ресурсів та реклами виконавчого комітету Луцької міської ради видати товариству з обмеженою відповідальністю «Голд Ярд» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки :06:000:2318 на об`єкт будівництва «Нове будівництво адміністративно-побутової будівлі та навісу в Прилуцькому старостинському окрузі, Луцької територіальної громади, Волинської області».

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами виконавчого комітету Луцької міської ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Голд Ярд» сплачений судовий збір у розмірі 4 844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) гривень 80 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, департамент містобудування, земельних ресурсів та реклами виконавчого комітету Луцької міської ради оскаржив його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що 31.07.2024 Позивач ТзОВ «ҐОЛД ЯРД» звернувся через систему «ДІЯ» із заявою про видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:2318, площею 0,7000 га, на об`єкт будівництва «Нове будівництво адміністративно-побутової будівлі та навісу в Прилуцькому старостинському окрузі Луцької територіальної громади Волинської області.

15.08.2024 департаментом містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради прийнято рішення про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень № А840748192 (реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ: МШ1:5016-0448-4913-6802).

Підставою для відмови став пункт третій частини четвертої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно з яким містобудівні умови та обмеження не видаються у разі «невідповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні».

В обґрунтування свого рішення департамент містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради у відзиві зазначав, що статтею 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що містобудівні умови та обмеження надаються уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні.

Містобудівною документацією на місцевому рівні, згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», являються комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

При розгляді заяви ТЗОВ «Голд Ярд», департаментом містобудування, земельних ресурсів та реклами встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:2318, площею 0,7000 га, за містобудівними умовами та обмеженнями забудови якої звертався Позивач, знаходиться поза межами села Прилуцьке, на територію якого розроблено та затверджено генеральний план, згідно з рішенням Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 31.08.2018 №3-40/2018 «Про затвердження внесення змін до Генерального плану с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області», хоча і в межах Луцької міської територіальної громади.

Таким чином, враховуючи вищезазначені вимоги Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», для отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, яка знаходиться за межами населених пунктів територіальної громади, необхідна наявність затвердженого комплексного плану просторового розвитку території Луцької міської територіальної громади або детального плану території де знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:2318.

Жодного із зазначених документів містобудівної документації за місцем розташування даної земельної ділянки не розроблено та не затверджено.

Зокрема, на цей час комплексний план просторового розвитку території міської громади розробляється, згідно з рішенням Луцької міської ради від 29.05.2024 № 59/79 «Про розроблення Комплексного плану просторового розвитку території Луцької міської територіальної громади», та не є затвердженим у встановленому законодавством порядку, у зв`язку з чим ТзОВ «ГОЛД ЯРД» і було відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:2318.

На підтвердження своїх доводів, департаментом містобудування, земельних ресурсів та реклами до відзиву на позовну заяву було долучено копію вищезазначеного рішення Луцької міської ради від 29.05.2024 № 59/79, а також викопіювання з чинного Генерального плану с. Прилуцьке, затвердженого рішенням Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 31.08.2018 №3-40/2018, де чітко визначено межі села Прилуцьке (зазначено чорним штрих-пунктиром у викопіюванні), а також те, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:2318 знаходиться поза межами населеного пункту.

Позивач у своїх заявах по суті справи зазначав, що рішення департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень від 15.08.2024 № А840748192 (реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ: МШ 1:5016-0448-4913-6802) є незаконним, оскільки:

а) земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:2318, площею 0,7000 га, має код цільового призначення « 03.07. - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі», а тому ТзОВ «ГОЛД ЯРД», як власник даної земельної ділянки, має право на отримання містобудівних умов та обмежень забудови такої ділянки;

б) на територію, де знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:2318, розроблена містобудівна документація, оскільки рішенням Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 31.08.2018 № 3-40/2018 «Про затвердження внесення змін до Генерального плану с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області», нібито лише внесено зміни до Генерального плану села Прилуцьке від 1977 року, при цьому зменшивши вже наявні межі населеного пункту.

З даними твердженнями погодився суд першої інстанції, зазначивши наступне.

Проте, відповідно до частин першої, другої, тринадцятої статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У разі якщо територія територіальної громади не обмежується територією одного населеного пункту, генеральні плани населених пунктів у межах такої громади розробляються у складі комплексного плану або включаються до нього як складові відповідно до статті 16-1 цього Закону. Положення генеральних планів таких населених пунктів мають узгоджуватися з іншими положеннями комплексного плану.

Генеральні плани населених пунктів, включення до складу комплексного плану або необхідність розроблення яких не встановлена рішенням про затвердження комплексного плану, не розробляються. Планувальні рішення генеральних планів таких населених пунктів включаються до складу комплексного плану. Обсяг таких планувальних рішень затверджується Кабінетом Міністрів України.

Зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися за результатами містобудівного моніторингу не частіше одного разу на рік.

Такі зміни розробляються, узгоджуються та затверджуються в порядку, визначеному цим Законом для розроблення, узгодження та затвердження генерального плану населеного пункту та Законом України «Про землеустрій», а якщо територія територіальної громади не обмежується територією одного населеного пункту, - у порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про землеустрій» для розроблення, узгодження та затвердження комплексного плану.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про землеустрій», для встановлення або зміни меж адміністративно-територіальних одиниць розробляються проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

Разом з тим, генеральні плани населених пунктів (зміни до них) розробляються лише в наявних межах населених пунктів.

Таким чином, суд не взяв до уваги та не надав оцінку твердженням департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами щодо того, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:2318 знаходиться за межами населеного пункту, а також щодо відсутності розробленої містобудівної документації території, де знаходиться земельна ділянка, у зв`язку з чим видати містобудівні умови та обмеження не є можливим.

Також ТзОВ «Голд ЯРД» не виконав вимоги ухвали суду, не звертався до департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами щодо витребування інформації про діючі межі села Прилуцьке, таким чином не надавши докази на підтримку своїх позовних вимог.

Окремо зазначає, що територія за межами села Прилуцьке, де знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:2318, та яка позначена у наданому департаментом містобудування, земельних ресурсів та реклами викопіюванні із Генерального плану с. Прилуцьке, як «територія перспективної громадської забудови», не може братись до уваги, оскільки розроблялась для встановлення нових меж села Прилуцьке, які однак не були затверджені, та відповідно, не набули чинності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив таку залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТзОВ «Голд Ярд» є орендарем земельної ділянки площею 0,7000 га (кадастровий номер :06:000:2318).

Рішенням від 10.07.2024 №А610480739 (реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ: MU01:9092-2776-2725-7957) ТзОВ «ҐОЛД ЯРД» відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки :06:000:2318 на об`єкт будівництва «Нове будівництво адміністративно - побутової будівлі та навісу в Прилуцькому старостинському окрузі» у зв`язку з «невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні».

31.07.2024 ТзОВ «ҐОЛД ЯРД» повторно звернулося через систему «ДІЯ» із заявою про видачу містобудівних умов та обмежень долучивши окрім обов`язкових документів ще й супровідний лист в якому обґрунтовано безпідставність рішення про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки :06:000:2318 від 10.07.2024 з додаванням викопіювання з Генерального плану села Прилуцьке.

15.08.2024 позивачем отримано рішення про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень №А840748192 (реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ: MU01:5016-0448-4913-6802).

Підставою для відмови зазначено: «невідповідність намірів забудови містобудівної документації на місцевому рівні відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»».

Відповідно Позивач вважає спірне рішення протиправним.

Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно приписів статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI (далі - Закон №3038-VI) містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією; замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт. У разі виконання підготовчих/будівельних робіт щодо багатоквартирного будинку замовником будівництва може бути об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або управитель багатоквартирного будинку чи житлово-будівельний (житловий) кооператив, який здійснюватиме утримання такого будинку на підставі рішення (договору) співвласників багатоквартирного будинку.

Положеннями частини 2 статті 8 Закону №3038-VI передбачено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 16 Закону № 3038-VI закріплено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до статті 26 Закону №3038-VI забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва (частина 1). Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів (частина 2). Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону (частина 3). Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації (частина 4). Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 3-1) отримання права на виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та майбутній об`єкт нерухомості у випадках, визначених законом; 4-2) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію у випадках, визначених цим Законом, об`єкт (його складову) (частина 5).

Частиною 1 статті 29 Закону № 3038-VI визначено, що основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Відтак правильним є висновок, що містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. Містобудівні умови та обмеження визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, дотримання яких є обов`язковим для всіх суб`єктів містобудівної діяльності.

Згідно частин 2 та 3 статті 29 Закону №3038-VI фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови, обмеження та технічні умови для проектування об`єктів будівництва в рамках здійснення державно-приватного партнерства або реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії, можуть надаватися приватному партнеру, концесіонеру на підставі документа, що засвідчує право користування земельною ділянкою, виданого підприємству, установі, організації, що є балансоутримувачем майна, що передається у концесію, за умови, що така земельна ділянка (або її частина) відповідно до положень договору необхідна для здійснення державно-приватного партнерства або реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.

У випадках, визначених частиною четвертою статті 34 цього Закону та частиною першою статті 12-1 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», кадастровий номер земельної ділянки зазначається у заяві за його наявності, а копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію додається до заяви за наявності. Інформацію про речове право на земельну ділянку, право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, відомості з Державного земельного кадастру уповноважені органи містобудування та архітектури отримують відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України «Про адміністративні послуги».

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва. Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення). Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Відповідно до частини 4 статті 29 Закону № 3038-VI підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень з обґрунтуванням підстав такої відмови надається у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Як уже згадувалось вище, 31.07.2024 позивачем у визначеному законом порядку було подано відповідачу заяву щодо видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:2318, площею 0,7000 га, на об`єкт будівництва «Нове будівництво адміністративно - побутової будівлі та навісу в Прилуцькому старостинському окрузі».

За результатами розгляду поданої позивачем заяви департаментом містобудування, земельних ресурсів та реклами виконавчого комітету Луцької міської ради прийнято рішення №А840748192 від 15.08.2024, яким відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки відповідно до частини 4 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

При цьому, відповідачем указано, що генеральний план села Прилуцьке, затверджений рішенням Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 31.08.2018 №3-40/2018 «Про затвердження внесення змін до Генерального плану с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області», земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:2318, площею 0,7000 га, знаходиться поза межами села Прилуцьке.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно частини 2 статті 5 Закону №3038-VI вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Частиною 1 статті 16 Закону №3038-VI визначено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

За змістом частини 1 статті 17 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту (частина 2 статті 17 Закону №3038-VI).

План зонування території (зонінг) це документація, що є складовою комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади або генерального плану населеного пункту і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон (пункт 9 частини 1 статті 1 Закону №3038-VI).

При цьому, відповідно до частини 1 статті 18 Закону №3038-VI план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон, а згідно пункту 1 частини 3 цієї ж статті Закону №3038-VI зонування території здійснюється з дотриманням вимог щодо урахування попередніх рішень про планування і забудови території.

Згідно частини 3 статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Як визначено статтею 1 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 №2780-XII (далі - Закон №2780-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

У статті 5 Закону № 2780-ХІІ визначені основні вимоги до містобудівної діяльності. Зокрема, при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил.

Поряд з цим, стаття 1 Закону України від 22 травня 2003 року №858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV) містить таке визначення поняття цільове призначення земельної ділянки допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Тобто, під цільовим призначення земельної ділянки варто розуміти її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

За змістом статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина 1 статті 19 Земельного кодексу України).

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі (частина 2 статті 19 Земельного кодексу України).

Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим (частина 3 статті 19 Земельного кодексу України).

Таким чином, кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

Частиною 1 статті 193 Земельного кодексу України встановлено, що державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.

Отже, відомості щодо цільового призначення земельної ділянки, відповідно до приписів вищевказаних правових норм, відображуються у державному земельному кадастрі.

Як уже вказувалось вище, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТзОВ «Голд Ярд» є орендарем земельної ділянки площею 0,7000 га (кадастровий номер :06:000:2318). При цьому, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-024 від 20.06.2024, земельна ділянка за адресою: Волинська область, Ківерцівський район, Прилуцька сільська рада (кадастровий номер :06:000:2318) має наступні характеристики: цільове призначення - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; категорія земель землі житлової та громадської забудови.

При цьому суд слушно зауважив, що зміни до генерального плану відбулись без врахування цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Волинська область, Ківерцівський район, Прилуцька сільська рада (кадастровий номер :06:000:2318).

При цьому, вирішуючи спір, суд вірно врахував те, що згідно з положеннями статті 5 Земельного кодексу України земельне законодавство базується на принципах невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; забезпечення гарантій прав на землю, тощо.

У статтях 92 та 95 Земельного кодексу України містяться приписи про те, що право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, зокрема, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Згідно з положеннями частини 5 статті 415 Цивільного кодексу України землекористувач зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення.

Отже, правильним є твердження суду першої інстанції, що обов`язковою умовою користування земельною ділянкою є її використання за цільовим призначенням, а втручання в таке користування, забороняється.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №3038-VI зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення обмежень у використанні земель, а також припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій, а також не тягне за собою обов`язковості зміни виду цільового призначення земельної ділянки незалежно від того, чи належить цей вид до переліку видів цільового призначення, встановлення яких є можливим у межах такої зони.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Отже, законом передбачено обов`язковість використання земельної ділянки за її цільовим призначенням навіть в разі встановлення нового функціонального призначення, якщо це відбулося вже після набуття права користування (власності) на землю.

Згідно статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.

Таким чином, кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

Згідно частини 1 статті 193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.

Згідно витягів з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявних у матеріалах справи, вбачається, що за позивачем зареєстровано право користування земельною ділянкою площею 0,7000 га (кадастровий номер :06:000:2318), яка знаходиться за адресою: Волинська область, Ківерцівський район, Прилуцька сільська рада, з наступними характеристиками: цільове призначення - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; категорія земель землі житлової та громадської забудови; строк дії речового права до 13.11.2072.

З огляду на викладене, суд підставно вважав, що оскільки зазначена земельна ділянка перебуває у постійному користуванні позивача, а її цільове призначення та вид використання «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі», то така земельна ділянка повинна бути використана саме для вказаної мети, тобто на ній може бути збудована та обслуговуватися будівля торгівлі, у тому числі «Нове будівництво адміністративно-побутової будівлі та навісу в Прилуцькому старостинському окрузі, Луцької територіальної громади, Волинської області».

При цьому положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, відповідно до яких забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства, а користувач земельної ділянки зобов`язаний використовувати її відповідно до її цільового призначення, мають вищу юридичну силу, ніж рішення Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 31.08.2018 №3-40/2018 «Про затвердження внесення змін до Генерального плану с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області».

Таким чином, у спірних відносинах застосуванню підлягають саме положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, як актів вищої юридичної сили.

Аналогічної позиції притримується і Верховний Суд у справах з подібних правовідносин, що вбачається з його постанов від 23.11.2021 у справі №815/1373/18, від 21.02.2022 у справі №826/1732/18, від 27.07.2022 у справі № 405/5220/17, які суд враховує при вирішенні даного спору в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, суд підставно зауважив, що питання «цільового призначення земельної ділянки (категорія земель та певний вид використання земельної ділянки в межах відповідної категорії земель)» та «функціонального призначення території» вже було об`єктом дослідження у судовій практиці.

Так, Верховний Суд у постановах від 02.12.2021 у справі №640/23893/19 та від 13.04.2022 у справі №826/1754/18 звертав увагу на той факт, що «цільове призначення земельної ділянки (категорія земель та певний вид використання земельної ділянки в межах відповідної категорії земель)» в розумінні Земельного кодексу України та «функціональне призначення території» в розумінні Генерального плану, як містобудівної документації, розробленої відповідно до містобудівного законодавства та державних будівельних норм, не є тотожними і однорідними поняттями в регулюванні земельних правовідносин, оскільки в межах певної функціональної території, визначеної містобудівною документацією, зокрема Генеральним планом, можуть бути різні цільові призначення земельних ділянок.

Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення. Крім того, Генеральним планом визначається планувальна довгострокова стратегія розвитку міста, однак положення закону не містять чіткого визначення поняття та змісту функціонального призначення території.

Верховний Суд у постановах від 23.11.2021 у справі №815/1373/18 та від 13.04.2022 у справі № 826/1754/18 дійшов висновку, що положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Цивільного кодексу України, відповідно до яких забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства, а власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення, мають вищу юридичну, ніж рішення Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804 про затвердження Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року.

Також, Верховний Суд у постанові від 23.11.2021 у справі № 815/1373/18 зазначив про те, що цільове призначення земельної ділянки - це її використання за тим призначенням, яке визначене на підставі відповідної технічної документації із землеустрою та чинного законодавства. Згідно зі статтею 20 Земельного кодексу України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення. Таким чином, норми Закону №3038-VI також передбачають обов`язковість використання земельної ділянки за її цільовим призначенням навіть в разі встановлення нового функціонального призначення, якщо це відбулося вже після набуття права власності на землю.

Крім того судом вірно враховано, що Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Фадєєва проти Росії» нагадав, що, оцінюючи докази, слід застосовувати такий загальний принцип, як принцип доведення «поза всяким сумнівом». Така доведеність може випливати із співіснування досить вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або неспростовних фактичних презумпцій (&.79)

Відповідач здійснює (здійснював) свою діяльність як орган влади, а отже його діяльність має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю, що зокрема слідує з принципу належного урядування.

При цьому, зміст принципу належного урядування передбачає, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються (Рішення ЄСПЛ у Справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04), прийняте 20.10.2011 (набуло статусу остаточного 20.01.2012).

Належне урядування, зобов`язує державу діяти послідовно і заперечує будь-який інструмент, суть якого полягає в тому даю однією рукою, а іншою забираю.

Відтак, суд підставно вважав, що обраний департаментом містобудування, земельних ресурсів та реклами Виконавчого комітету Луцької міської ради підхід до розгляду заяви позивача щодо видачі містобудівних умов та обмежень суперечить принципу належного урядування та в цілому верховенства права, однієї з чеснот якого є послідовність та прогнозованість.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов підставного висновку про те, що відмова департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами виконавчого комітету Луцької міської у видачі містобудівних умов та обмежень у цілому є протиправною, а позивачем вірно обрано спосіб захисту свого порушеного права шляхом зобов`язання Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Виконавчого комітету Луцької міської видати ТзОВ «Голд Ярд» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки :06:000:2318 на об`єкт будівництва «Нове будівництво адміністративно-побутової будівлі та навісу в Прилуцькому старостинському окрузі, Луцької територіальної громади, Волинської області».

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то апелянт в апеляційній скарзі не оскаржував визначену судом суму в 10 000,00 грн, тому з урахуванням вимог ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки у цій частині.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами виконавчого комітету Луцької міської ради - залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року у справі №140/8900/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М.А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула