Справа № 140/12239/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 140/12239/24 пров. № А/857/5062/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Довгої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31.12.2024р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тір Маркет» до Волинської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів (суддя суду І інстанції: Андрусенко О.О., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 31.12.2024р., м.Луцьк; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

25.10.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Тір Маркет» звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем Волинською митницею рішення № UA205030/2024/000039/2 від 08.07.2024р., № UA205030/2024/000040/2 від 08.07.2024р. про коригування митної вартості товарів; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати за надання правничої допомогу в сумі 6000 грн. та сплачений судовий збір (а.с.1-13).

Розгляд справи здійснено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.79 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31.12.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів № UA205030/2024/000039/2 від 08.07.2024р., № UA205030/2024/000040/2 від 08.07.2024р.; стягнуто на користь ТзОВ «Тір Маркет» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судовий збір у розмірі 3028 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. (а.с.199-207).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Волинська митниця, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.210-218).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час проведення контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за поданими митними деклараціями /МД/ № 24UA02U2 від 08.07.2024р. та № 24UA03U1 від 08.07.2024р. встановлено, що вони не містять всіх відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а також містять розбіжності.

Зокрема, подані для підтвердження митної вартості документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності, а саме: декларантом не подані заявки на перевезення товарів, представленими документами не визначено порядок розрахунків за послуги транспортування і не надано банківських платіжних документів. Позивач не врахував вартість завантажувально-розвантажувальних робіт, що не включена до митної вартості товарів. Також договірними сторонами не дотримано умов 100 % попередньої оплати і не надано банківських платіжних документів, що підтверджують вартість товару.

З метою підтвердження числових складових митної вартості від декларанта були витребувані додаткові документи.

Окрім цього, по МД № 24UA02U2 від 08.07.2024р. та № 24UA03U1 від 08.07.2024р. відбулось спрацювання системи АСАУР, що передбачало необхідність проведення більш детальної перевірки поданих декларантом документів на предмет можливого заниження митної вартості товару.

Однак, декларантом на вимоги відповідача було подано заяви із повідомленнями про відсутність додаткових документів.

Таким чином, підставою прийняття рішень про коригування митної вартості товару слугувало виявлення у поданих до митного контролю та оформлення документах розбіжностей, які безпосередньо впливали на можливість визнання заявленої за першим методом митної вартості, а також неусунення в подальшому вказаних розбіжностей декларантом. За наведених умов митниця зобов`язана самостійно здійснювати визначення митної вартості шляхом її коригування із застосуванням методів, визначених МК України.

Митну вартість товарів визначено за резервним методом - згідно рівня на подібні/ідентичні товари, інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби.

При здійсненні коригування заявленої декларантом митної вартості товару митним органом порівнювався рівень заявленої митної вартості оцінюваних товарів з наявною інформацією про рівень цін на такі товари, проте за даними Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України, оформлення за ціною контракту ідентичних та подібних товарів були відсутні. За результатом такого порівняння виявлено МД, згідно яких був оформлений товар, який має найбільшу кількість ідентичних параметрів із товарами, які були придбані позивачем.

Отже, рішення про коригування митної вартості товарів прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства.

Окрім цього, апелянт вважає, що визначена судом до відшкодування вартість витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. є неспівмірною із складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та обсягом наданих послуг. Підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала значних затрат часу та коштів.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, 13.04.2022р. між ТзОВ «Тір Маркет» (покупець) та компанією OPOLTRANS Sp.z.o.o (продавець) укладено контракт № 05/04/ЕХР/2022, який регулює порядок постачання продавцем товарів (автозапчастини, хімію та аксесуари до вантажних автомобілів).

Постачання товару здійснюється на умовах EXW (Ополе) Інкотермс 2010. Сторони обумовили можливість використовувати інші умови постачання. Актуальні умови постачання вказуватимуться в інвойсах. У разі постачання товару силами продавця, вартість витрат може бути виставлена в рахунку фактурі (інвойсі) окремим рядком або окремим рахунком фактурою (інвойсом).

Оплата за товар проводиться у валюті євро відповідно до рахунків-фактур окремо за кожну поставку. Форма оплати: 100 % передоплата суми у валюті з рахунку-фактури на банківський рахунок продавця, зазначений у договорі (а.с.31-32).

08.07.2024р. для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару (62 товарні позиції «автозапчастини») декларант позивача подав МД № 24UA02U2. Фактурна вартість товару становить 9637,89 євро (еквівалентно 422740,99 грн). Митну вартість товару визначено за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються) на рівні 430711 грн. 70 коп., з урахуванням транспортних витрат у сумі 7970 грн. 73 коп.

До митної декларації додано: контракт № 05/04/ЕХР/2022 від 13.04.2022р. (а.с.31-32); рахунок-фактуру (інвойс) № Х01/24000187 від 01.07.2024р. (а.с.35-38); пакувальний лист (а.с.136-137); декларацію про походження товару; декларацію країни відправлення № 24PL381010E0154296 (а.с.128-133); автотранспортну накладну (а.с.42); договір про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом № 06/12/23 від 06.12.2023р. (а.с.39-40); рахунок-фактуру № 151 від 04.07.2024р. (а.с.44).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; банківські платіжні документи, що підтверджують вартість товару; транспортні (перевізні) документи в т.ч. заявку на перевезення; банківські платіжні документи, що підтверджують оплату транспортних послуг; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На електронне повідомлення митниці позивач надав лист б/н від 08.07.2024р. про відсутність можливості подання митному органу додаткових документів (зворот а.с.140).

08.07.2024р. Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA205030/2024/000039/2 (а.с.15-16) та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205030/2024/000161 (а.с.17).

У графі 33 оскаржуваного рішення № UA205030/2024/000039/2 від 08.07.2024р. зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме: «згідно з пунктом 1 договору (контракту) про перевезення від 06.12.2023 № 06/12/23 заявка на перевезення є невід`ємною частиною договору, однак заявки не подано до митного оформлення; також згідно з пунктом 3 вищезазначеного договору порядок розрахунків визначається згідно заявки та рахунка-фактури. Інформації, щодо порядку та терміну розрахунку за надані послуги в рахунку-фактурі від 04.07.2024 № 151 не зазначено; банківських платіжних документів, що підтверджують вартість транспортних послуг не надано; згідно рахунку-фактури від 04.07.2024 № 151 вказано наявність завантажувально-розвантажувальних робіт, однак вартість таких витрат не зазначена в графі 21 ДМВ, що свідчить про невключення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості; відповідно до пункту 6.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 07.04.2022 № 1 передбачена 100 % передоплата, що суперечить умовам оплати, зазначеним в рахунку-фактурі від 01.07.2024 № X01/24000187; банківських платіжних документів, що підтверджують вартість товару не надано.».

Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій ст.53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість товару визначено за резервним методом згідно з ст.64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС, а саме: рівень митної вартості товару № 25 визначено на рівні 7,44 євро/кг за МД № UA209230/2024/53004 від 11.06.2024р.; товару № 46 на рівні 3,55 євро/кг за МД № UA205030/2024/3089 від 29.04.2024р.; товару № 47 на рівні 3,91 євро/кг за МД № UA209230/2024/61581 від 06.07.2024р.; товару № 48 на рівні 3,92 євро/кг за МД № UA205030/2024/5858 від 21.06.2024р.

Товар було випущено у вільний обіг за МД № 24UA28U6 від 08.07.2024р. (а.с.18-30).

Крім того, 24.09.2024р. позивач в порядку ч.8 ст.55 МК України подав митному органу заяву про надання додаткових документів та просив скасувати рішення про коригування митної вартості товару № UA205030/2024/000039/2 від 08.07.2024р. (а.с.47). До заяви позивач додав наступні документи: заявку на перевезення вантажу № 48 від 03.07.2024р. (а.с.41); акт надання послуг № 151 від 08.07.2024р. (а.с.46); довідку про транспортні витрати № 151 від 04.07.2024р. (а.с.45); платіжну інструкцію № 30861446 від 12.07.2024р. (а.с.69); відомість по взаєморозрахунках (а.с.34); платіжну інструкцію № 687 від 18.07.2024р. (а.с.33).

Однак, листом № 7.3-2/15-02/14/11014 від 03.10.2024р. Волинська митниця повідомила позивача про відсутність підстав для скасування рішення про коригування митної вартості товару № UA205030/2024/000039/2 від 08.07.2024р. (а.с.49-50).

Також 08.07.2024р. для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару (29 товарних позицій «автозапчастини») декларант позивача подав МД № 24UA03U1. Фактурна вартість товару становить 5896,03 євро (еквівалентно 258614 грн. 03 коп.). Митну вартість товару визначено за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються) на рівні 263609 грн. 16 коп. з урахуванням транспортних витрат у сумі 4995 грн. 14 коп. До митної декларації додано: контракт № 05/04/ЕХР/2022 від 13.04.2022р. (а.с.31-32); рахунок-фактуру (інвойс) № Х01/24000189 від 03.07.2024р. (а.с.60-61); пакувальний лист (а.с.178); сертифікат про походження товару № PL/MF/AT 0149398 (а.с.179); декларацію країни відправлення №24PL381010E0157222 (а.с.172-175); автотранспортну накладну (а.с.65); договір про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом № 06/12/23 від 06.12.2023р. (а.с.39-40); рахунок-фактуру № 160 від 05.07.2024р. (а.с.67).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; банківські платіжні документи, що підтверджують вартість товару; транспортні (перевізні) документи в т.ч. заявку на перевезення; банківські платіжні документи, що підтверджують оплату транспортних послуг; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На електронне повідомлення митниці позивач надав лист б/н від 08.07.2024р. про відсутність можливості подання митному органу додаткових документів (зворот а.с.181).

08.07.2024р. Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA205030/2024/000040/2 (а.с.51) та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205030/2024/000162 (а.с.52).

У графі 33 оскаржуваного рішення № UA205030/2024/000040/2 від 08.07.2024р. зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме: «згідно з пунктом 1 договору (контракту) про перевезення від 06.12.2023р. № 06/12/23 заявка на перевезення є невід`ємною частиною договору, однак заявки не подано до митного оформлення; також згідно з пунктом 3 вищезазначеного договору порядок розрахунків визначається згідно заявки та рахунка-фактури. Інформації, щодо порядку та терміну розрахунку за надані послуги в рахунку-фактурі від 05.07.2024р. № 160 не зазначено; банківських платіжних документів, що підтверджують вартість транспортних послуг не надано; згідно рахунку-фактури від 05.07.2024р. № 160 вказано наявність завантажувально-розвантажувальних робіт, однак вартість таких витрат не зазначена в графі 21 ДМВ, що свідчить про невключення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості; відповідно до пункту 6.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 13.04.2022р. № 05/04/EXP/2022 передбачена 100 % передоплата, що суперечить умовам оплати, зазначеним в рахунку-фактурі від 03.07.2024р. № X01/24000189; банківських платіжних документів, що підтверджують вартість товару не надано.

Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій ст.53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість товару визначено за резервним методом згідно з ст.64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС, при цьому рівень митної вартості товару № 21 визначено на рівні 5,05 євро/кг за МД № UA205030/2024/3583 від 10.05.2024р.; товару № 22 на рівні 3,92 євро/кг за МД № UA205030/2024/5495 від 14.06.2024р.

Товар було випущено у вільний обіг за МД № 24UA27U7 від 08.07.2024р. (а.с.53-59).

Крім того, 24.09.2024р. позивач в порядку ч.8 ст.55 МК України подав митному органу заяву про надання додаткових документів та просив скасувати рішення про коригування митної вартості товару № UA205030/2024/000040/2 від 08.07.2024р. (а.с.70). До заяви позивач додав наступні документи: заявку на перевезення вантажу № 50 від 04.07.2024р. (а.с.63); акт надання послуг № 160 від 08.07.2024р. (а.с.68); довідку про транспортні витрати № 160 від 05.07.2024р. (а.с.66); платіжну інструкцію № 30861446 від 12.07.2024р. (а.с.69); відомість по взаєморозрахунках (а.с.34); платіжну інструкцію № 687 від 18.07.2024р. (а.с.33).

Однак, листом № 7.3-2/15-02/14/11016 від 03.10.2024р. Волинська митниця повідомила позивача про відсутність підстав для скасування рішення про коригування митної вартості товару № UA205030/2024/000040/2 від 08.07.2024р. (а.с.72-73).

Розглядуваний спір стосується правомірності рішень відповідача щодо коригування митної вартості товарів, а саме: останній виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що уповноваженою особою ТзОВ «Тір Маркет» під час митних процедур були подані документи, що за своїм змістом відповідають вимогам ч.2 ст.53 МК України, містять відомості, що підтверджують митну вартість товарів та обраний метод її визначення.

Суд звернув увагу на те, що митний орган за наявності підстав повинен витребувати від декларанта лише ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості товару, а не усі документи, які визначені переліком ст.53 МК України.

Ненадання повного переліку документів може бути підставою для визначення митної вартості товару не за основним методом лише тоді, коли подані декларантом документи є недостатніми чи такими, що у своїх сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

Для здійснення митного оформлення товару позивач подав митниці електронні МД № 24UA02U2 від 08.07.2024р. та № 24UA03U1 від 08.07.2024р., відповідно до яких заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у гр.31 митних декларацій.

Для підтвердження заявленої митної вартості позивачем до митних декларацій надано документи згідно переліку, який наведено у картках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Митну вартість товару згідно з поданими митними деклараціями визначено за першим методом - за ціною договору.

Подані декларантом відповідно до ч.2 ст.53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом.

Будь-яких розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані позивачем документи не містили.

Позивачем подано для митного оформлення товару повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а також не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом. Наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у деклараціях митної вартості було зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Окрім цього, суд дійшов висновку, що враховуючи складність справи, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, до стягнення на користь позивача належить 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Відповідно до МК України (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин):

ст.ст.49, 50 - митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 - митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

ч.2 ст.52 - декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

ч.ч.1, 2 ст.54 контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

ч.3 ст.54 за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

ч.6 ст.54 митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч.3 цієї ж статті у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України № 2 від 13.03.2017р. «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Пунктом 2 ч.5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товару подав до митного органу документи, які містять достатні відомості, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

Із змісту представлених документів можна встановити вартість придбання ввезеного товару, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють його вартість, відповідачем не доведено.

Зокрема, для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України.

Так, до МД № 24UA02U2 від 08.07.2024р. декларант позивача подав наступні документи: контракт № 05/04/ЕХР/2022 від 13.04.2022р. (а.с.31-32); рахунок-фактуру (інвойс) № Х01/24000187 від 01.07.2024р. (а.с.35-38); пакувальний лист (а.с.136-137); декларацію про походження товару; декларацію країни відправлення №24PL381010E0154296 (а.с.128-133); автотранспортну накладну (а.с.42); договір про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом № 06/12/23 від 06.12.2023р. (а.с.39-40); рахунок-фактуру № 151 від 04.07.2024р. (а.с.44).

До МД № 24UA03U1 від 08.07.2024р. декларант позивача надав: контракт № 05/04/ЕХР/2022 від 13.04.2022р. (а.с.31-32); рахунок-фактуру (інвойс) № Х01/24000189 від 03.07.2024р. (а.с.60-61); пакувальний лист (а.с.178); сертифікат про походження товару № PL/MF/AT 0149398 (а.с.179); декларацію країни відправлення № 24PL381010E0157222 (а.с.172-175); автотранспортну накладну (а.с.65); договір про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом № 06/12/23 від 06.12.2023р. (а.с.39-40); рахунок-фактуру № 160 від 05.07.2024р. (а.с.67).

Подані декларантом відповідно до ч.2 ст.53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Так, контрактом № 05/04/ЕХР/2022 від 13.04.2022р. визначено предмет та умови поставки, строк дії контракту та основні зобов`язання продавця та покупця.

Відповідно до інвойсу № Х01/24000187 від 01.07.2024р. загальна вартість товару становить 9637,89 євро; цим документом визначено ідентифікаційні ознаки товару, кількість, ціну, умови оплати.

Ціна товару в інвойсі № Х01/24000187 від 01.07.2024р. (9637,89 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД № 24UA02U2 від 08.07.2024р. (графа 22).

Інвойсом № Х01/24000187 від 01.07.2024р. визначено умови оплати імпортованого товару, а саме протягом 21 дня з моменту виставлення рахунка. Отже, на момент митного оформлення (08.07.2024р.) строк оплати за товар не закінчився.

Крім того, відповідно до інвойсу № Х01/24000189 від 03.07.2024 загальна вартість товару становить 5896,03 євро; цим документом визначено ідентифікаційні ознаки товару, кількість, ціну, умови оплати.

Ціна товару в інвойсі № Х01/24000189 від 03.07.2024р. (5896,03 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД № 24UA03U1 від 08.07.2024р. (графа 22).

Інвойсом № Х01/24000189 від 03.07.2024р. також визначено умови оплати імпортованого товару, а саме протягом 21 дня з моменту виставлення рахунка. Отже, на момент митного оформлення (08.07.2024р.) строк оплати за товар не закінчився.

Ціна продажу імпортованих товарів визначена відправником у рахунках-фактурах. Лише рахунок-фактура (інвойс) згідно з ч.2 ст.53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару. Визначена в МД № 24UA02U2 від 08.07.2024р. та в МД № 24UA03U1 від 08.07.2024р. фактурна вартість товару відповідає тій, що зазначена в інвойсах № Х01/24000187 від 01.07.2024р. та № Х01/24000189 від 03.07.2024р. Будь-яких розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані позивачем документи не містять.

Крім того, визначаючи митну вартість за першим методом за МД № 24UA02U2 від 08.07.2024р., декларант до фактурної вартості додав також витрати з перевезення товару від місця передачі перевізнику до кордону України (7970 грн. 73 коп.), що не заперечується відповідачем. Такі витрати підтверджено поданими разом із митною декларацією договором про міжнародне перевезення вантажів № 06/12/23 від 06.12.2023р. та рахунком-фактурою № 151 від 04.07.2024р.

Визначаючи митну вартість за першим методом за МД № 24UA03U1 від 08.07.2024р., декларант до фактурної вартості додав також витрати з перевезення товару від місця передачі перевізнику до кордону України (4995 грн. 14 коп.), що не заперечується відповідачем. Такі витрати підтверджено поданими разом із митною декларацією договором про міжнародне перевезення вантажів № 06/12/23 від 06.12.2023р., рахунком-фактурою № 160 від 05.07.2024р.

Отже, заявлена декларантом за першим методом митна вартість оцінюваного товару підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару, при цьому товарно-супровідні документи не містять відомостей, що відповідно до визначених сторонами контракту умов позивач має нести інші витрати.

Щодо аргументів відповідача у спірних рішеннях про ненадання заявок на перевезення колегія суддів враховує те, що заявка не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість перевезення товару, а становить лише передумову виконання взятих на себе перевізником зобов`язань, вона не впливає на визначення митної вартості товарів. При цьому, частина 2 ст.53 МК України містить вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Серед вказаного переліку відсутня необхідність надавати контролюючому органу будь-які заявки. У свою чергу, декларант позивача разом МД № 24UA02U2 від 08.07.2024р. та № 24UA03U1 від 08.07.2024р. надав відповідачу договір про міжнародне перевезення вантажів № 06/12/23 від 06.12.2023р. та рахунки-фактури № 151 від 04.07.2024р. та № 160 від 05.07.2024р.

З рахунку-фактури № 151 від 04.07.2024р. вбачається, що транспортні витрати на перевезення вантажу складають в загальному 11386 грн. 76 коп., зокрема, по маршруту м.Люблін - м/п Устилуг транспортні витрати складають 7970 грн. 73 коп., що були включені декларантом позивача до митної вартості товару, а з м/п Устилуг до м Луцьк 3416 грн. 03 коп. Із рахунку-фактури № 160 від 05.07.2024р. слідує, що транспортні витрати на перевезення вантажу складають в загальному 7135 грн. 92 коп., зокрема, по маршруту м.Люблін - м/п Ягодин транспортні витрати становлять 4995 грн. 14 коп., які були включені декларантом позивача до митної вартості товару, а з м/п Ягодин до м.Луцьк 2140 грн. 78 коп.

За вищевказаних обставин у відповідача була реальна можливість з поданих декларантом документів з`ясувати вартість понесених транспортних витрат. Докази понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні, такі докази не надані й відповідачем. При цьому, суд зауважує, що законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати.

Так, Верховний Суд у постанові від 31.05.2019р. у справі № 804/16553/14 зазначив, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані відповідачу документи підтверджували числове значення транспортної складової митної вартості товарів. Більше того, до заяви від 24.09.2024р. про надання додаткових документів для скасування рішення про коригування митної вартості товару № UA205030/2024/000039/2 від 08.07.2024р. позивач додав наступні документи: заявку на перевезення вантажу № 48 від 03.07.2024р.; акт надання послуг № 151 від 08.07.2024р.; довідку про транспортні витрати № 151 від 04.07.2024р.; платіжну інструкцію № 30861446 від 12.07.2024р.

Також до заяви від 24.09.2024р. про надання додаткових документів для скасування рішення про коригування митної вартості товару № UA205030/2024/000040/2 від 08.07.2024р. позивач додав такі документи: заявку на перевезення вантажу № 50 від 04.07.2024р.; акт надання послуг № 160 від 08.07.2024р.; довідку про транспортні витрати № 160 від 05.07.2024р.; платіжну інструкцію № 30861446 від 12.07.2024р.

Щодо тверджень відповідача в оскаржуваних рішеннях про відсутність в рахунках-фактурах № 151 від 04.07.2024р. та № 160 від 05.07.2024р. інформації щодо порядку та терміну розрахунків за надані послуги з транспортування товару, а також щодо ненадання банківських платіжних документів, що підтверджують вартість транспортних послуг, то дійсно п.3.1 договору про міжнародне перевезення вантажу № 06/12/23 від 06.12.2023р. передбачено, що ціни на послуги та порядок розрахунків за цим договором зазначаються сторонами у рахунках-фактурах перевізника.

У наданих рахунках-фактурах № 151 від 04.07.2024р. та № 160 від 05.07.2024р. не визначено порядок розрахунків. Разом з тим, вказані рахунки-фактури складалися перевізником, а не позивачем, а тому останній не може нести відповідальність у вигляді сплати додаткових митних платежів за недоліки, які були допущені перевізником при складанні вказаних документів. Крім того, порядок оплати за такі послуги не змінює визначену в рахунках-фактурах вартість транспортних послуг. Також заявками на перевезення вантажу № 8 від 03.07.2024р. та № 50 від 04.07.2024р. передбачено умови оплати протягом 2-х днів з дня поставки товару, а тому станом на день митного оформлення будь-які банківські документи про оплату вартості послуг з перевезення товару в позивача були відсутні та не могли бути надані митному органу, оскільки така оплата відбулась лише 12.07.2024р.

При цьому, покликання відповідача в оскаржуваних рішеннях про невключення до митної вартості завантажувально-розвантажувальних робіт є безпідставними, оскільки у наданих рахунках-фактурах № 151 від 04.07.2024р. та № 160 від 05.07.2024р. чітко визначено, що завантажувально-розвантажувальні роботи входять у вартість перевезення.

Щодо тверджень відповідача про ненадання документів, які підтверджують факт оплати за імпортований товар, то суд враховує, що дійсно п.6.2 договору № 05/04/ЕХР/2022 від 13.04.2022р. передбачено форму оплати - 100 % передоплата на банківський рахунок продавця. Разом з тим, в інвойсах № Х01/24000187 від 01.07.2024р. та № Х01/24000189 від 03.07.2024р. зазначено, що оплата за товар здійснюється протягом 21 дня з моменту виставлення рахунку. Така оплата була проведена лише 18.07.2024р., що підтверджується платіжною інструкцією № 687 від 18.07.2024р. При цьому, згідно відомості по розрахунках за період з 01.06.2024р. по 31.08.2024р. (а.с.34) оплата згідно платіжною інструкцією № 687 від 18.07.2024р. в сумі 21488,43 євро здійснена позивачем загалом по трьох інвойсах, а саме: № Х01/24000187 від 01.07.2024р., № Х01/24000189 від 03.07.2024р., № Х01/24000183 від 28.06.2024р.

Отже, вказаними документами підтверджується, що вартість оцінюваного товару по інвойсах № Х01/24000187 від 01.07.2024р. та № Х01/24000189 від 03.07.2024р. в повному обсязі сплачена позивачем 18.07.2024р.

Відтак, зважаючи на умови оплати, визначені інвойсами № Х01/24000187 від 01.07.2024р. та № Х01/24000189 від 03.07.2024р., на момент митного оформлення товару в позивача не було документів, які підтверджують оплату товару. При цьому, що ціна продажу імпортованих товарів - це ціна, зазначена саме відправником у рахунках-фактурах. Лише рахунок-фактура (інвойс) згідно з ч.2 ст.53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару.

З урахуванням наведеного відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості самого товару та вони містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Також відповідачем в рішеннях про коригування митної вартості не було обґрунтовано, яким чином вказані розбіжності впливають на митну вартість товару чи її складових.

Однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, є недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Подані документи не містили розбіжностей, ознаки підробки документів відсутні, усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості та ціни, яка підлягає сплаті за товар, у документах наявні.

Водночас, відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначених у МД, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за встановлених обставин позивачем надано достатніх для митного оформлення імпортованого товару документів, аргументи відповідача не дають обґрунтованих підстав ставити під сумнів правильність обчислення митної вартості оцінюваного товару, оскільки неузгодженості, розбіжності або недоліки у документах, про які зазначає відповідач, є необґрунтованими та могли вплинули на правомірність визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту).

Також окремі неточності, які не мають впливу на визначення числового значення митної вартості товару і дають змогу ідентифікувати вартісні показники зовнішньоекономічної операції, не можуть ставити під сумнів добросовісність декларанта під час визначення митної вартості товару.

Згідно зі ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена ч.2 ст.58 МК України.

Так, відповідно до вказаної норми, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Матеріалами справи стверджується, що позивач для підтвердження заявленої митної вартості товару подав до митного органу всі необхідні для цього документи. При цьому, надані документи не містили розбіжностей, а їх відомості підтверджували ціну товару в повній мірі.

Звідси, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом застосування митним органом коригування митної вартості є безпідставними та необґрунтованими.

Окрім цього, аналіз фактичних обставин свідчить, що в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів митним органом не зазначено, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити такі складові.

Оскільки оскаржувані рішення не містять зрозумілого обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, тому вказані рішення митного органу не відповідають вимогам п.1 ч.2 ст.55 МК України.

Таким чином, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Також згідно з п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затв. наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012р., у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Між тим, як вбачається із спірних рішень про коригування митної вартості товарів, у них зазначено лише про неможливість застосування другорядних методів визначення митної вартості через відсутність достатньої інформації про ідентичні товари.

Отже, в наданих декларантом документах немає розбіжностей, останні містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, та щодо ціни, яка підлягала сплаті за цей товар.

Звідси, позивач одночасно з МД в повному обсязі надав до митного органу документи, які підтверджують митну вартість товарів згідно з ч.2 ст.53 МК України.

Водночас, відповідачем не доведено, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому митниця не обґрунтувала та не довела неможливість визначення митної вартості за ціною контракту.

Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити вартість товару, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють його вартість, відповідачем не доведено.

Отже, на підставі наведених норм, у зв`язку із заявленням декларантом достовірних відомостей щодо митної вартості товару, а також через подання документів, що підтверджують рівень митної вартості товарів, митним органом неправомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товарів.

Оскільки відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну), тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржувані рішення відповідача про коригування митної вартості товарів є необґрунтованими та не відповідають вимогам митного законодавства.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Позивачем заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката Гарбар Ю.Р., отриманою в суді першої інстанції, в загальному розмірі 6000 грн.

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивача представлено:

договір про надання правничої допомоги № 03/01/23-1 від 03.01.2023р., укладений між позивачем ТзОВ «Тір Маркет» (клієнт) та адвокатом Гарбар Ю.Р. (а.с.74-75);

акт № 24/10/24 від 24.10.2024р. приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги № 03/01/23-1 від 03.01.2023р., відповідно до положень якого адвокат надав, а позивач ТзОВ «Тір Маркет» прийняв наступні юридичні послуги на загальну суму 6000 грн., які полягають у: наданні правої інформації, консультацій і роз`яснень з питань спірного рішення митного органу (0,5 робочої години) - 1000 грн.; складанні та формуванні позовної заяви (2,5 робочі години) - 5000 грн. (а.с.76);

платіжну інструкцію № 30861978 від 04.11.2024р. на суму 37000 грн. на оплату правової допомоги; підстава акти приймання-передачі наданих послуг № 06/09/24 від 06.09.2024р., № 07/10/24 від 07.10.2024р., № 24/10/24 від 24.10.2024р., № 31/10/24 від 31.10.2024р. (а.с.197);

свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.77).

Отже, надані суду матеріали доводять факт надання позивачу правової допомоги адвокатом Гарбар Ю.Р. в суді першої інстанції, а відтак підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу в розглядуваній адміністративній справі № 140/12239/24.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді надання правової консультації, підготовки позову.

Вирішуючи заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

При цьому, суд врахував предмет позову (рішення про коригування митної вартості), складність правового регулювання спірних правовідносини і складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; сталу судову практику Верховного Суду у цій категорії справ), значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, а також прийняв до уваги заперечення представника відповідача щодо обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги.

Окрім цього, суд визнав, що такі послуги, як надання правових консультацій та роз`яснень з питань правомірності винесення оскаржуваних рішень митного органу, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

У частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Судом першої інстанції із врахуванням всіх обставин справи визначено дійсний розмір витрат на правову допомогу адвоката в сумі 5000 грн., який є співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, керуючись принципами справедливості та верховенства права, дійшов правильного висновку, що виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру належна до відшкодування сума витрат на правову допомогу повинна складати 5000 грн. При цьому, така сума витрат на правничу допомогу є реальною та підтвердженою матеріалами справи. У суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають принципам справедливості, розумності та пропорційності, аргументів на спростування означених висновків суду апеляційна скарга також не утримує.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про підставність заявленого позову та наявність підстав для його задоволення, із вищевказаних мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Волинську митницю.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31.12.2024р. в адміністративній справі № 140/12239/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Волинську митницю (утворену як відокремлений підрозділ Державної митної служби України).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
О. І. Довга
Дата складання повного судового рішення: 28.11.2025р.