Справа № 400/77/25
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 р. № 400/77/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаМіністерства оборони України, просп. Повітряних Сил, 6,м. Київ,03168,

треті особиВійськова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; визнання протиправним рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі по тексту Відповідач), за участі третьої особи Військової частини НОМЕР_1 з вимогами про:

- визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду документів ОСОБА_2 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановлення 3 групи інвалідності, пов`язаної з захистом Батьківщини, в місячний термін з дати надходження документів, відповідно до вимог Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (затверджено Постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013 року);

- визнання протиправним рішення Міністерства оборони України про повернення документів до військової частини НОМЕР_1 на доопрацювання по причині смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю такої підстави в ЗУ Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та в Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (затверджено Постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013 року);

- зобов`язання Міністерство оборони України розглянути документи ОСОБА_2 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності, пов`язаної з захистом Батьківщини та надати рішення ОСОБА_1 як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідачем не розглянуто документи ОСОБА_2 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановлення 3 групи інвалідності, пов`язаної з захистом Батьківщини, в місячний термін з дати надходження документів, відповідно до вимог Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (затверджено Постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013 року) та протиправності рішення Міністерства оборони України про повернення документів до військової частини НОМЕР_1 на доопрацювання по причині смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю такої підстави в ЗУ Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та в Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Крім того, позивач також просить суд зобов`язати відповідача розглянути документи ОСОБА_2 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності, пов`язаної з захистом Батьківщини та надати рішення ОСОБА_1 як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 13.01.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання.

20.01.2025 р. військова частина НОМЕР_1 надала пояснення щодо позову, зазначило, що військової частиною НОМЕР_1 до Міністерства оборони України були подані документи про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності, пов`язаної з захистом Батьківщини. Рішення Міністерства оборони України, щодо повернення документів про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 є обґрунтованим і законним, оскільки ОСОБА_2 загинув у період розгляду питання про призначення виплати ОГД. Оскільки, право на одержання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ОСОБА_2 не входить до складу спадщини померлої особи, одноразова грошова допомога не може бути призначена та виплачена позивачу на підставі статті 1227 Цивільного кодексу України, як спадкоємцю після смерті ОСОБА_2 .

30.01.2025 року від представника Відповідача на адресу суду надійшов Відзив на позовну заяву, де відповідач зазначає, що позовні вимоги не визнає та вважає, що спору між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України немає, оскільки відсутній предмет спору, правовідносини щодо призначення одноразової грошової допомоги існують виключно між заявником - особою, якій встановлено інвалідність, та Міністерством оборони України після надходження документів. Оскільки ОСОБА_2 загинув на час розгляду його заяви про призначення одноразової грошової допомоги, то згідно вимог Закону та Порядку за результатом розгляду документів ОСОБА_2 Комісією Міністерства оборони України не може прийматися жодного із можливих рішень щодо померлої особи. Право на одержання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ОСОБА_2 не входить до складу спадщини померлої особи, одноразова грошова допомога не може бути призначена та виплачена позивачу на підставі статті 1227 Цивільного кодексу України, як спадкоємцю після смерті ОСОБА_2

05.02.2025 р. Позивачем надано Відповідь на відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто судом в порядку письмового провадження.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, судом встановлено:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 проходив військову службу в списках військової частини НОМЕР_1 .

В ході виконання обов`язків військової служби, що пов`язані з захистом Батьківщини, ОСОБА_2 , отримав поранення.

Відповідно до Довідки ВЛК, виданої військовою частиною НОМЕР_3 від 15 червня 2023 року №1515 та Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданою військовою частиною НОМЕР_1 від 14 червня 2023 року №642/1971 було визначено, що травми пов`язані з захистом Батьківщини, в результаті чого ОСОБА_2 було встановлено 3 групу інвалідності.

08.08.2023 року ОСОБА_2 подав заяву до військової частини НОМЕР_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності, відповідно до ЗУ Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

ІНФОРМАЦІЯ_2 син Позивача ОСОБА_2 загинув під час виконання заходів пов`язаних із захистом Батьківщини, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 30.10.2023.

Станом на дату смерті ОСОБА_2 , рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум не приймалося.

Відповідно до листа Департаменту соціального забезпечення МО України від 17.06.2024 р. №220/13/1624 на адресу військової частини НОМЕР_1 були повернені без реалізації документи щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 оскільки законодавство не передбачає призначення одноразової грошової допомоги померлій особі (свідоцтво про смерть НОМЕР_4 від 30.10.2023).

Позивач вважає прийняте рішення Міністерства оборони України, щодо повернення документів про призначення одноразової грошової у зв`язку з встановленням групи інвалідності ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 та бездіяльність Міністерства оборони України щодо неоформлення рішення про призначення або неоформлення відмови у призначенні такої виплати допомоги у передбачені законодавством строки протиправними.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю, у тому числі кошти відповідно до судового рішення.

Судом на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 син Позивача ОСОБА_2 загинув під час виконання заходів пов`язаних із захистом Батьківщини, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 30.10.2023, тобто у період розгляду питання про призначення виплати ОГД.

Оскільки, право на одержання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ОСОБА_2 не входить до складу спадщини померлої особи, одноразова грошова допомога не може бути призначена та виплачена позивачу на підставі статті 1227 Цивільного кодексу України, як спадкоємцю після смерті ОСОБА_2 .

Як було зазначено вище, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Частиною четвертою статті 25 ЦК України визначено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Зазначені у цій справі висновки суду узгоджуються з усталеною практикою Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права, а саме статей 1218, 1219, 1227 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, викладеною, зокрема в ухвалах від 23 жовтня 2018 року у справі № 805/529/17-а, від 27 червня 2019 року у справі № 825/335/16, від 25 серпня 2020 року у справі № 820/2763/17 та постановах від 30 жовтня 2018 року у справі № 522/19647/17, від 13 березня 2019 року у справі № 484/3648/16-а, від 20 грудня 2019 року у справі № 496/5894/15-а, від 29 квітня 2020 року у справі № 576/1388/17 та від 20 січня 2021 року у справі №240/5485/18, і суд не знайшов підстав для відступу від неї.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.11.2023 у справі №420/1436/21, від 29.04.2020 у справі № 576/1388/17, від 05.05.2022 у справі № 520/10496/2020 та від 09.02.2023 у справі № 600/1290/20-а.

Суд звертає увагу на те, що завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Разом з цим обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Як зазначалось вище, в силу вимог частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

З огляду на вимоги статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу, як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені Кодексом адміністративного судочинства України.

Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права; пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику.

Крім цього, особа, яка звертається до суду з позовом повинна довести конкретні факти порушення її прав та інтересів, а саме підтвердити, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи порушені і в результаті визнання тих чи інших дій та/або бездіяльності майнові права чи інтерес заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Тобто позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином така перевірка порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Отже, за вищезазначеними правовими нормами обов`язковою умовою звернення до суду передбачено наявність порушеного права, що, на думку суду, є самостійною підставою для відмови у позові, у разі відсутності такої умови. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Такої ж позиції дотримується Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17.

З огляду на викладене, позовні вимоги не належать задоволенню.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участі третьої особи Військової частини НОМЕР_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 28.11.2025 р.

Суддя Н. В. Лісовська