Справа № 420/6824/25
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6824/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.01.2025 року №42 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити з 14.01.2025 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу періоди навчання з 01.09.1991 року по 03.07.1996 року та періоди роботи 01.09.1996 року по 31.08.1998 року, та з 11.10.2017 року по 05.12.2024 року.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив, третій особі пояснень щодо суті спору.

Позов обґрунтований позивачкою тим, що 14.01.2025 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішенням від 21.01.2025 року №42 відмовив позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що спеціальний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років 19 років 1 місяць 10 днів станом на 11.10.2017 року, в той час як відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугу років повинен складати 26 років 6 місяців. До спеціального стажу не зараховано:- період навчання з 01.09.1991 по 03.07.1996 роки (4 роки 10 місяців 3 дні) - період роботи в Саратському Будинку дитячої творчості з 01.09.1996 по 31.08.1998 роки відповідно до архівної довідки № 18 від 19.12.2024 роки, оскільки в архівних витягах з наказів зазначена посада «учитель» відповідно Переліку №909. До рішення відповідача, що оскаржується додано розрахунок страхового стажу, з якого вбачається, що до спеціального стажу протиправно не включено період навчання з 01.09.1991 року по 03.07.1996 року та періоди роботи з 01.09.1996 року по 31.08.1998 року, з 11.10.2017 року по 05.12.2024 року. Позивачка не погодилася із правомірністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішенням від 21.01.2025 року №42 та звернулася до суду із цим позовом.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надійшов.

З пояснень на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вбачається, що Головне управління заперечує щодо вимог позовної заяви, вважає їх незаконними та безпідставними. Позивач 14.01.2025 року звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За наслідками розгляду заяви та наданих документів за принципом екстериторіальності 21.01.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду в Дніпропетровській області винесено рішення №42 про відмову в призначенні пенсії за відсутності необхідного спеціального стажу - 26 років 06 місяців. Головне управління повністю підтримує правову позицію Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області з огляду на наступне. Позивач на обліку в Головному управлінні не перебуває та пенсію не отримує. Так, пунктом «е» ст. 55 Закону №1788 (в редакції Законів № 213 та № 911) встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців. Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 (далі Рішення №2-р/2019) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п. «а» ст. 54, ст. 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законами України № 213, № 911, та встановлено, що такі положення втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Відтак, ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення №2-р/2019 - з 04.06.2019. З огляду на вказане, з 04.06.2019, при призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788, необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом №911 - виходячи з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років. Однак, відмовляючи у призначенні пенсії за вислугу років, Головне управління виходило з того, що відповідно до п. 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058 має враховуватися спеціальний стаж роботи особи станом на 11.10.2017, який, в даному випадку, повинен становити не менше 26 років 6 місяців. Відповідно до п. 2-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058 особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст. 52, 54 та 55 Закону № 1788, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом № 1788. Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. Законом України від 03.10.2017 № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148), який набрав чинності 11.10.2017, внесено зміни до абз. 1 та 2 п. 16 р. XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, згідно із якими до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. З аналізу наведених норм права вбачається, що пенсія за вислугу років згідно положень ст. 55 Закону № 1788 може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11.10.2017 року. На даний час Закон №2148 є визначеному законом порядку не визнавався. чинним, неконституційним у Подібна правова позиція в частині необхідного спеціального стажу станом на 11.10.2017 міститься в постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №440/1286/20. Вік позивачки складає - 51 рік 3 місяці. Страховий стаж позивачки становить 32 роки 11 місяців 3 дні, спеціальний стаж - станом на 11.10.2017 року становить 19 років 1 місяць 10 днів. За результатами розгляду документів доданих до заяви: до пільгового стажу (за вислугу років) не зараховано період роботи в Саратському будинку дитячої творчості з 01.09.1996 по 31.08.1998 (2 роки) відповідно архівній довідці №18 від 19.12.2024, оскільки в архівних Витягах з наказів зазначена посада «учитель», однак, відповідно до «Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 в структурі «позашкільних навчальних закладах» посада «учитель» - не передбачена. Отже, на момент звернення із заявою про призначення пенсії позивач не має право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону №1788, оскільки станом на 11 жовтня 2017 року його спеціальний стаж був меншим ніж 26 років 06 місяців.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення проти позову, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 звернулася до Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення відповідно до п. 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 за принципом «екстериторіальності» 21.01.2025 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №42 позивачці відмовлено у призначенні пенсії.

З рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №42 від 21.01.2025 року вбачається, що спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років складає 19 років 1 місяць 10 днів (станом на 11.10.2017 року). За наданими документами до пільгового стажу (за вислугу років) не зараховано: період роботи в Саратському будинку дитячої творчості з 01.09.1996 року по 31.08.1998 року (2 роки) відповідно архівній довідці №18 від 19.12.2024 року, оскільки в архівних Витягах з наказів зазначена посада «учитель», однак, відповідно до «Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 в структурі «позашкільних навчальних закладах» посада «учитель» - не передбачена.

В призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відмовлено, оскільки спеціальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років становить менше за необхідний, тому підстави для призначення даного виду пенсії відсутні.

Позивачка не погодилася із правомірністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №42 від 21.01.2025 року та звернулася до суду із цим позовом.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 2 Закону №1788-ХІ встановлено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст.51 Закону №1788-ХІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно зі ст. 52 Закону №1788-ХІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти відповідно до пункту «е» статті 55 цього Закону.

Згідно з пунктом 2-1 «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту «e» статті 55 Закону №1788-ХІ (у редакції до 1.04.2015 року), працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності 1.04.2015 року, пункт «е» статті 55 Закону №213-VIII викладено у наступній редакції: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема:

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років;

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року №2-р/2019 положення, зокрема, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законами №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Конституційний Суд України в даному рішенні, серед іншого, зазначив, що на його думку, внесення змін Законом №213-VIIIдо оспорюваних положень Закону №1788- XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону №1788-XII, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788-XII. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №1788-XII випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом «а» статті 54, пунктами «а», «б», «в», «г», «д», «е», «є», «ж» статті 55 Закону №1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави. З огляду на наведене оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

Також Конституційний Суд України зазначив, що мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Отже, з 4.06.2019 року положення пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII слід застосовувати у редакції, що діяла до 1.04.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відмова пенсійного органу у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII обґрунтована відсутністю необхідного станом на 11.10.2017 року спеціального стажу роботи 26 років і 6 місяців.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11.10.2017 року.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч.3 ст. 22 Конституції України).

Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної" (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018).

Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2017 №2-р/2017).

Відтак, обмеження пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20 за подібних правовідносин: «Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом №2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону №1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону №1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №2-р/2019, а не Закону №1058-ІV».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 6 листопада 2023 року при розгляді справи №240/24/21.

Таким чином, право на пенсію за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII, мають особи, які станом на момент звернення до пенсійного органу мають спеціальний стаж роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, про що також правильно зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 62 Закону України від 5.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З доданого до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №42 розрахунку страхового стажу вбачається, що до спеціального стажу позивача не включено період навчання з 01.09.1991 року по 03.07.1996 року.

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Перерва між днем закінчення навчання позивача у закладі професійної освіти і днем зарахування його на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до ч.1 ст. 43 Закону України «Про освіту» №1060-XIІ вищими закладами освіти є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

Так, згідно диплому про вищу освіту № Б 96/ВТУ № 01013 Великотирновського універсітету «Святих Кирила та Мефодія» (м. Велике Тирново Республіка Болгарія) ОСОБА_1 у період з 01.09.1991 року по 03.07.1996 року отримала вищу освіту за спеціальністю «Історія та географія/вчитель історії та географії».

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка у період з 01.09.1991 року по 03.07.1996 року навчалася за спеціальністю «Історія та географія/вчитель історії та географії», а з 01.09.1996 року працевлаштована на посаду керівника гурткової роботи, вчителем в Саратському будинку дитячої творчості.

З аналізу вищезазначених норм встановлено, що для зарахування спірного періоду навчання до пільгового стажу, встановлено, що особа після завершення навчання має працевлаштуватись за професією, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, при цьому не встановлюючи обмежень щодо часу працевлаштування особи або конкретної професії.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що перерва між днем закінчення позивачкою навчання і днем зарахування її на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців, суд вважає, що у відповідача відсутні підстави для відмови у зарахуванні періоду навчання позивачки до спеціального стажу.

Таким чином, період навчання ОСОБА_1 з 01.09.1991 року по 03.07.1996 року у Великотирновському універсітеті «Святих Кирила та Мефодія», який відповідачем не врахований, підлягає зарахуванню до спеціального стажу позивачки.

Також, з оскаржуваного рішення вбачається, що позивачці відмовлено у зарахуванні до спеціального стажу період роботи в Саратському будинку дитячої творчості з 01.09.1996 року по 31.08.1998 року (2 роки) відповідно архівній довідці №18 від 19.12.2024 року, оскільки в архівних Витягах з наказів зазначена посада «учитель», однак, відповідно до «Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 в структурі «позашкільних навчальних закладах» посада «учитель» - не передбачена.

Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено Постановою №909.

Згідно з розділом 1 Переліку №909 що в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах посадами, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, є: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Таким чином, необхідними умовами для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII є наявність спеціального стажу роботи на посадах, що передбачають право на призначення пенсії згідно з переліком, що затверджується Постановою №909.

Копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 підтверджено, що з 01 вересня 1996 року по 31 серпня 1996 року вона працювала на посаді керівника гурткової роботи, вчителем в Саратському будинку дитячої творчості.

Таким чином період роботи ОСОБА_1 в Саратському будинку дитячої творчості з 01.09.1996 року по 31.08.1998 року має бути зарахований до спеціального стажу роботи позивачки.

Позивач також в позовній заяві зазначає про те, що відповідачем протиправно не зараховано до спеціального стажу період перебування позивачки на посаді вчителя історії та географії Зорянської загальноосвітньої школи з 11.10.2017 року по 05.12.2024 року.

Так, з доданого до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №42 розрахунку страхового стажу вбачається, що до спеціального стажу позивачки не включено період роботи позивачки на посаді вчителя історії та географії Зорянської загальноосвітньої школи з 11.10.2017 року по 30.09.2024 року, а не як зазначає позивачка у позові по 05.12.2024 року.

Як вже було зазначено судом, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №2-р/2019, а не п.21 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV.

Таким чином, ГУ ПФУ протиправно було не зараховано до спеціального страхового стажу періоди роботи позивачки з 11.10.2017 року.

Враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 21.01.2025 року №42 є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно висновків Верховного Суду у постанові Верховного Суду у справі №500/1216/23 від 08 лютого 2024 року дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Враховуючи протиправність оскаржуваного рішення, у суду є всі підстави для зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити з 14.01.2025 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу періоди навчання з 01.09.1991 року по 03.07.1996 року та періоди роботи 01.09.1996 року по 31.08.1998 року, та з 11.10.2017 року по 30.09.2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 21.01.2025 року №42, зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити з 14.01.2025 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу періоди навчання з 01.09.1991 року по 03.07.1996 року та періоди роботи 01.09.1996 року по 31.08.1998 року, та з 11.10.2017 року по 30.09.2024 року, а в іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.01.2025 року №42 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити з 14.01.2025 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу періоди навчання з 01.09.1991 року по 03.07.1996 року та періоди роботи 01.09.1996 року по 31.08.1998 року, та з 11.10.2017 року по 05.12.2024 року - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.01.2025 року №42 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити з 14.01.2025 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу періоди навчання з 01.09.1991 року по 03.07.1996 року та періоди роботи 01.09.1996 року по 31.08.1998 року, та з 11.10.2017 року по 30.09.2024 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА