Справа № 140/15038/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 140/15038/24 пров. № А/857/13576/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОКУС ПРО» до Волинської митниці про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

суддя у І інстанції Валюх В.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 20 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КРОКУС ПРО» (далі ТОВ «КРОКУС ПРО») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів (далі Рішення) №UA205140/2024/000279/2 від 04.09.2024, винесене Волинською митницею (далі Митниця).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 у справі №140/15038/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки той надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують заявлену митну вартість імпортованого товару. Тому оскаржуване Рішення є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам митного законодавства.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Митницею, яка просила таке скасувати та відмовити у задоволенні позову ТОВ «КРОКУС ПРО».

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що під час здійснення митного контролю за правильністю визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за митною декларацією (далі МД) №24UA35U0 від 03.09.2024 за основним методом було встановлено, що документи, які були подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за обраним декларантом методом та містять розбіжності, а саме:

відповідно до пункту 2.6 контракту № 202497UA від 26.08.2024 якщо у письмовій формі не встановлено інше, оплата товарів, проданих продавцем, повинна бути здійснена перед відправкою в узгодженій валюті. В інвойсі № 202497UA від 13.08.2024 зазначено 100% оплату замовлення. Відповідно гр.70 банківського платіжного документу №4 від 28.08.2024 оплата здійснена згідно з контрактом, проте дата інвойсу передує даті банківського документу. Таким чином, неможливо ідентифікувати передоплату за оцінюваний товар згідно із поданими документами;

згідно з рахунком-фактурою про надання транспортно-експедиційних послуг №165 від 29.08.2024 та довідкою про транспортні витрати №29 від 29.08.2024 вартість перевезення від місця завантаження Nieuw-Buinen (Нідерланди) до місця вивантаження Горохів (Україна) становить 7000 грн, з них 5000 грн до кордону України. Зазначене суперечить фрахтовій сумі перевезення 600 євро +ЕХ по квитанції, про що заявлено в заявці на перевезення №2608/24 від 26.08.2024. Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення недостовірних відомостей стосовно складових митної вартості;

відповідно до пункту 3.6 контракту витрати на транспорт, упаковку, страхування, оплачує покупець. Однак окрім відомостей про перевезення вартостей інших послуг не надано. В графі 21 ДМВ відсутні відомості про вартість витрат на навантаження, страхування. Вказане свідчить про заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості.

У відповідності до статей 53, 54 Митного кодексу України (далі МК) митним органом декларанту було запропоновано надати в 10- денний термін такі документи:

1) виписку з бухгалтерської документації;

2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

4) транспортні (перевізні) документи;

5)якщо здійснювалось страхування страхові документи та відомості про вартість страхування;

6) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Декларант додатково надав комерційну пропозицію б/н від 26.08.2024 та не надав додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, про що повідомив листом б/н від 04.09.2024.

Оскільки позивачем не було надано всіх документів на запит митного органу, які б документально підтвердили складові митної вартості, митна вартість не могла бути визначена за основним методом.

З урахуванням відсутності достатньої інформації для застосування попередніх методів митна вартість імпортованого позивачем товару була визначена Митницею у Рішенні від 04.09.2024 №UA205140/2024/000279/2 за резервним методом згідно зі статтею 64 МК. Рівень митної вартості визначено згідно з рівнем на подібні/ідентичні товари, інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме на рівні 2,401 дол. США/кг за МД №UA100190/2024/062831 від 15.08.2024.

Таким чином, на переконання апелянта, твердження суду першої інстанції щодо достатності поданих позивачем документів для здійснення митного оформлення імпортованого товару є помилковим і при прийнятті оспорюваного Рішення Митницею було дотримано всіх необхідних умов застосування резервного методу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ТОВ «КРОКУС ПРО» підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 26.08.2024 компанією MAATSCHAP H.G. SCHIPPER & E.G.M. ELBERSE (Королівство Нідерланди) (Продавець) та ТОВ «КРОКУС ПРО» (Покупець) було укладено контракт №202497UA (а.с. 8-11), за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує на умовах EXW Nieuw Buinen, Netherlands (ІНКОТЕРМС-2010) товар посадковий матеріал, а саме цибулини крокусу і причіпну саджалку Nobel типу PL 102 s/n 10050, 2000 р.в. відповідно до кількості, асортименту і цін, вказаних в інвойсі (пункт 1.1 контракту).Загальна сума контракту становить 750,00 євро.

Покупець оплачує договірну продажну ціну Продавцю у порядку передплати 100% суми контракту не пізніше 20 календарних днів з дати підписання контракту двома сторонами. Якщо у письмовій формі не встановлено інше, оплата товарів, проданих Продавцем, має бути здійснена перед відправкою в узгодженій валюті. Дата платежу, коли Продавець отримує платіж, вважається датою платежу. Якщо оплата здійснюється за допомогою банківського переказу, дата, в яку зараховується банківський рахунок Продавця, вважається датою платежу.

Поставка товарів в обсязі, зазначеному в інвойсі, має бути здійснена не пізніше 2 тижнів з моменту перерахування Покупцем платежу. Допускаються поставка частинами і допоставка. Товари поставляються на умовах EXW Nieuw-Buinen, Netherlands Incoterms 2010. Продавець гарантує, що товари, які поставляються, вільні від будь-яких прав і/або обтяжень третіх осіб. Продавець зобов`язується поставити разом з товаром повний комплект технічної документації українською мовою, необхідної для експлуатації та технічного обслуговування товару.

На виконання умов вказаного контракту компанія MAATSCHAP H.G. SCHIPPER & E.G.M. ELBERSE (Королівство Нідерланди) виставила ТОВ «КРОКУС ПРО» рахунок-фактуру (інвойс) від 13.08.2024 №202497UA, згідно з яким вартість товару цибулини Crocus Sativus вагою 0,75 кг становить 750 євро.

04.09.2024 декларант ТОВ «КРОКУС ПРО» з метою митного оформлення товару «бульбоцибулини крокусів (шафрану) сорту Sativus, розміром 11 + см (без горщиків та землі) 1000 кг 45000 шт; торговельна марка - нема даних» подав Митниці МД №24UA35U0. Митна вартість товару була визначена за основним методом.

Для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару та обраного методу її визначення разом із МД декларант подав такі документи:

рахунок-фактуру (інвойс) №202497 UA від 13.08.2024;

автотранспортну накладну №5080156 від 26.08.2023;

фітосанітарний сертифікат №EC NL/PCNU01796857 від 21.08.2024;

декларацію про походження товару №202497 UA від 13.08.2024;

комерційну пропозицію від 26.08.2024;

банківський платіжний документ, що стосується товару, від 29.08.2024 №4;

рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 165 від 29.08.2024;

документ, що підтверджує вартість перевезення товару, № 29 від 29.08.2024;

контракт № 202497 UA від 26.08.2024;

договір про надання послуг митного брокера від 04.08.2023 №308;

договір (контракт) про перевезення №26/08/2024 від 26.08.2024;

заявку на перевезення № 2608/24 від 26.08.2024;

інформацію про позитивні результати проведення заходів офіційного контролю з використанням механізму «єдиного вікна» (в якості відомостей про документ зазначається оригінальний номер електронної справи) №11834105 від 29.08.2024;

Єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів №7.3-28-05-32/4930 від 30.08.2024;

копію МД країни відправлення №24NL9H52BA9XQ5FDA7 від 26.08.2024.

За наслідками опрацювання поданих документів Митниця запропоновала позивачу відповідно до положень статей 53, 54 МК надати в 10-денний термін такі додаткові документи:

1) виписку з бухгалтерської документації;

2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

4) транспортні (перевізні) документи;

5) якщо здійснювалось страхування страхові документи та відомості про вартість страхування;

6) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Вказана вимога була мотивована тим, що подані для підтвердження митної вартості товару документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності, а саме:

відповідно пункту 2.6 контракту № 202497UA від 26.08.2024 якщо у письмовій формі не встановлено інше, оплата товарів, проданих продавцем, повинна бути здійснена перед відправкою в узгодженій валюті. У інвойсі № 202497UA від 13.08.2024 зазначено 100% оплату замовлення. Відповідно графи 70 банківського платіжного документу №4 від 28.08.2024 оплата здійснена згідно з контрактом, проте дата інвойсу передує даті банківського документу. Таким чином, неможливо ідентифікувати передоплату за оцінюваний товар згідно з поданими документами;

згідно з рахунком-фактурою про надання транспортно-експедиційних послуг №165 від 29.08.2024 та довідкою про транспортні витрати №29 від 29.08.2024 вартість перевезення від місця завантаження Nieuw-Buinen (Нідерланди) до місця вивантаження Горохів (Україна) становить 7000,00 грн, з них 5000,00 грн до кордону України, що суперечить фрахтовій сумі перевезення 600 євро + ЕХ по квитанції, про що заявлено в заявці на перевезення №2608/24 від 26.08.2024;

відповідно пункту 3.6 контракту витрати на транспорт, упаковку, страхування, оплачує позивач. Однак окрім відомостей про перевезення, вартостей інших послуг не надано. У графі 21 ДМВ відсутні відомості про вартість витрат на навантаження, страхування.

Декларант додатково надав комерційну пропозицію б/н від 26.08.2024, однак інших додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості не надав, про що повідомив листом б/н від 04.09.2024.

Відтак Митниця прийняла Рішення №UA205050/2024/000279/2 від 04.09.2024 у якому зазначила, що митну вартість імпортованого позивачем товару визначено за резервним методом згідно із статтею 64 МК на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС. Рівень митної вартості становить 2,401 дол. США (МД №UA100190/2024/062831 від 15.08.2024). Водночас відповідач сформував картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2024/002325, відповідно до якої у митному оформленні товару відмовлено.

З урахуванням наведеного товар позивача було випущено у вільний обіг за МД №24UA80U2 від 04.09.2024 із застосуванням положень частини 7 статті 55 МК.

ТОВ «КРОКУС ПРО» не погодилося із вказаним Рішенням Митниці та звернулося до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями пункту 24 частини 1 статті 4 МК митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із частинами 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 3 статті 318 МК встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Як визначено у статті 50 МК, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно із частиною 1 статті 51, частиною 1 та 2 статті 52 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Приписами частин 1 та 2 статті 54 МК передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 5 вказаної статті МК органу доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно із частиною 4 статті 53 МК у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК).

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК).

Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Приписами статті 57 МК передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Окрім того, відповідно до частини 6 статті 53 МК декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про те, що сумніви Митниці у правильному визначенні декларантом митної вартості імпортованого ним товару були необґрунтовані, що призвело до ухвалення протиправного Рішення.

При оцінці доводів Митниці про те, що подані декларантом до митного контролю та оформлення документи не містили усіх даних, необхідних для визначення митної вартості, а також містили розбіжності, що викликало необхідність у витребуванні у декларанта додаткових документі та коригування заявленої митної вартості, апеляційний суд зазначає таке.

Оцінюючи доводи апелянта у частині того, що позивачем належним чином не підтверджено здійснення оплати за імпортований товар, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як слушно вказує суд першої інстанції, у поданій декларантом позивача МД №24UA35U0 від 03.09.2024 вказана ціна товару у 750 євро відповідає тій, що зазначена в рахунку-фактурі № 202497 UA від 13.08.2024, який згідно із частиною 2 статті 53 МК є документом, що підтверджує митну вартість товару.

На підтвердження оплати за товар декларант надав платіжну інструкцію в іноземній валюті від 28.08.2024 № 4 про оплату контрагенту MAATSCHAP H.G. SCHIPPER & E.G.M. ELBERSE (Королівство Нідерланди) 750,00 євро, що відповідає загальній сумі зазначеного контракту.

Водночас в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд апеляційної інстанції враховує висновки, викладені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 01.03.2023 у справі № 420/18880/21, відповідно до яких як фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені), а отже не можуть бути підставою для сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 22.12.2020 в справі №1.3.80.2019.001438 дійшов висновку про те, що строк оплати за товар не може впливати на визначення митної вартості товару і це покликання не стосується неможливості визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості, оскільки не містить відомостей, які б свідчили про розбіжності в поданих документах, ознаки їх підробки, відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Щодо зауважень митного органу у частині неналежного підтвердження позивачем транспортних витрат апеляційний суд виходить із такого.

У відповідності до пункту 6 частини 2 статті 53 МК декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару).

На підтвердження понесених транспортних витрат на транспортування товару до кордону України за МД №24UA35U0 від 03.09.2024 у сумі 5000 грн декларант надав митному органу договір від 26.08.2024 №26/08/2024 на здійснення транспортних перевезень, укладений ТОВ «КРОКУС ПРО» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Перевізник), заявку на перевезення від 26.08.2024 №2608/24, рахунок-фактуру від 29.08.2024 №165, акт здачі-прийняття наданих послуг.

Позивач здійснив оплату послуг перевізника у сумі 7000 грн відповідно до платіжної інструкції від 18.09.2024 № 117 на виконання умов договору на здійснення транспортних перевезень від 26.08.24 № 26/08/2024.

Довідкою про транспортно-експедиційні витрати від 29.08.2024 підтверджено, що транспортні витрати по перевезенню вантажу автомобілем МАН д.н.з НОМЕР_1 / НОМЕР_2 за маршрутом Нідерланди-Україна складають 7000,00 грн, з яких від місця завантаження 9521 LA Nieuw-Buinen (Нідерланди) до м/п Ягодин (Україна) 5000,00 грн; від м/п Ягодин до місця вивантаження м. Горохів, Волинська область 2000,00 грн.

Щодо витрат на транспорт, упаковку, страхування, які мав оплачувати позивач, у вказаній довідці вказано, що страхування вантажу не здійснювалося, вартість навантажувально-розвантажувальних робіт включена у вартість перевезення.

З урахуванням наведеного, на переконання апеляційного суду, вказані документи у повній мірі підтверджували витрати на транспортування товару, які фактично поніс позивач.

При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що Верховний Суд у постанові від 21.10.2021 р. у справі №420/4820/19 вказав, що за сталою та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

З урахуванням наведеного, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції мав належні фактичні та правові підстави для висновку про те, що митний орган не встановив таких розбіжностей, які дійсно мали вплив на правильність визначення декларантом митної вартості, а також ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Таким чином, на думку апеляційного суду, слід вважати вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості імпортованого товару за першим методом, що була підтверджена необхідними документами, а отже про відсутність належних підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості оспорюваним Рішенням.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року у справі №140/15038/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар