Справа № 480/7439/24
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2025 року Справа № 480/7439/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/7439/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати накази ГУНП МВС України в Сумській області № 959 від 23.07.2024 в частині вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у відмові від виконання ОСОБА_1 п.3 наказу начальника ГУНП від 22.017.2024 №950 дск та № 310 о/с від 24.06.2024 року та зобов`язати ГУНП в Сумській області звільнити ОСОБА_1 на підставі п. 7 ст. 77 ЗУ «Про поліцію» (за власним бажанням);
- зобов`язати ГУНП в Сумській області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за червень 2024 року в розмірі 243,234% від грошового забезпечення;
- зобов`язати ГУНП в Сумській області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за таємність відповідно до займаної посади за період з травня 2022 по червень 2024 року.
Ухвалою суду було відмовлено у задоволенні заяви позивача/представника позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою в частині позовних вимог, позовну заяву в частині позовних вимог про зобов`язання ГУНП МВС України в Сумській області до нарахувати та виплатити позивачу доплату за таємність відповідно до займаної посади за період з 19.07.2022 по 30.04.2024 року - повернуто позивачу.
Щодо іншої частини позовних вимог, судом було відкрито провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, витребувано у відповідача додаткові докази у справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу в ГУНП в Сумській області, наказом № 501 дск від 24.06.2024 року його було включено до складу зведеної роти поліції особливого призначення НПУ, за списком посад, затвердженим наказом НПУ від 08.06.2022 № 400 дск, а саме на нижчу посаду - інспектора взводу № 2 зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України. Позивач вважає вказаний наказ протиправним та зазначає, що ним 26.06.2024 року було подано рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням з 05.07.2024 року відповідно до п. 7 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», але відповіддю від 02.07.2024 року йому було повідомлено, що його може бути звільнено тільки в тримісячний термін, а саме: з 26.09.2024 року.
07.07.2024 року позивач повідомив відповідача, що відповідно до довідки від 04.07.2024 № 401 виданої КНП Лебединською лікарнею імені лікаря К.О. Зільберника, позивачу протипоказана робота пов`язана з підйомами, перенесенням вантажів, носіння бронежилету, важка фізична праця у період часу з 04.07.2024 по 04.09.2024 року.
Також 07.07.2024 року позивач звернувся з надрукованим власноруч рапортом з проханням про скорочення терміну звільнення з підстав неналежного фізичного стану та бажання звільнитись зі служби в поліції з 01.08.2024 року, але відповіддю від 12.07.2024 відповідач повідомив, що такий рапорт позивача не відповідає вимогам, так як є надрукованим а не написаним власноручно, тому залишили його без розгляду.
12.07.2024 року позивач повторно звернувся до відповідача з власноруч написаним рапортом з проханням про скорочення терміну звільнення, але відповіддю від 17.07.2024 року його повідомлено, що листом від 02.07.2024 року за № 2800/01/12/2-2024 відповідачем було надано вичерпну відповідь, що стосується звільнення зі служби в поліції та прийнято рішення про звільнення позивача зі служби в поліції з 26.09.2024 року, а підстави для зміни дати звільнення зі служби в поліції відсутні.
Позивач зазначає, що за період проходження служби в новому підрозділі він не був підготовлений до ведення тактичних дій та спеціальних заходів.
23.07.2024 року в розташування зведеної роти прибули працівники ГУНП, які почали ознайомлювати особовий склад з наказом ГУНП в Сумській області, згідно з яким співробітники роти повинні були з 23.07.2024 року розпочати виконання бойових наказів у визначений період безпосередньо на одному з напрямків на лінії бойового зіткнення. Враховуючи той факт, що позивач та решта співробітників не були забезпеченні відповідною військовою формою, засобами особистого захисту, особистою аптечкою, зброєю, наявність у позивача фізичних обмежень, під час складанні листа ознайомлення з відповідним наказом позивач повідомив, що він буде його виконувати, але на підставі вищевикладеного вважає такий наказ протиправним.
Позивача було ознайомлено з відповідним наказом № 950 дск-23.07.2024 року об 11 год. 22 хв., та майже відразу йому було повідомлено, що необхідно буде ще надати пояснення у зв`язку з призначенням службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії щодо можливих порушень службової дисципліни з боку окремих поліцейських ГУНП, включених до складу зведеної роти поліції особливого призначення НПУ та надано наказ № 602 від 23.07.2024 року для ознайомлення. Після надання пояснень позивача було викликано до центрального двору розташування зведеної роти, де в присутності командира та заступника командира РПОП ГУНП, ОСОБА_2 знову почав задавати питання позивачу з приводу виконання наказу № 950 дск та повідомив, що необхідно буде виїжджати на виконання бойового розпорядження 23.07.2024 року об 17.00 год. Позивач неодноразово відповів, що від виконання наказу не відмовляється та задав наступні запитання: який перелік речей необхідно брати з собою, як буде забезпечено його засобами індивідуального захисту, відповідним форменим одягом та куди саме буде виїзд, але такі дії позивача були розцінені як завуальована відмова від виконання наказу.
На наступний день 24.07.2024 року позивача було викликано на бесіду з психологом, де його ознайомили з дисциплінарним наказом № 959 від 23.07.2024 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби з поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у відмові від виконання п. 3 наказу начальника ГУНП від 22.07.2024 № 950 дск та з наказом № 310 о/с від 24.07.2024 року яким його було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про національну поліцію».
Крім того позивач вважає, що відповідач не виконав своїх фінансових зобов`язань при звільненні позивача в повному обсязі а саме:
Так на підставі протоколу наради керівництва від 19.06.2024 року № 22 позивачу під час перебування на лікарняному був знижений розмір премії з 243,234% до 33,198% з підстав відсутності належних показників у службовій діяльності, яких не могло бути, оскільки позивач перебував на лікарняному.
Також позивач зазначає, що за період 2024 року йому виплачена надбавка за таємність у липні 2024 року але у період з травня 2022 року, коли позивача було призначено на посаду старшого оперуповноваженого, така надбавка безпідставно не нараховувалась, з підстав не відомих позивачу.
Представник відповідача надав суду відзив, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що 23.07.2024 до ГУНП в Сумській області надійшов рапорт командира роти поліції особливого призначення Національної поліції України про те, що 23.07.2024 після доведення поліцейським зведеної роти поліції особливого призначення наказу начальника ГУНП в Сумській області від 22.07.2024 № 950 дск «Про відрядження поліцейських ГУНП» інспектор взводу № 2 зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України старший оперуповноважений оперативно - пошукового відділу управління карного розшуку ГУНП в Сумській області капітан поліції ОСОБА_1 від виконання вимог вказаного наказу відмовився.
В ході проведення службового розслідування встановлено, наказом ГУНП від 22.07.2024 № 950 дск, для забезпечення належного прикриття мінометного розрахунку, з 23.07.2024 по 20.09.2024 до тактичної групи «Суми» відряджено 10 поліцейських, включених до складу зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України, зокрема і ОСОБА_1 .
Вказаний наказ 23.07.2024 із застосуванням відеофіксації доведено до включених до нього поліцейських ГУНП. При цьому вісім поліцейських на запитання ОСОБА_2 про згоду виконувати вимоги вказаного наказу надали стверджувальну відповідь та зафіксували це, заповнивши відповідні листи ознайомлення.
Позивач заповнив лист про ознайомлення із вказаним наказом, в якому зазначив, що вважає його протиправним, уникав відповіді на неодноразово чітко поставлені запитання ОСОБА_2 про згоду виконання вимог наказу наказ ГУНП від 22.07.2024 № 950 дск, натомість неодноразово повідомляв про ознайомлення з вказаним наказом, обговорюючи його вимоги та висловлюючи зауваження до дій керівництва, у зв`язку з чим складено акт про відмову від виконання наказу.
Враховуючи, що ОСОБА_1 мав неодноразову можливість відповісти на питання ОСОБА_2 та членів дисциплінарної комісії про згоду виконати вимоги наказу ГУНП від 22.07.2024 № 950дск, проте всіляко необґрунтовано уникав надати стверджувальну відповідь на вказане запитання, дисциплінарна комісія вважає його дії відмовою від виконання наказу.
Відповідач зазначає, що положення нормативних документів, що регламентують діяльність поліції не містять нормативно визначеного обов`язку керівництва враховування окрім інтересів служби, жодних інших обставин, зокрема зазначених під час опитування ОСОБА_1 , тим більше в період дії на території України воєнного стану.
Таким чином, ОСОБА_1 , будучи працівниками правоохоронного органу та представниками влади, які склали Присягу на вірність Українському народові, згідно з якої присягали вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, нехтуючи цінностями, які останній присягнув захищати, ігноруючи вимоги нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, допустив вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у відмові від виконання вимог пункту З наказу начальника ГУНП від 22.07.2024 № 950 дск «Про відрядження працівників ГУНП».
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 на підставі п. 7 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», відповідач зазначає, що спірні правовідносини врегульовано спеціальним законодавством, яким є Закону України «Про Національну поліцію», а також Положенням № 114, яке підлягає застосуванню відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» в частині, що не суперечить цьому Закону.
У пункті 68 Положення № 114 передбачено, що особи рядового начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт.
28.06.2024 до ГУНП в Сумській області надійшов рапорт ОСОБА_1 від 26.06.2024 про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням.
Листом ГУНП в Сумській області від 02.07.2024 № 2800/01/12/2-2024 позивачу повідомлено, що питання про звільнення за власним бажанням розглянуто з урахуванням строків, визначених пунктом 68 Положення № 114 та прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 26.09.2024.
Також листом ГУНП в Сумській області від 17.07.2024 № 3310/01/12/2-2024 позивачу повідомлено, що підстави для зміни узгодженої дати звільнення (26.09.2024) відсутні.
Разом з тим, як вбачається з рапортів ОСОБА_1 , він просив звільнити його на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з неможливістю виконувати службові обов`язки за станом здоров`я, на підтвердження чого останній надав копію довідки ЛКК Лебединська лікарня імені К.О.Зільберника від 04.07.2024 № 401.
Відповідач зазначає, що довідка ЛКК від 04.01.2024 № 401 носить рекомендаційний характер і не є тим документом, який визначає придатність або непридатність поліцейського за станом здоров`я для подальшого проходження служби.
Отже, ОСОБА_1 порушуючи питання щодо скорочення строку звільнення зі служби зазначає обставину, яка відповідно до положень Постанови № 413 не передбачена.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за червень 2024 року в розмірі 243,234% від грошового забезпечення, відповідач зазначає, що розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.
Згідно з витягом зі списку поліцейських управління карного розшуку ГУНП в Сумській області що подаються на преміювання за результатами служби у червні 2024 року, затвердженого наказом ГУНП в Сумській області від 24.06.2024 № 275 о/с за робочі дні з 01.06.2024 по 04.06.2024 ОСОБА_1 встановлено премію у розмірі 33,198%, розмір якої зберігся на період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 з 05.06.2024 по 30.06.2024 відповідно до п. 3 розділу III Порядку № 260 та п. 7 розділу IV Положення.
Оскільки нормами чинного законодавства не визначено фіксований розмір премії поліцейських, який має встановлюватися щомісяця, то вимога про виплату премії у певному (фіксовано) розмірі є безпідставною.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_3 доплату за роботу в умовах режимних обмежень відповідач зазначає, що у період з 01.05.2022 по 18.07.2022 та з 01.05.2024 по 30.06.2024 надбавка за роботу в умовах режимних обмежень ОСОБА_1 не встановлювалась, оскільки відповідні мотивовані рапорти від УКР ГУНП в Сумській області до ВРТЗІ ГУНП в Сумській області не надходили, що підтверджується листом Відділу режиму та технічного захисту інформації ГУНП в Сумській області від 10.09.2024 № 1287/13/01-2024.
Отже, у ГУНП в Сумській області у спірний період не було правових підстав відповідно до вимог пункту 7 розділу II Порядок № 260 для нарахування позивачу відповідної надбавки за відсутності мотивованих рапортів.
Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується та наполягає на позовних вимогах.
Представник відповідача надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Перевіривши матеріали справи, доводи позову та відзиву на нього, суд дійшов до висновків про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, позивач проходив службу в Головному управління Національної поліції в Сумській області, до 24.06.2024 року перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого оперативно пошукового відділу управління карного розшуку, спеціальне звання капітан поліції.
З 05.06.2024 року по 04.07.2024 року, позивач перебував на лікарняному.
Позивачем 26.06.2024 року було подано рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням з 05.07.2024 року відповідно до п. 7 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», але відповіддю від 02.07.2024 року йому було повідомлено, що його може бути звільнено тільки в тримісячний термін, а саме: з 26.09.2024 року (а.с.128 - 131).
05.07.2024 року при виході на роботу після лікарняного, позивача було ознайомлено з наказом ГУНП від 24.06.2024 № 501 дск «Про внесення змін до складу зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України», пунктом 2 якого, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877, наказу Національної поліції України від 28.06.2022 № 400дск «Про функціонування зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України», у зв`язку зі службовою необхідністю та з метою належного виконання завдань за призначенням підрозділами поліції в умовах правового режиму воєнного стану, до складу зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України, визначеного наказом ГУНП в Сумській області від 15.04.2024 № 312дск «Про функціонування зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України» включено поліцейських з числа поліцейських ГУНП за списком посад, затвердженим наказом Національної поліції України від 28.06.2022 № 400дск, зокрема ОСОБА_1 за посадою інспекторів взводу № 2 зведеної роти поліції особливого призначення НПУ (а.с. 53).
Рапортом від 07.07.2024 року позивач повідомив відповідача, що відповідно до довідки від 04.07.2024 № 401 виданої КНП Лебединською лікарнею імені лікаря К.О. Зільберника, позивачу протипоказана робота пов`язана з підйомами, перенесенням вантажів, носіння бронежилету, важка фізична праця у період часу з 04.07.2024 по 04.09.2024 року.
07.07.2024 року позивач звернувся до відповідача з рапортом з проханням про скорочення терміну звільнення з підстав неналежного фізичного стану та бажання звільнитись зі служби в поліції з 01.08.2024 року, але відповіддю від 12.07.2024 року йому було повідомлено, що відповідно до Наказу МВС України від 23.11.2016 № 1235 «Про затвердження Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції», рапорт (заява) пишеться власноручно у довільній формі, тому наданий рапорт позивача не відповідає вимогам, так як є надрукованим а не написаним власноручно, відтак залишений без розгляду (а.с.132 133).
12.07.2024 року позивач повторно звернувся до відповідача з власноруч написаним рапортом з проханням про скорочення терміну звільнення з підстав неналежного фізичного стану та бажання звільнитись зі служби в поліції з 01.08.2024 року, але відповіддю від 17.07.2024 року його повідомлено, що листом від 02.07.2024 року за № 2800/01/12/2-2024 відповідачем було надано вичерпну відповідь, що стосується звільнення зі служби в поліції та прийнято рішення про звільнення позивача зі служби в поліції з 26.09.2024 року, а підстави для зміни дати звільнення зі служби в поліції відсутні (а.с.134 -136).
23.07.2025 до ГУНП в Сумській області надійшов рапорт командира роти поліції особливого призначення Національної поліції України полковника поліції ОСОБА_4 про те, що 23.07.2024 після доведення поліцейським зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України наказу начальника ГУНП в Сумській області від 22.07.2024 № 950 дск «Про відрядження поліцейських ГУНП» інспектор взводу № 2 зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України старший оперуповноважений оперативно - пошукового відділу управління карного розшуку ГУНП в Сумській області капітан поліції ОСОБА_1 від виконання вимог вказаного наказу відмовився (а.с. 83).
На підставі зазначеного рапорту, наказом ГУ НП в Сумській області від 23.07.2024 № 602 призначено службове розслідування, утворено дисциплінарну комісію (а.с. 84).
За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарною комісією складено висновок, якій був затверджений начальником ГУ НП в Сумській області 23.07.2024 (а.с. 78 82).
У вказаному висновку службового розслідування, дисциплінарна комісія зазначила, що ОСОБА_1 , будучи працівниками правоохоронного органу та представниками влади, які склали Присягу на вірність Українському народові, згідно з якої присягали вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, нехтуючи цінностями, які останній присягнув захищати, ігноруючи вимоги нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, допустив вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у відмові від виконання вимог пункту 3 наказу начальника ГУНП від 22.07.2024 № 950 дск «Про відрядження працівників ГУНП».
На підставі вказаного висновку службового розслідування, наказом ГУНП в Сумській області від 23.07.2024 № 959 до капітана поліції ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції, яке реалізовано наказом ГУНП в Сумській області від 24.07.2024 № 310 о/с (а.с. 112 115).
Не погоджуючись із зазначеним наказами ГУ НП в Сумській області, а також вважаючи, що відповідачем безпідставно було зменшено розмір премії за червень 2024 року та не в повному обсязі виплачено доплату за таємність, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (надалі Закон № 580-VIII).
За приписами частини першої статті 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Статтею 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Згідно частини першої статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Обов`язки поліцейського передбачені частиною першою статті 18 цього ж Закону, зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Отже, поліцейський, у тому числі, зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, а також інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
За вимогами статті 64 Закону №580-VIII передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визначено одним з обов`язків громадян України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який триває до сьогодні.
Згідно з частиною четвертою статті 8 Закону №580-VIII під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Відповідно до пункту 24 частини першої статті 23 Закону №580-VIII органи Національної поліції України беруть участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону №580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Згідно з наказом Національної поліції України від 23.02.2022 №171, який видано на підставі Указу Президента України "Про введення надзвичайного стану в Україні", особовий склад органів, підрозділів та установ поліції на час дії правового режиму надзвичайного стану переведено на посилений варіант службової діяльності.
Згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України". Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ (надалі Дисциплінарний статут), визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно з частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України (пункт 1); безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону (пункт 4); вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника (пункт 5); утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України (пункт 6); знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку (пункт 8); сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції (пункт 13).
Відповідно до частини першої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
За приписами статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (частина перша).
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (частина друга).
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частина третя).
Згідно із вимогами частин першої та другої частиною першою статті 14 Дисциплінарного статуту, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення (частина третя статті 14 Дисциплінарного статуту).
У відповідності до частини четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою (частина шоста статті 14 Дисциплінарного статуту).
Частиною десятою статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Щодо порядку проведення службових розслідувань в органах поліції, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, то на підстав вимог частини десятої статті 14 Дисциплінарного статуту Національній поліції України він визначався Порядком проведення службового розслідування у Національній поліції України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893 (далі - Порядок №893).
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Розділом V Порядку № 893 встановлено порядок проведення службового розслідування дисциплінарною комісією.
Пунктом 1 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Відповідно до п.13 розділу V Порядку №893 поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні або письмові пояснення (у тому числі з накладанням електронного цифрового підпису) щодо відомих їм відомостей про діяння, яке стало підставою для призначення службового розслідування.
Згідно з п.2 розділу VI Порядку №893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
Відповідно до п.п. 4, 5 розділу VI Порядку №893 в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.
У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.
У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку; відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.
Пунктом 9 розділу VI Порядку №893 встановлено, що висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.
Враховуючи думку членів дисциплінарної комісії та на підставі поданих матеріалів службового розслідування уповноважений керівник може прийняти рішення про накладення на поліцейського іншого виду дисциплінарного стягнення, що відрізняється від запропонованого дисциплінарною комісією.
Згідно з п.1 розділу VII Порядку №893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.
Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Зокрема, у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції (частина сьома статті 19 Дисциплінарного статуту).
Частиною восьмою статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Таким чином, у разі вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, перед накладенням дисциплінарного стягнення, з метою з`ясування всіх обставин вчинення такого проступку, наявності вини, керівник призначає службове розслідування, про що видає наказ.
Результатами службового розслідування має бути встановлено: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій.
Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Таким чином, підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення дисциплінарних проступків, зокрема, невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.
Вирішуючи спір по суті, з урахуванням доводів сторін та зібраних у справі доказів, суд зауважує, що оцінці підлягає не лише порядок проведення службового розслідування, а також висновок службового розслідування та зібрані в ході цього службового розслідування докази для належного висновку про доведеність/недоведеність матеріалами службового розслідування наявності у діях позивача складу дисциплінарного проступку, що стало підставою притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Правовий висновок про це сформовано Верховним Судом в постанові від 12.07.2023 у справі № 200/3459/22.
Згідно з наказом МВС України від 27.07.2012 №650 "Про затвердження Інструкції з оформлення документів у системі МВС України" наказ є основним розпорядчим документом, який видає керівник підприємства, установи, організації на основі єдиноначальності і який містить індивідуальні приписи або правові норми з питань внутрішньо організаційної діяльності, адресовані підпорядкованим органам і працівникам.
Водночас, у статті 4 Дисциплінарного статуту визначено, що наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення (частина перша). Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень (частина друга). Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку (частина третя). Наказ віддається (видається), як правило, у порядку підпорядкованості. За потреби прямий керівник може віддати (видати) наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього керівника, про що він повідомляє безпосередньому керівнику підлеглого або підлеглий сам доповідає про отримання нового наказу своєму безпосередньому керівнику (частина четверта). Віддавати (видавати) незаконний наказ або такий, що не пов`язаний із службовою діяльністю поліції або виходить за межі посадових (функціональних) обов`язків керівника, забороняється (частина п`ята). Керівник відповідає за відданий (виданий) наказ, результати його виконання, відповідність його закону. Наказ, відданий (виданий) з порушенням вимог закону або з перевищенням повноважень, є недійсним та підлягає скасуванню прямим керівником (частина сьома).
З наведеного слідує, що поліцейський зобов`язаний виконувати отриманий від безпосереднього чи від прямого керівника наказ доти, доки цей наказ не буде скасований посадовою (службовою) особою Національної поліції України вищого рівня.
З матеріалів справи суд вбачає, службовим розслідуванням встановлено, що наказом ГУНП від 22.07.2024 № 950 дск, на виконання бойових розпоряджень командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 09.04.2024 №БР-329/ОТУС/дск та батальйону 103-ї Обр ТрО від 11.04.2024 року №502/2/3/186 ТГРС-Е з метою забезпечення правового режиму воєнного стану у взаємодії регіональних сил оборони для виконання завдань в частині стабілізаційної операції тактичної групи «Суми» зокрема забезпечення належного прикриття мінометного розрахунку, з 23.07.2024 по 20.09.2024 до тактичної групи «Суми» відряджено 10 поліцейських, включених до складу зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України, зокрема і ОСОБА_1 .
Так, відповідно до пункту 3 наказу ГУНП від 22.07.2024 № 950 дск, поліцейські визначені пунктом 1 цього ж наказу, зокрема ОСОБА_1 зобов`язані: 3.1. Прибути 23.07.2024 о 10:00 за визначеною адресою та виконувати поставлені завдання щодо прикриття мінометного розрахунку; 3.2. Не розголошувати та не передавати у будь-який спосіб інформацію щодо виконання завдань у складі роти поліції особливого призначення НПУ; 3.3. На період відрядження перебувати за визначеною адресою та виконувати поставлені керівництвом РПОП завдання, під час перебування у складі групи прикриття виконувати накази командира мінометного розрахунку (а.с. 54).
Вказаний наказ 23.07.2024 із застосуванням відеофіксації доведено до включених до нього поліцейських ГУНП, яким запропоновано проставити відповідні записи та особисті підписи на листах ознайомлення, підтвердивши своє ознайомлення з наказом, розуміння його вимог та зобов`язання неухильно та у визначений строк точно його виконати.
Як зазначено у Висновку службового розслідування, ОСОБА_1 заповнив лист про ознайомлення з наказом (вх. УГІ ГУНП від 23.07.2024 № 646), в якому зазначив, що вважає його протиправним, уникав відповіді на неодноразово чітко поставлені запитання ОСОБА_2 про згоду виконання вимог наказу ГУНП від 22.07.2024 № 950 дск, натомість неодноразово повідомляв про ознайомлення з вказаним наказом, обговорюючи його вимоги та висловлюючи зауваження до дій керівництва, у зв`язку з чим складено акт про відмову від виконання наказу (вх. УГІ від 23.07.2024 №649).
З огляду на встановлення порушень службової дисципліни дисциплінарною комісією запропоновано у висновку службового розслідування, застосувати до капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого оперативно пошукового відділу УКР ГУНП в Сумській області, дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Водночас, з матеріалів службового розслідування судом встановлено, що на виконання вимог наказу ГУНП в Сумській області від 22.07.2024 №950 дск, позивач прибув у визначене місце 23.07.2024 о 10:00.
В цей час вказаний наказ із застосуванням відеофіксації доведено до включених до нього поліцейських ГУНП, яким запропоновано проставити відповідні записи та особисті підписи на листах ознайомлення, підтвердивши своє ознайомлення з наказом, розуміння його вимог та зобов`язання неухильно та у визначений строк точно його виконати.
Згідно листа ознайомлення з наказом ГУНП №950 від 22.07.2024 (вх. УГІ ГУНП від 23.07.2024 № 646), ОСОБА_1 ознайомився із вказаним наказом та зазначив, що вважає його протиправним (а.с. 88).
Відповідно до акту від 23.07.2024 "Про відмову від виконання наказу ГУНП від 22.07.2024 №950» зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився виконувати вимоги зазначеного наказу (а.с. 89).
Разом з тим, суд зазначає, що наданими суду відеозаписами, факт відмови від виконання наказу позивачем не підтверджується.
Фактично такий висновок був зроблений дисциплінарною комісією на підставі того, що позивач не надав чіткої стверджувальної відповіді на питання про згоду виконання вимог наказу ГУНП від 22.07.2024 № 950 дск. Зазначене підтверджується також поясненнями поліцейських, опитаних під час проведення службового розслідування.
Суд зазначає, що матеріали службового розслідування не містять доказів того, що позивач не виконав або відмовився виконувати конкретні завдання, поставлені керівництвом РПОП на виконання наказу ГУНП від 22.07.2024 №950.
Також суд звертає увагу, що матеріали службового розслідування не містять доказів того, що поліцейські, включені до складу зведеної роти поліції особливого призначення Національної поліції України, які були відряджені для виконання відповідних завдань згідно наказу ГУНП від 22.07.2024 №950, вже приступили до його виконання.
З наданих відповідачем відеозаписів судом встановлено, що під час доведення наказу №950 від 22.07.2024 до відома поліцейським, їм не повідомлялося будь яких конкретних завдань чи вказівок щодо виконання цього наказу (як то час, місце, дата тощо), крім загальної інформації, що це будуть завдання з прикриття минометного розрахунку.
Зазначені обставини свідчать про формальний підхід до проведення службового розслідування та неповноту з`ясування всіх обставин, необхідних для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Отже , матеріали службового розслідування не містять доказів відмови позивача від виконання наказу ГУНП від 22.07.2024 №950.
Виходячи з приведеного суд вважає недоведеним факт порушення позивачем службової дисципліни, яке виразилось у відмові від виконання наказу ГУНП в Сумській області від 22.07.2024 №950.
Слід зазначити, що суб`єкт владних повноважень повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.
Однак, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразився у не виконанні наказу ГУНП в Сумській області від 22.07.2024 №950.
Враховуючи викладене, суд вважає, що службовим розслідуванням не було чітко та обґрунтовано встановлено всі обставини проступку, чи вчиняв позивач порушення службової дисципліни, а також не встановлено належним чином обставини вчиненого правопорушення, його наслідки, ступінь вини поліцейського, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.
Таким чином, суд доходить висновку, що службове розслідування в частині, що стосується позивача, було проведено без встановлення всіх обставин, що мають значення для повного та об`єктивного проведення службового розслідування, за наслідками якого можливо було б дійти висновку про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Відтак, позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування наказів ГУНП МВС України в Сумській області № 959 від 23.07.2024 та від 24.06.2024 № 310 о/с в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби, підлягають задоволенню.
Також суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що лише тільки визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, без поновлення позивача на раніше займаній посаді, ставить сторони в стан правової невизначеності, створює сумніви щодо їх прав, обов`язків та наслідків дій, що суперечить принципам верховенства права, передбачуваності та захисту прав людини, оскільки ускладнює передбачення наслідків поведінки сторін та виникнення невпевненості у правовому статусі.
Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та поновити позивача на службі в поліції, на посаді старшого оперуповноваженого оперативно пошукового відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Сумській області.
При цьому, щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 на підставі п. 7 ст. 77 ЗУ «Про поліцію» (за власним бажанням), суд зазначає наступне.
Так з матеріалів справи судом встановлено, що позивачем 26.06.2024 року було подано рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням з 05.07.2024 року відповідно до п. 7 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», але відповіддю від 02.07.2024 року йому було повідомлено, що його може бути звільнено тільки в тримісячний термін, а саме: з 26.09.2024 року (а.с.128 - 131).
Рапортом від 07.07.2024 року позивач повідомив відповідача, що відповідно до довідки від 04.07.2024 № 401 виданої КНП Лебединською лікарнею імені лікаря К.О. Зільберника, позивачу протипоказана робота пов`язана з підйомами, перенесенням вантажів, носіння бронежилету, важка фізична праця у період часу з 04.07.2024 по 04.09.2024 року.
07.07.2024 року позивач звернувся до відповідача з рапортом з проханням про скорочення терміну звільнення з підстав неналежного фізичного стану та бажання звільнитись зі служби в поліції з 01.08.2024 року, але відповіддю від 12.07.2024 року йому було повідомлено, що відповідно до Наказу МВС України від 23.11.2016 № 1235 «Про затвердження Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції», рапорт (заява) пишеться власноручно у довільній формі, тому наданий рапорт позивача не відповідає вимогам, так як є надрукованим а не написаним власноручно, відтак залишений без розгляду (а.с.132 133).
12.07.2024 року позивач повторно звернувся до відповідача з власноруч написаним рапортом з проханням про скорочення терміну звільнення з підстав неналежного фізичного стану та бажання звільнитись зі служби в поліції з 01.08.2024 року, але відповіддю від 17.07.2024 року його повідомлено, що підстави для зміни дати звільнення зі служби в поліції відсутні (а.с.134 -136).
Суд зазначає, що за приписами ст.60 Закону України «Про Національну поліцію», проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що до приведення законодавства України у відповідність до цього Закону акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить йому.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: за власним бажанням.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.
Також порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу, їх права і обов`язки визначений Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення №114), яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» в частині, що не суперечить цьому Закону.
Підпунктом «ж» пункту 64 Положення №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Відповідно до пункту 68 Положення №114 особи рядового та начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше, як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
За змістом пункту 8 Положення №114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII.
Порядок звільнення з цієї підстави визначений підпунктом «ж» пункту 64 та пунктом 68 Положення №114, яке з огляду на приписи пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII у частині, що не суперечить Закону №580-VIII, є чинним спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює порядок проходження служби в поліції.
З аналізу пункту 68 Положення №114 випливає, що про припинення служби в поліції за власним бажанням працівник поліції повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення, подавши відповідний рапорт.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 червня 2023 року у справі № 380/7509/2.2
Також суд зазначає, що позиція законодавця, передбачена Постановою №114, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні (стаття 38 КЗпП), обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.
В межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач та відповідач в даному випадку не досягли згоди щодо звільнення позивача з органів поліції раніше спливу встановленого п.68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення.
Відтак обов`язок щодо звільнення позивача повинен був виникнути у відповідача 26.09.2024 (через три місяці з дня подання рапорту про звільнення).
Судом також встановлено, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваних в цій справі наказів та на день звернення до суду з даним позовом (22.08.2024) вказаний строк ще не сплинув, відтак у відповідача ще не виник обов`язок щодо звільнення позивача за власним бажанням.
Суд звертає увагу, що судовому захисту підлягають саме порушені права та охоронювані законом інтереси. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача дійсно порушені і людина прагне відновити їх або отримати компенсацію.
Отже, враховуючи викладене позовна вимога про зобов`язання ГУНП в Сумській області прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає.
При цьому посилання позивача на неможливість подальшого проходження служби за станом здоров`я, суд вважає безпідставним.
Так, судом встановлено, що позивачем було надано відповідачу довідку ЛКК Лебединської лікарні імені К.О.Зільберника від 04.07.2024 № 401, згідно якої позивачу надані такі рекомендації: протипоказана робота пов`язана з підйомом, переміщенням вантажів, носінням бронежилету, важка фізична праця на строк з 04.07.2024 по 04.09.2024 (а.с.12). Вищезазначена довідка ЛКК від 04.01.2024 № 401 носить рекомендаційний характер і не є тим документом, який визначає придатність або непридатність поліцейського за станом здоров`я для подальшого проходження служби.
Разом з тим, враховуючи, що судом встановлено протиправність наказу про звільнення позивача та встановлено необхідність його поновлення на раніше займаній посаді, з метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне, відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.06.2024 про звільнення.
Також щодо твердження позивача про протиправність наказу ГУНП у Сумській області №501 від 24.06.2024, суд зазначає, що вказаний наказ позивачем не оскаржувався, відтак не є предметом оцінки судом у даній справі.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за червень 2024 року в розмірі 243,234% від грошового забезпечення, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - постанова № 988) встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з п. 2 Постанови № 988 виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.
Пунктом 4 Постанови № 988 надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення, зокрема: здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби; надавати поліцейським матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі посадового окладу.
Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок № 260).
Відповідно до пункту 3 розділу І даного Порядку №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно пункту 7 розділу 1 Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.
В силу пункту 12 розділу II Порядку № 260 керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.
Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.
Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.
У випадку допущення поліцейськими проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці.
Накази про преміювання поліцейських видаються до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.
Виплата премії проводиться щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення.
З огляду на вказане вбачається, що преміювання поліцейських належить до дискреційних повноважень керівників органів поліції, що мають право приймати рішення про преміювання відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та в межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції України.
Суд зазначає, що премія як складова грошового забезпечення, не є обов`язковою, беззастережною виплатою, яка підлягає нарахуванню та виплаті кожному поліцейському за підсумками місяця (так як посадовий оклад), а розмір премії встановлюється щомісяця за результатами роботи поліцейського протягом поточного місяця. Питання преміювання поліцейського є правом, а не обов`язком відповідача.
Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи наказом ГУНП у Сумській області від 08 лютого 2024 № 121 затверджено Положення про преміювання поліцейських ГУНП у Сумській області (а.с. 139 146).
Відповідно до п.1 розділу 3 зазначеного Положення, преміювання (розмір премії) визначається за місяць в межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення, залежно від особистого внеску поліцейського у загальні результати служби відповідно до його посадових (функціональних) обов`язків.
Пунктом 7 розділу IV Положення передбачено, що поліцейським, звільненим від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, або тим, які перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, зберігається виплата грошового забезпечення, яке вони отримували на день, що передував звільненню від виконання службових обов`язків, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії, але не більше ніж за чотири місяці, крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі строки перебування на лікуванні.
Згідно з витягом зі списку поліцейських управління карного розшуку ГУНП в Сумській області що подаються на преміювання за результатами служби у червні 2024 року, затвердженого наказом ГУНП в Сумській області від 24.06.2024 № 275 о/с за робочі дні з 01.06.2024 по 04.06.2024 ОСОБА_1 встановлено премію у розмірі 33,198%, розмір якої зберігся на період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 з 05.06.2024 по 30.06.2024 відповідно до п. 3 розділу III Порядку № 260 та п. 7 розділу IV Положення (а.с. 137 138, 16).
Суд зазначає, що премія відноситься до виду заохочення за результатами служби поліцейського відповідно до його особистого вкладу в загальні результати служби, а преміювання працівників відноситься до права керівника, а не до його обов`язку.
Разом з тим, як вже зазначалось такі дії є дискреційними повноваженнями відповідача, та у спірних правовідносинах суд не може підміняти державний орган та здійснювати його функцію щодо визначення складових грошового забезпечення (премії).
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про правомірність спірного наказу, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_3 доплату за роботу в умовах режимних обмежень за період з травня 2022року по 18.07.2022 та з травня 2024року по червень 2024, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 30 Закону України «Про державну таємницю», у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно із вимогами підпункту 2 пункту 5 Постанови № 988 Кабінетом Міністрів України постановлено виплачувати надбавку за службу в умовах режимних обмежень у розмірах та порядку, визначених законодавством.
Порядком №260 визначено критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції.
Так, пунктом 7 розділу II Порядку №260 передбачено, що поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень, крім поліцейських, які займають посади в режимно-секретних органах, та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.
Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів заступників керівника органу - керівникам структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції - іншим поліцейським, погоджених з режимно-секретним органом, за умови надання допуску таким поліцейським та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.
В пункті 7 розділу II Порядку №260 надано вичерпний перелік підстав для припинення виплати надбавки за службу в умовах режимних обмежень та встановлено, що виплата припиняється з дня: звільнення з посади, за якою вона була встановлена; припинення доступу до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці; закінчення науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт. Припинення виплати встановленої раніше надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється на підставі відповідного наказу керівника органу поліції. Тобто, наказу про звільнення з посади чи наказу про припинення доступу до державної таємниці.
З матеріалів справи суд вбачає, що відповідно до листа Управління карного розшуку ГУНП в Сумській області від 13.09.2024 № 4411/14/01-2024 у зв`язку із введенням на всій території України воєнного стану облікову картку ОСОБА_1 про надання допуску до державної таємниці (форми 6) знищено за актом від 24.02.2022 № 1502дск/14-1/01-2022. У період з 01.05.2022 по 18.07.2022 ОСОБА_1 03.06.2022 було надано доступ до державної таємниці за спрощеною схемою (зобов`язанням). У подальшому допуск до державної таємниці ОСОБА_1 надано розпорядженням УСБУ в Сумській області від 22.03.2023 № 26д. Наказом УКР ГУНП в Сумській області від 05.07.2024 № 6д доступ до державної таємниці ОСОБА_1 припинено (а.с. 156).
Відповідно до листа Відділу режиму та технічного захисту інформації ГУНП в Сумській області від 13.09.2024 № 1302/13/01-2024, у зв`язку із надходженням до ВРТЗІ ГУНП в Сумській області вмотивованого рапорту начальника УКР ГУНП в Сумській області підполковника поліції Олександра Комарова від 09.07.2024 наказом ГУНП в Сумській області від 17.07.2024 № 307о/с ОСОБА_1 встановлено надбавку в розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень (а.с. 158 161). Виплата вказаної надбавки підтверджується розрахунковим листом позивача за липень 2024 року.
Також згідно рапорту начальника УКР ГУНП в Сумській області підполковника поліції Олександра Комарова від 09.07.2024, посада, на яку було призначено позивача (старший оперуповноважений оперативно пошукового відділу), відповідно до п.20 номенклатури посад, потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці.
Отже, згідно зазначених документів, у період з 03.06.2022 по 18.07.2022 позивач мав доступ до державної таємниці за спрощеною схемою, а в період з 01.05.2024 по 30.06.2024 позивач мав допуск до державної таємниці на підставі розпорядженням УСБУ в Сумській області від 22.03.2023 № 26д та на підставі наказу керівника підрозділу від 03.04.2023 №3д.
Разом з тим, з розрахункових листів судом встановлено, що за травень червень 2022 року вказана надбавка нараховувалася та виплачувалася позивачу (а.с. 148, 210 - 214), відтак в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Натомість за липень 2022 та з травні по червень 2024, в порушення перелічених норм законодавства, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень позивачу не виплачувалася.
При цьому, посилання відповідача на те, що така надбавка не встановлювалася та не виплачувалася, оскільки відповідні мотивовані рапорти від УКР ГУНП в Сумській області до ВРТЗІ ГУНП в Сумській області не надходили, суд вважає безпідставним.
Так, судом встановлено, що посада, яку обіймав позивач у спірний період, потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, такий допуск та доступ протягом спірного періоду позивачу був наданий, що є підставою для отримання надбавки за роботу в умовах режимних обмежень.
Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в частині зобов`язання ГУНП в Сумській області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.07.2022 по 18.07.2022 та з 01.05.2024 по 30.06.2024.
Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Інші доводи позову та заперечення сторін на висновки суд не впливають.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області суму судового збору у розмірі 2 422,40 грн., сплаченого відповідно до платіжної інструкції від 21.08.2025 року (а.с. 33).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати накази Головного управління Національної поліції в Сумській області № 959 від 23.07.2024 та від 24.06.2024 № 310 о/с в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби.
Поновити ОСОБА_1 на службі в поліції, на посаді старшого оперуповноваженого оперативно пошукового відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Сумській області.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек