Справа № 500/1930/25
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 500/1930/25 пров. № А/857/29648/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року (головуючий суддя Мартиць О.І., м.Тернопіль) у справі №500/1930/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

04.04.2025 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (відповідач), в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо неврахування трудового стажу позивача; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи: з 13 травня 1983 року по 04 червня 1985 року, з 16 липня 1985 року по 27 вересня 1988 року, з 28 вересня 1988 року по 04 лютого 2002 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу період навчання у Тернопільському міському профтехучилищі №1 з 30 вересня 1982 року по 05 травня 1983 року.

Позов обґрунтовує тим, що при зверненні до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком позивач отримав рішення відповідача від 07.03.2025 №09 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Так, відмовлено в зарахуванні трудового стажу за періоди: 13 травня 1983 року - 04 червня 1985 року в Новосільському ремонтно-механічному заводі «Укрводремтрест»; 16 липня 1985 року - 27 вересня 1988 року в Новосільському ремонтно-механічному заводі «Укрводремтрест»; 28 вересня 1988 року прийнятий на роботу в колгосп імені Івана Франка, 25 листопада 1992 року - 31 березня 2000 року переведений в члени селянської спілки, що підтверджений трудовою книжкою серія НОМЕР_1 ; 01 квітня 2000 року - 04 лютого 2002 року в ТОВ імені Івана Франка. Також не враховано період навчання 30 вересня 1982 року - 05 травня 1983 року у Тернопільському міському профтехучилищі №1 на денній формі.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 07.03.2025 №09 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки від 18.07.1985 НОМЕР_1 та прийняти рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки від 18.07.1985 НОМЕР_1 , оскільки на першій (титульній) сторінці прізвище « ОСОБА_2 » (російською) не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_3 » (російською). Крім того, з 01.07.2000 період роботи не підтверджений індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків. Щодо зобов`язання суду першої інстанції зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки від 18.07.1985 НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2025 про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, звертає увагу суду апеляційної інстанції на наступне. Обчислення стажу, призначення та виплата пенсії відноситься виключно до функцій органів Пенсійного фонду України. Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Наголошує, що вищевказане зобов`язання суду першої інстанції є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , 28.02.2025 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком, подавши необхідні документи.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Хмельницькій області, рішенням якого №09 від 07.03.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У цьому рішенні вказано, що страховий стаж позивача становить 11 років 10 місяців 27 днів, при необхідному 32 роки.

Зі змісту рішення вбачається, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки від 18.07.1985 НОМЕР_1 , оскільки на першій (титульній) сторінці прізвище « ОСОБА_2 » (російською) не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_3 » (російською), період роботи в колгоспі з 28.09.1988 по 04.02.2002 згідно довідки від 04.02.2025 №09/4111, оскільки в документі не повністю зазначено підставу видачі, а саме, точне найменування документа, який стверджує кожен період роботи в колгоспі по роках, його номер і дата або назва документа і роки, за які він містить інформацію про роботу. Крім того, з 01.07.2000 період роботи не підтверджений індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків.

Позивач не погоджується з рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком, вважає його протиправним та таким, що порушує його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII Про пенсійне забезпечення (Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відтак, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

До стажу роботи зараховується, серед іншого, також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Згідно пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Колегія суддів зазначає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати стаж роботи на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Для підтвердження страхового стажу позивач надав трудову книжку серії НОМЕР_1 ; дата заповнення 11.07.1985, яка містить такі записи щодо спірних періодів: запис №1, з 30.09.1982 по 05.05.1983 навчався в Тернопільському МПТУ №1 (диплом НОМЕР_2 ); запис №2, служба в радянській армії з 13.05.1983 по 04.06.1985 (в/к№4931769; запис №3 - 16.07.1985 прийнятий учнем токаря в Новосільський ремонтно-механічний завод "Укрводремтрест" (наказ №423 від 16.07.1985); запис №4 - 02.11.1985 присвоєно кваліфікацію токаря другого розряду (наказ №742 від 02.11.1985); запис №5 - 01.06.1988 у зв`язку з введенням нових умов оплати праці підтверджено другий розряд по професії токаря (наказ №231 від 28.04.1988); запис №6 - 27.09.1988 звільнений за власним бажанням у зв`язку з сімейними обставинами ст. 38 КЗпП УРСР (наказ № 620 від 27.09.1988); запис №7 - 28.09.1988 прийнятий в члени колгоспу імені Івана Франка на роботу в тракторну бригаду (наказ №9 від 29.09.1988); запис №8 - 25.11.1992 переведений в члени селянської спілки імені Івана Франка в зв`язку з переходом господарства на нові форми господарювання (наказ №4 від 25.11.1992); запис №9 - 31.03.2000 звільнений з роботи в зв`язку з реорганізацією відносин АПК (наказ №3 від 31.03.2000); запис №10 - 01.04.2000 прийнятий на роботу в ТОВ імені Івана Франка - 2000 на тваринницьку ферму (наказ №4к від 01.04.2000); запис №11 - 04.02.2002 звільнений з ТОВ імені Івана Франка - 2000 згідно поданої заяви за згодою двох сторін (наказ №7 від 04.02.2002).

Кожен з записів про звільнення засвідчений підписом уповноваженої особи з проставленням відтиску печатки підприємств, вказані документи, на підставі яких внесено відповідні записи.

Вказані періоди роботи ГУ ПФУ в Хмельницькій області не зараховані до страхового стажу, оскільки на першій (титульній) сторінці прізвище « ОСОБА_2 » (російською) не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_3 » (російською), період роботи в колгоспі з 28.09.1988 по 04.02.2002 згідно довідки від 04.02.2025 №09/4111, оскільки в документі не повністю зазначено підставу видачі, а саме, точне найменування документа, який стверджує кожен період роботи в колгоспі по роках, його номер і дата або назва документа і роки, за які він містить інформацію про роботу. Крім того, з 01.07.2000 період роботи не підтверджений індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що порядок ведення трудових книжок на час прийняття позивача на роботу був визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (Інструкція №162), у якій вказано, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згодом, порядок ведення трудових книжок було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (Інструкція №58).

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» установлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

За висновком Верховного Суду у постанові від 06.03.2018 у справі №754/14989/15-а не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.

Запис прізвища позивача на першій (титульній) сторінці трудової книжки від 18.07.1985 серії НОМЕР_1 «Циба», що не відповідає його паспортним даним « ОСОБА_3 » (російською), не може ставити під сумнів факт зайнятості позивача на роботах протягом спірного періоду. З огляду на наведене зазначені недоліки трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування трудової діяльності при обчисленні стажу роботи (до впровадження персоніфікованого обліку), оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.

Відтак, наявність недоліків у заповненні трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 18.07.1985 як підставу для незарахування згідно із записами цієї трудової книжки до страхового стажу спірних періодів трудової діяльності, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Колегія суддів наголошує, що обов`язок щодо внесення достовірних, повних та правильних записів у документи первинного обліку підприємства про стаж та заробітну плату працівника в частині відомостей про прізвище, ім`я та по батькові працівника, покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання цих правил не може мати негативні наслідки для особи, якої такі відомості стосуються, та не може впливати на її особисті права.

Щодо незарахування періоду роботи в колгоспі з 28.09.1988 по 04.02.2002 згідно довідки від 04.02.2025 №09/4111 колегія суддів зазначає наступне. Оскільки в документі не повністю зазначено підставу видачі, а саме, точне найменування документа, який стверджує кожен період роботи в колгоспі по роках, його номер і дата або назва документа і роки, за які він містить інформацію про роботу, то суд апеляційної інстанції зауважує, що вказаний період відображений записами в трудовій книжці позивача.

Отже, апеляційний суд зазначає, що до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню трудова діяльність згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 18.07.1985.

Суд апеляційної інстанції враховує також актуальну практику Верховного Суду щодо спірних правовідносин, а саме позицію, що викладена у постанові від 28.01.2025 у справі №300/8132/23 про те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж. Разом з тим, у разі якщо остання містить неправильні чи неточні записи про періоди роботи (тобто такі, з приводу яких виникають сумніви у їх достовірності) то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, визначені пунктом 3 Порядку №637. Також у разі неможливості одержання необхідних документів внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку (у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями) трудовий стаж може бути установлений на підставі показань не менше двох свідків , які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У даному випадку відомості трудової книжки є достатніми документами для зарахування періодів роботи зазначений в ній.

Таким чином, проаналізувавши вищезазначені нормативно-правові акти, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним рішення суду першої інстанції щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки від 18.07.1985 НОМЕР_1 та прийняти рішення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі № 500/1930/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар