Справа № 420/31482/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 16.09.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 67 від 28.08.2025 року, щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2. Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до страхового стажу періоди роботи, які зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , з датою заповнення 09.09.1987 року, в частині записів № 1-7, які охоплюють спірний період її трудової діяльності з 08.09.1987 по 12.10.2001 роки;

3. Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до страхового стажу періоди роботи, які зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , з датою заповнення 09.09.1987 року, в частині записів №10-16, які охоплюють спірний період її діяльності з 06.04.2004 року по 31.08.2007 року на території республіки білорусь, а також призначити пенсію за віком з 07.08.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона 20 серпня 2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення мені пенсії за віком відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку із запровадженням постановою Правління ПФУ від 16 грудня 2020 року №25-1 змін з 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України під час розгляду поданих заяв та необхідних для призначення або перерахунку пенсій документів застосовують принцип екстериторіальності у зв`язку з чим, рішення прийнято працівниками ГУ ПФУ в Івано-Франківській області. У відповідь на звернення своїм рішенням від 28 серпня 2025 року № 67 відмовив мені у призначенні пенсії на підставі того, що відповідно до наданих документів страховий стаж склав - 23 роки 9 місяців 8 днів. До загального стажу не зараховані: періоди роботи на території Республіки Білорусь з 08.09.1987 по 12.10.2001 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 09.09.1987 року оскільки Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Києві 14.12.1995, припинила свою дію для України 23.12.2023. Стаж на території даної держави можливо враховувати по 31.12.1991.

Крім того до страхового стажу не враховано період здійснення догляду за дитиною. ІНФОРМАЦІЯ_2 , до сповнення 3-річного віку. Так як свідоцтво про народження видано на території Республіки Білорусь. За вказаним Рішенням про відмову, пенсійний вік визначений п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років, у 2025 році право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 32 років. За наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 позивачка матиме при досягненні 65 роки, тобто з 07.08.2030.

Вважаючи таке рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області протиправним, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 19.09.2025 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_3 ).

07.10.2025 від представника позивача ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив (вх. №ЕС/104774/25), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У вказаному відзиві представник відповідача покликається на те, що після перевірки наданих Позивачем документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 28.08.2025 № 67. Підставою для відмови у призначенні пенсії стала відсутність необхідного страхового стажу 32 роки, страховий стаж Позивача становить 23 роки 09 місяців 08 днів. Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.09.1987 до страхового стажу не зараховано період роботи на території Республіки Білорусь з 08.09.1987 по 12.10.2001 та з 06.04.2004 по 31.08.2007. Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Києві 14.12.1995, припинила свою дію для України 23.12.2023. Стаж на території даної держави можливо врахувати по 31.12.1991. За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року. Тому на осіб, які працювали в республіці білорусь після 01 січня 1992 року, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні/перерахунку пенсії стажу роботи та заробітку на її території.

На час звернення Позивача із заявою про призначення пенсії в Україні (20.08.2025) не діяла Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Отже, враховуючи припинення участі в Угоді від 13.03.1992, згідно якої проводилось взаємне визнання та зарахування стажу, стаж роботи на території республіки білорусь з 01.01.1992 не враховується до страхового стажу, тому правових підстав для зарахування до стажу періоду роботи на території республіки білорусь немає. Крім того свідоцтво про народження дитини ОСОБА_2 від 01.02.1996 (додано позивачем до позову) складено на білоруській та російській мові. Враховуючи вищевикладене, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж (32 роки) відповідно і відсутнє право на призначення пенсії за віком по досягненні 60 річного віку, а тому рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 67 від 28.08.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком прийнято правомірно.

08.10.2025 від представника позивача ГУ ПФУ в Івано-Франківській області надійшов відзив (вх. №ЕС/105450/25), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши наступне.

Враховуючи припинення участі в Угоді від 13.03.1992, згідно якої проводилось взаємне визнання та зарахування стажу, стаж роботи на території республіки білорусь з 01.01.1992 не враховується до страхового стажу, тому правових підстав для зарахування до стажу періоду роботи на території республіки білорусь немає. До страхового стажу не враховано період здійснення догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_2 , до сповнення 3-річного віку, так як свідоцтво про народження видано на території Республіки Білорусь. Крім того свідоцтво про народження дитини ОСОБА_2 від 01.02.1996 (додано позивачем до позову) складено на білоруській та російській мові. Враховуючи вищевикладене, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж (32 роки) відповідно і відсутнє право на призначення пенсії за віком по досягненні 60 річного віку, а тому рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 67 від 28.08.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком прийнято правомірно.

Разом з вказаним відзивом ГУ ПФУ в Івано-Франківській області надали на виконання ухвали суду від 19.09.2025 матеріали пенсійної справи.

13.10.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №107445/25), у якій остання висловила заперечення та зазначила на відсутність належного обґрунтування доводів відповідачів.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

20..08.2025 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 67 від 28.08.2025. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у 2025 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 32 років.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно записів трудовог книжки серії НОМЕР_1 від 09.09.1987 до страхового стажу не зараховано період роботи на території Республіки Білорусь з 08.09.1987 по 12.10.2001.

Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Києві 14.12.1995, припинила свою дію для України 23.12.2023. Стаж на території даної держави можливо врахувати по 31.12.1991.

Відповідно до статті 24-1 Закону № 1058 періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Постановою КМУ від 16.05.2025 № 562 затверджено Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 01.01.1992 за межами України в республіках колишнього СРСР для зарахування їх до страхового стажу, яким передбачено, що у заяві про призначення пенсії особа зазначає отримує чи не отримує пенсійні виплати за ці періоди від інших держав та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.

Крім того, до страхового стажу не враховано період здійснення догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_2 , до сповнення 3-річного віку, так як свідоцтво про народження видано на території Республіки Білорусь.

З огляду на зазначене, керуючись ст. 45 Закону № 1058, п. 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005р. за № 1566/11846 з наступними змінами.

Не погодившись з прийнятим ГУ ПФУ в Івано-Франківській області рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В силу правового регулювання положень частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

З матеріалів справи суд встановив, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 09.09.1987 містить всі необхідні записи про роботу позивача, зокрема:

- запис №10-11 з 06.04.2004 по 07.08.2004 прийнята на посаду бухгалтером І категорії по контракту - звільнена за власним бажанням за ст. 35 Трудового кодексу рб; (наказ №25-к від 05.04.2004 наказ №81-к від 27.08.2004);

- запис №12-13 з 30.08.2004 по 19.04.2005 ОАО «Завод ЖБК г. Витебск» прийнята бухгалтером за контрактом найм та звільнена згідно ст. 37 Трудового кодексу республіки білорусь (наказ №158-Л від 30.08.2004 наказ №54-к від 18.04.2005);

- запис №14-16 з 20.04.2005 по 31.08.2007 прийнята на роботу головного бухгалтера та звільнена згідно ст. 40 Трудового кодексу республіки білорусь (наказ №15 від 20.04.2005 наказ №36 від 30.08.2007, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження страхового стажу позивача.

Відтак, трудовою книжкою позивача підтверджено спірний період роботи у період з 06.04.2004 по 31.08.2007.

Також, в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виданого на території республіки біларусь.

У рішенні №67 від 28.08.2025 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зазначено, що до За результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.09.1987 до страхового стажу не зараховано період роботи на території Республіки Білорусь з 08.09.1987 по 12.10.2001. Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Києві 14.12.1995, припинила свою дію для України 23.12.2023. Стаж на території даної держави можливо врахувати по 31.12.1991.

Крім того, до страхового стажу не враховано період здійснення догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_2 , до сповнення 3-річного віку, так як свідоцтво про народження видано на території Республіки Білорусь.

Суд зазначає, що між Україною та білоруссю укладено договір про співробітництво в галузі соціального забезпечення. Зокрема, 14 грудня 1995 року було підписано Угоду між Урядом України та Урядом республіки білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення. Ця угода була ратифікована Україною 22 листопада 1996 року та набула чинності 11 лютого 1997 року.

Дія міжнародного договору припинено 23 грудня 2023 року.

Договір передбачав взаємне визнання трудового стажу, обчислення та виплату пенсій громадянам, які працювали на території обох країн, та регулює питання пенсійного забезпечення громадян, які проживають або працювали в обох державах.

Відповідно до статті 2 Договору, ця Угода регулює питання державного пенсійного забезпечення громадян, які постійно проживали на території однієї Договірної Сторони і переїхали на постійне проживання на територію іншої Договірної Сторони, та охоплює нижчеперераховані види державних пенсій: пенсії за віком; пенсії по інвалідності; пенсії за вислугу років; пенсії в разі втрати годувальника.

Статтею 6 Договору визначено, що при призначенні пенсії зараховується трудовий (страховий) стаж, в тому числі і той, що дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 1 січня 1992 року. При цьому обчислення трудового (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію.

Згідно статті 7 вказаного Договору громадянам, які проживали на території однієї Договірної Сторони і працювали після переселення на території іншої Договірної Сторони, пенсія обчислюється із заробітку (прибутку), який вони отримували на території Договірної Сторони переселення, якщо ними набутий мінімально необхідний трудовий (страховий) стаж для обчислення заробітної плати при призначенні пенсії у відповідності з законодавством Договірної Сторони переселення.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача у Республіці Білорусь.

Згідно статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами частини другою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, з аналізу наведеного вище слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

На час роботи позивача в період з 06.04.2004-31.08.2007, Україна була учасником угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних правовідносин.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві.

Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Крім того, наявні в матеріалах справи довідки з місця роботи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що вищевказаний Договір припинив свою чинність.

Відтак позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Таким чином, посилання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, покладені в основу спірного рішення, на ту обставину, що з Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Києві 14.12.1995, припинила свою дію для України 23.12.2023 є безпідставними, оскільки вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди та Конвенції.

Суд звертає увагу відповідача, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні періодів роботи на території рб до стажу, що надає право на пенсійне забезпечення.

Отже, із вищенаведеного вбачається, що відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача з 06.04.2004 по 31.08.2007 та періоду догляду за дитиною до 3-років є протиправною.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №67 від 28.08.2025 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно способу захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про відмову у призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог, з метою ефективного захисту прав позивача.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, приймаючи рішення про відмову призначенні пенсії за віком позивачу, не врахував всіх обставин, які мають значення для прийняття вказаного рішення, з огляду на що воно є необґрунтованим, отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №67 від 28.08.2025 підлягає скасуванню.

Беручи до уваги, що конституційне право на соціальний захист включає право на пенсійне забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права, який відповідатиме змісту спірних правовідносин, буде визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №67 від 28.08.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком, та наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.08.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На думку суду, саме такий спосіб судового захисту слід застосувати виходячи з обставин справи.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності вчинення оскаржуваних дій відповідачем суду не наведено та не надано.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією №2 від 11.09.2025.

Відтак, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 243-246, 293, 295, 296 КАС, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №67 від 28.08.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення позивачу пенсії за віком від 07.08.2025, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 15, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА