Справа № 380/16587/25
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 рокусправа № 380/16587/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.07.2025 № 2000-0304-9/106816 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі ім. «Островського» с.Глібів Гусятинського району Тернопільської області з січня 1985 року по грудень 1985 року, з липня 1987 року по жовтень 1998 року відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , даних архівних довідок від 25.06.2025 №321 і №322, та призначити пенсію за віком з часу звернення 07 липня 2025 року.

В обґрунтування цього позову зазначив що відповідачем-2 не зараховано до страхового стажу роботи позивача періоди роботи в з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці відсутня дата заповнення трудової книжки, також періоди роботи в колгоспі ім. «Островського» - наявні зазначені норми вихододнів занесені з порушенням основного положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР 21.04.1875р. №310 п.6 не зазначені номери та дати документів на підставі яких були внесені записи, а також період роботи в колгоспі ім. «Островського» з січня 1985р. по грудень 1985р., з липня 1987р. по жовтень 1998р. згідно з довідками №321 від 25.06.2025р. та №322 від 25.06.2025р., оскільки по батькові заявниці зазначено скорочено. Позивач стверджує, що пенсійним органом не було взято до уваги архівні довідки, оскільки у них скорочено по батькові позивачки. Водночас зазначені відомості містяться у трудовій книжці колгоспника, які мали бути враховані при розгляді питання щодо призначення позивачці пенсії та зарахування відповідного страхового стажу. Недоліки оформлення трудової книжки колгоспника не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні спірного періоду діяльності до її загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня. Тому звернулася до суду із цим позовом.

Ухвалою від 18.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначив, що вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вказав, що ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком від 07.07.2025 та пакетом документів. Повідомив, що за принципом екстериторіальності, документи ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком розглядалися і, відповідно, рішення про відмову у призначенні пенсії №64 від 15.07.2025 приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. Стверджує, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника. Згідно з абзацом 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Вказав, що за доданими позивачем документами до страхового стажу не зараховано:-період роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці відсутня дата заповнення трудової книжки, також періоди роботи в колгоспі ім.. Островського - наявні зазначені норми виходів занесені з порушенням основного положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР 21.04.1975 №310 п. 6 не зазначені номери та дати документів на підставі яких були внесені записи;- період роботи в колгоспі Островського з січня 1985р. по грудень 1985р., з липня 1987р. по жовтень 1998р. згідно з довідками №321 від 25.06.2025 та №322 від 25.06.2025, оскільки по батькові заявниці зазначено скорочено. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд вивчив матеріали справи, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими вони обґрунтовуються та встановив таке.

З трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 слідує, що ОСОБА_1 :

- 01.01.1985 прийнята в колгосп імені Островського, Гусятинського району, Тернопільської області;

- 01.01.1986 надано відпустку за свій рахунок по догляду за дитиною;

- 01.07.1987 прийнята на роботу обліковця ферми у к-п «Відродження»;

- 01.08.1987 переведена на посаду завскладом насіннєвого складу к-пу «Відродження»;

- 25.07.1997 членство у господарстві припинено у зв`язку із реорганізацією к-пу «Відродження»;

- 25.07.1997 переведена у с-г товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження»;

- 21.06.1999 затверджена вагарем в с-г ТзОВ «Відродження»;

- 28.06.2000 у зв`язку із реорганізацією с-г ТзОВ «Відродження» і відсутністю роботи в с-г товаристві скорочена з роботи по п.1 ст.40 КЗпП.

В архівних довідках Комунальної архівної установи «Трудовий архів Гусятинської селищної ради № № 321 від 25.06.2025 та № 322 від 25.06.2025 містяться відомості про роботу позивача у колгоспі ім. Островського, селянській спілці «Відродження», ТзОВ «Відродження» с.Глібів Гусятинського району Тернопільської області з січня 1985 року по грудень 1985 року, з липня 1987 року по жовтень 1998 року.

Відповідно до вказаних довідок кількість відпрацьованих людино-днів за рік становить: 1985 рік 298 людино-днів; 1987 рік 146 людино-днів; 1988 рік 306 людино-днів; 1989 рік 310 людино-днів; 1990 рік 318 людино-днів; 1991 рік 234 людино-дні; 1992 рік 317,5 людино-днів; 1993 рік 320 людино-днів; 1994 рік 293 людино-дні; 1995 рік 297,5 людино-днів; 1996 рік 130 людино-днів; 1997 рік 54 людино-дні; 1998 рік 15 людино-днів; 1999 рік 81 людино-день.

ОСОБА_1 07 липня 2025 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду поданої заяви за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області прийнято рішення від 15.07.2025 року №2000-0304-9/106816, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Вказаним рішенням встановлено, що страховий стаж заявника становить 13 років 0 місяці 16 днів.

За доданими документами до загального страхового стажу не зараховано: періоди роботи в з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці відсутня дата заповнення трудової книжки, також періоди роботи в колгоспі ім. «Островського» - наявні зазначені норми вихододнів занесені з порушенням основного положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР 21.04.1875р. №310 п.6 не зазначені номери та дати документів на підставі яких були внесені записи. Також спірним рішенням не зараховано період роботи в колгоспі ім. «Островського» з січня 1985р. по грудень 1985р., з липня 1987р. по жовтень 1998р. згідно з довідками №321 від 25.06.2025р. та №322 від 25.06.2025р., оскільки по батькові заявниці зазначено скорочено.

Таким чином, вирішено відмовити у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з таким рішенням відповідача-2, позивач звернулася до суду із цим позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (далі-Закон України № 1058-ІV) регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 113 Закону України № 1058-ІV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У відповідності до п. 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Таким чином, доводи відповідача, щодо не зарахування до загального трудового стажу позивача спірного періоду роботи є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Крім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства, не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Згідно з пунктами 1 та 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21.04.1975 затверджено Основні положення про порядок видачі трудових книжок колгоспників, згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Отже, документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання.

При цьому, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, їх обік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа (п. 13 Основних положень).

Як вже встановлено судом, позивачу не зараховано до страхового стажу спірні періоди роботи з огляду на недоліки у заповненні трудової книжки та трудової книжки колгоспника.

Із наданих позивачем документів, зокрема трудової книжки колгоспника також слідує, що ця книжка містить інформацію про трудову участь у громадському господарстві.

Таким чином, суд вважає, що позивачкою до заяви про призначення пенсії надано відомості про кількість трудоднів (людиноднів) та трудову участь в колгоспному виробництві.

Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд дійшов висновку про те, що долучені позивачкою до заяви від 07.07.2025 документи підтверджують роботу у спірні періоди з січня 1985 року по грудень 1985 року, з липня 1987 року по жовтень 1998 року.

Відтак висновки відповідача-2 про відсутність підстав для зарахування таких до страхового стажу є помилковими.

Тому оскаржене рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 15.07.2025 № 2000-0304-9/106816 про відмову у призначенні пенсії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про перегляд рішення про відмову у призначенні пенсії від 15.07.2025 № 2000-0304-9/106816 підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Згідно з п.п.3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Крім того, щодо дискреційних повноважень, Верховний Суд зазначав, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду, зокрема, від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17.

При винесенні рішення судом враховується, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу і суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Також суд враховує, що у справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо зарахування позивачу страхового стажу має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розгляд заяву позивача про призначення пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом при вирішення спірних правовідносин.

За вказаних обставин, зважаючи на дискреційність повноважень пенсійних органів в частині визначення права на пенсію, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним і скасування спірного рішення відповідача-2 та зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до страхового стажу період роботи в колгоспі ім. «Островського» с.Глібів Гусятинського району Тернопільської області з січня 1985 року по грудень 1985 року, з липня 1987 року по жовтень 1998 року відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , даних архівних довідок від 25.06.2025 №321 і №322.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримано, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивачки судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.07.2025 № 2000-0304-9/106816 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 07.07.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до страхового стажу період роботи в колгоспі ім. «Островського» с. Глібів Гусятинського району Тернопільської області з січня 1985 року по грудень 1985 року, з липня 1987 року по жовтень 1998 року відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , даних архівних довідок від 25.06.2025 № 321 і № 322.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.