Справа № 210/3459/25
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 210/3459/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Сафронової С.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 27.06.2025 року в адміністративній справі №210/3459/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з урахуванням уточнених позовних вимог до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив постанову № уп/17511/1 від 04.12.2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 17 000,00 грн. визнати протиправною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 27 червня 2025 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, оскільки частина друга статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою статті 210-1 КУпАП, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, однак позивач раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП. Так, в самому протоколі в розділі, де заповнюються дані про попереднє притягнення до адміністративної відповідальності, стоять прочерки. Тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 210-1 КУпАП.

Вважає, що протокол № 1612 від 25.11.2024 року складено за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 210 КУпАП, проте за результатами розгляду цього протоколу постановою № уп/17511/1 від 04.12.2024 року на позивача накладено штраф за адміністративне правопорушення, передбачене вже частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Відповідачі відзив на апеляційну скаргу не подали, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», має статус військовозобов`язаного та перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

25.11.2024 року відповідачем відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення №1612. Суть правопорушення: о 18 годині 03 хв. в ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено факт порушення Закону України «Про оборону України» та абзац 1 частини першої та третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Так, 11.09.2024 року військовозобов`язаному ОСОБА_1 належним чином вручено повістку під особистий підпис про прибуття 11.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для визначення призначення на особливий період під час проведення загальної мобілізації.

Відповідно до розписки про отримання повістки позивач під особистий підпис отримав вказану повістку про виклик для уточнення військово облікових документів та проходження ВЛК на 11.10.2024 року о 09:00 год. (а.с.79 зворотній бік).

11.10.2024 року позивач, як військовозобов`язаний не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 без поважних причин. Та в подальшому порушував вимоги законодавства у період з 11.10.2024 року по 25.11.2024 року.

04.12.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № уп/17511/1 про адміністративне правопорушення, якою притягнено до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою ст. 210 КУпАП у виді штрафу в сумі 17 000,00 грн.

З постанови убачається, що 25.11.2024 року о 18 год. 03 хв. посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено факт порушення вимог чинного законодавства військовозобов`язаним, якому було належним чином вручено повістку 11.09.2024 року під особистий підпис на прибуття 11.10.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 для визначення їх призначення на особливий період. Будучи належним чином сповіщений про необхідність прибуття, останній на вказану в повістці дату та час не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 про поважні причини у встановлений строк не повідомив, чим порушив вимоги абзацу 1 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

23.04.2025 року відповідачем за № уп/3599/24 було направлено вказану постанову до Довгинцівського відділу ДВС на примусове виконання.

Постановою головного державного виконавця Довгинцівського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Грінченко О.Л. від 05 травня 2025 року відкрито виконавче провадження № 77962422 про виконання постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № уп/17511/1 від 04.12.2024 року.

Не погодившись з постановою про застосування штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2025 року визначено склад колегії суддів: Білак С.В. (суддя-доповідач), судді Сафронова С.В., Чабаненко С.В.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232) закріплено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 Закону №2232).

За приписами частини третьої статті 1 Закону №2232 військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно частини сьомої статті 1 Закону №2232 виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 КУпАП) крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною першою статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частиною другою статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Згідно зі ст. 251 ч. 1 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 258 КУпАП протокол може не складатись у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Як вбачається з матеріалів справи, суть виявленого відповідачем в діях позивача адміністративного правопорушення полягає в тому, що позивач, будучі обізнаним з його обов`язком прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки по повістці 11 жовтня 2024 року, не прибув у визначений день до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також не з`явився у період з 11 жовтня 2024 року по 25 листопада 2024 року.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо поважності причини неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 11 жовтня 2024 року, що, як правильно зазначено відповідачем, є свідченням наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.210-1 КУпАП.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що описка вчинена у протоколі №1612, який складений відносно ОСОБА_1 не позбавляють цей протокол доказової сили з огляду на те, що протокол складений за участі позивача, проти зафіксованих в ньому фактів позивач не заперечує.

Крім того, зміст правопорушення, викладеного в протоколі кореспондується саме з положеннями частини третьої, а не частини другої статті 210-1 КУпАП.

Позивачем не спростовано, що будучи повідомленим належним чином про необхідність прибуття 11.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 позивачем заздалегідь не повідомлено відповідача належним чином про наявність поважних причин не прибуття, тому його дії правильно кваліфіковані у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, і як вірно зазначено судом першої інстанції у даній категорії справ в особливий період складання протоколу не є обов`язковим.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 27 червня 2025 року в адміністративній справі №210/3459/25 залишити без задоволення.

Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 27 червня 2025 року в адміністративній справі №210/3459/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Сафронова

суддя С.В. Чабаненко