Справа № 480/12275/23
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Позивачі, ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_2 звернулися до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , в якій просять:
- визнати дії військової частини НОМЕР_2 під час проведення службового розслідування на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 №745 від 10.08.2022 протиправними;
-визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 № 867/2 від 19.09.2022 «Про підсумки службового розслідування за фактом відмови від виконання бойового розпорядження та самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 військовослужбовцями механізованої роти»;
- поновити ОСОБА_2 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 ;
- поновити ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити виплату додаткової грошової винагороди та премії за липень-серпень 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в повному обсязі;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за період з липня 2022 по дату поновлення на військовій службі.
Ухвалою суду від 24.11.2023 позовну заяву було залишено без руху, а ухвалою від 22.12.2023 - повернуто у зв`язку з пропуском позивачами строку звернення до суду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2024 ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 була скасована, а справа направлена до Сумського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про заміну сторони у адміністративній справі правонаступником задоволено. Замінено відповідача Військову частину НОМЕР_2 на її правонаступника - Військову частину НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначають, що накази командира військової частини НОМЕР_2 є незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки прийняті за результатами службового розслідування, проведеного неповно, не об`єктивно, необґрунтовано, однобічно, з грубим порушенням вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України.
Позивачі стверджують, що акт призначення службового розслідування до відома військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , не доводився. Крім того, особою, яка проводила службове розслідування також не вчинено жодних дій, які б сприяли реалізації прав, наданих військовослужбовцям, зокрема подавати пояснення, отримувати копії документів, порушувати клопотання, висловлювати зауваження, оскаржувати рішення, тощо.
На думку позивачів, службове розслідування оформлено із істотними порушеннями, що вказує на порушення юридичної форми цього документа, а відтак на незаконність та необґрунтованість результатів проведеного службового розслідування.
Позивачі зазначають, що за висновками акту службового розслідування, старший лейтенант ОСОБА_5 09.08.2022 довів до відома гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_2 та навідника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 в с. Предтечине Костянтинівського району Донецької області бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_2 від 02.08.2022 №243 про заняття визначених оборонних позицій поблизу м. Соледар Бахмутського району Донецької області».
Разом з тим, позивачі заперечують даний факт, зазначаючи що станом на 09.08.2022 перебували в с. Рози Люксембург разом з розвідувальним взводом. Старший лейтенант ОСОБА_5 прибув до їх місця розташування та наказував їхати з ним, без жодного належно оформленого документу, ні бойового розпорядження про яке говориться вище, ні наказів про призначення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на відповідні посади до механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти в/ч НОМЕР_2 .
Крім того, відповідно до виписки №8255 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 з 10.07.2022 по 03.08.2022 перебував на лікуванні.
Жодного іншого наказу про призначення ОСОБА_2 до механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти в/ч НОМЕР_2 не було, з таким наказом останнього не ознайомлювали, відповідного запису у військовому квитку не зроблено.
Позивачі стверджують, що у матеріалах службового розслідування міститься витяг з наказу командира в/ ч НОМЕР_2 від 04.08.2022 №221, в якому зазначено, що солдата ОСОБА_1 , розвідника-кулеметника 3 розвідувального відділення розвідувального взводу, призначеного наказом командира НОМЕР_3 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_4 окремої мотопіхотної бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 04 серпня 2022 №49-РС на посаду навідника 1 механізованого відділення 1механізованого взводу механізованої роти, ВОС 101281А, вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Разом з тим, солдат ОСОБА_1 зазначає, що з вищевказаним наказом його не ознайомлювали. Рапорт про здачу справ та посади у розвідувальному взводі він не писав, так як і не приймав посади навідника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти.
Позивачі стверджують, що не перебували на відповідних посадах у механізованій роті станом на 02.08.2022, та не були належним чином повідомленні про їх переведення до механізованої роти, справи та посади у розвідувальній роті не здавали, справ та посад у механізованій роті не приймали.
Крім того, позивачі зазначили, що старший лейтенант ОСОБА_5 надав характеристику військовослужбовцям, безпосереднім керівником яких не являвся.
У відзиві на позовну заяву, відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, зазначає, що 09.08.2022 близько 08:00 години бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 02.08.2022 №243, про заняття визначених оборонних позицій поблизу АДРЕСА_1 , тимчасово виконуючим обов`язки командира механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старшим лейтенантом ОСОБА_5 доведено позивачам в АДРЕСА_2 .
Однак позивачі відкрито відмовились виконувати наказ виходити на визначені оборонні позиції та самовільно залишили місце розташування підрозділу та місця служби, вибувши в невідомому напрямку.
Вказані обставини були встановлені в результаті проведеного службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 10.08.2022 №745, за результатами проведеного службового розслідування було затверджено акт та видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 19.09.2022 № 867/2 про результати службового розслідування.
Згідно висновків службового розслідування позивачі, 09.08.2022 не виконали бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 зайняти та утримувати оборону довірених їм позицій, вчинили непокору та самовільно залишили місце служби, таким чином в діях вищевказаних військовослужбовців вбачались ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.
З огляду на вище викладене відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними та мають бути відхилені судом.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17.05.2022 № 139 встановлено, що солдата призваного по мобілізації ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16 травня 2022 року № 63-РС на посаду командира відділення безпілотних авіаційних комплексів розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 , з 17 травня 2022 року зарахувати до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення.
Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04.08.2022 № 221 встановлено, що ОСОБА_1 , розвідника-кулеметника 3 розвідувального відділення розвідувального взводу, призначеного наказом командира НОМЕР_3 окремого мотопіхотного батальону НОМЕР_4 окремої мотопіхотної бригади оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 04 серпня 2022 № 49-РС на посаду навідника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти, ВОС-101281А, вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28.07.2022 № 201 встановлено, що молодшого сержанта ОСОБА_2 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначеного наказом командира НОМЕР_4 окремої мотопіхотної бригади оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 28 липня 2020 року № 121-рс на посаду командира відділення-командира машини 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 з 28 липня 2022 року зарахувати до списків особового складувійськової частини на всі види забезпечення, вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.
З матеріалів справи судом встановлено, що 09.08.2022 близько 08:00 години до позивачів було доведене бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 02.08.2022 №243, про заняття визначених оборонних позицій поблизу АДРЕСА_1 , тимчасово виконуючим обов`язки командира механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старшим лейтенантом ОСОБА_6 доведено Позивачам в АДРЕСА_2 .
Однак, позивачі відмовились виконувати наказ виходити на визначені оборонні позиції та самовільно залишили місце розташування підрозділу та місця служби, вибувши в невідомому напрямку.
Вказані обставини були встановлені в результаті проведеного службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 10.08.2022 №745, за результатами проведеного службового розслідування було затверджено акт та видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 19.09.2022 № 867/2 про результати службового розслідування.
Згідно висновків службового розслідування було встановлено, що позивачі, 09.08.2022 не виконали бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 зайняти та утримувати оборону довірених їм позицій, вчинили непокору та самовільно залишили місце служби, таким чином в діях вищевказаних військовослужбовців вбачались ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.
Згідно п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19.09.2022 № 867/2, виданого за підсумками службового розслідування (наказ №745 від 10.08.2022) зазначено, що за самоусунення від виконання службових обов`язків, через вчинення непокори та самовільного залишення місця служби, визначених статтями 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби порушення вимог статей 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Позивачам накласти дисциплінарне стягнення передбачене пунктом «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «СУВОРА ДОГАНА».
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі також - Закон № 2232 в редакції, чинній станом на існування спірних правовідносин).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Частина 3 статті 1 Закону № 2232-XII визначає, що військовий обов`язок включає прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.
Згідно із ч. 4 ст. 2 Закону № 2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 14 Закону № 2232, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут).
Сутність військової дисципліни визначено статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту, а саме, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно з статтею 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається, зокрема, шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна, зокрема, зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.
Приписами статті 45 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" (частина 3 статті 5 Дисциплінарного статуту).
Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена ст. ст. 84 - 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України і нормами Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок № 608).
Згідно з статтею 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок № 608.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Згідно із пунктом 1 розділу ІІІ Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.
Приписами пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування (пункт 8 розділу ІІІ Порядку № 608).
Відповідно до пункту 2 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зокрема, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.
Згідно із пунктом 3 розділу IV Порядку № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Як встановлено з матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.08.2022 №745 наказано провести службове розслідування за фактом відмови позивачів від виконання бойового розпорядження №243 від 02.08.2022 та самовільного залишення місця служби.
Підставою призначення службового розслідування визначено рапорти тимчасово виконуючого обов`язки командира механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_5 (вх.№2790 від 09.08.2022, вх. №2790/1 від 09.08.2022)
Суд зауважує, що дійсно позивачі мають право на ознайомлення із спірним наказом, однак в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачам було відмовлено відповідачем, при реалізації даного права, у наданні наказу за результатами службового розслідування.
Окрім того, що представником позивача не обґрунтовано та не вказано яка саме норма Порядку № 608 чи Дисциплінарного статуту ЗСУ зобов`язує особу, яка проводить службове розслідування, до завершення службового розслідування, ознайомлювати осіб, стосовно яких проводиться службове розслідування з його ходом чи його результатами.
У той же час, особа, що проводить службове розслідування наділена дискретними повноваженнями і втручання в її діяльність, щодо збору та аналізу отримуваної інформації, з метою всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, є недопустимою.
Так само, представником позивачів не вказано норму Порядку № 608 чи Дисциплінарного статуту ЗСУ, відповідно до якої відповідач має обов`язок доводити до відома осіб, стосовно яких призначене службове розслідування, наказ командира військової частини від 10.08.2022 №745 про призначення службового розслідування.
Крім того, суд зазначає, що представник позивачів наголошує на тому, що до відома позивачів не доведено наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 19.09.2022 № 867/2, але не пояснює яким чином довести даний наказ до осіб, які перебувають за межами військової частини і місце знаходження яких невідоме.
Щодо твердження позивачів про порушення відповідачем розділу V Порядку № 608 стосовно не зазначення у акті службового розслідування обов`язкових реквізитів, суд зазначає, що можливі порушення юридичної форми акта службового розслідування не є безумовною підставою для скасування наказу про затвердження підсумків такого розслідування.
У той же час, матеріалами службового розслідування належним чином зафіксовано в службовому розслідуванні факт відмови виконувати наказ командира, в повній мірі встановлені протиправні дії військовослужбовців, стосовно яких було проведено це службове розслідування, відображено їх неправомірні дії, та причинний зв`язок між діями військовослужбовців та подією, що трапилась.
Суд критично сприймає доводи позивачів щодо відсутності доказів того, що позивачів було ознайомлено з наказами про призначення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на відповідні посади до механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти в/ч НОМЕР_2 як на підставу для скасування оскаржуваного наказу, оскільки дані обставини не є підставою для самовільного залишення місця служби.
Разом з тим, позивачами не було повідомлено військову частину про своє місцезнаходження. Доказів надсилання на адресу відповідача медичних документів, які свідчать про перебування позивачів у лікарні, позивачами також не надано.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відповідність оскаржуваного наказу вимогам чинного законодавства та відсутність підстав для його скасування.
Щодо позовної вимоги про поновлення позивачів на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 суд зазначає наступне.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, а також іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно- правовими актами.
При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Як встановлено судом, військова служба позивачів призупинена у зв`язку з внесенням відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
За таких обставин, враховуючи правомірність оскаржуваного наказу вимогам чинного законодавства, зазначена вище вимога задоволенню не підлягає.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити позивачам виплату додаткової грошової винагороди та премії за липень 2022 року, судом встановлено, що грошове забезпечення, в тому числі премії та додаткова винагорода за липень 2022 року, а також грошове забезпечення з 01.08.2022 по 08.08.2022 позивачам виплачено у повному обсязі, а отже у задоволенні такої вимоги необхідно відмовити.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити позивачам виплату додаткової грошової винагороди та премії за серпень 2022 року, а також грошове забезпечення за період з 09 серпня 2022 року по дати поновлення на військовій службі суд зазначає наступне.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 26.06.2018.
Наказом МО України від 01.04.2022 № 98 внесено зміни до Порядку № 260, зокрема доповнено новим пунктом такого змісту:
«17. На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України».
Відповідно до абз. 9 пункту 15 розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця несення служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця несення служби та поновлюється з дня повернення.
В свою чергу, у пункті 5 розділу IV згаданого Порядку зазначено, що до вислуги років не зараховується час з моменту самовільного залишення військової частини або місця служби.
З огляду на те, що в результаті проведеного службового розслідування було встановлено, що 09.08.2022 позивачі не виконали бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 зайняти та утримувати оборону довірених їм позицій, вчинили непокору та самовільно залишили місце служби і в діях вищевказаних військовослужбовців вбачались ознаки кримінального правопорушення за ст. 402, 408 КК України, додаткова винагорода згідно Постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 з урахуванням окремого рішенням Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298 позивачам правомірно виплачена не була.
Враховуючи викладене, позовні вимоги у цій частині, також, є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищивикладене, позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлгають.
Розподіл судових витрат у вигляді судового збору не здійснюється, оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко