Справа № 560/18407/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/18407/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

27 листопада 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (відповідача), в якому, з урахуванням ухвали суду про залишення без розгляду частини позовних вимог, просив:

1) визнати, що позивач як представник дискримінованої групи громадян України, євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання в Ізраїль, перебуває в ситуації забороненої дискримінації у формі прямої дискримінації, по відношенню до інших пенсіонерів, що полягає у виключенні його, всупереч Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з кола осіб, яким проводиться індексація, перерахунок, доплати та надбавки до пенсії, та що дії відповідача, що призвели до цієї дискримінації, та бездіяльність відповідача щодо недотримання принципу недискримінації у своїй діяльності - є протиправними;

2) зобов`язати відповідача негайно припинити дискримінацію - включити позивача до кола осіб, яким відповідач проводить індексацію, масові перерахунки та доплати та надбавки до пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

3) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу майнову шкоду з 17.04.2024;

4) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 17.04.2024 відповідно до статей 27, 28 та частин 2, 3 статті 42, пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в чинній редакції на момент виконання судового рішення, з урахуванням доплати до пенсії по ЗУ "Про підвищення престижності шахтарської праці" та здійснити виплату різниці з вирахуванням виплаченої майнової шкоди та сплачених сум відповідачем, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;

5) зобов`язати відповідача усунутись від опрацювання справи позивача в режимі особливості - ВПО не зареєстрована, Не підлягають МП, признач. в тверд. розм.;

6) зобов`язати відповідача скасувати позначку особливостях пенсійної справи позивача - ВПО не зареєстрована, Не підлягають МП, признач. в тверд. розм.;

7) зобов`язати відповідача скасувати протокол/розрахунок № 79 від 10.06.2024 року;

8) зобов`язати відповідача здійснити виплату поточної пенсії та недоотриманої пенсії позивача з 01.03.2018 року на банківський рахунок позивача дані якого знаходяться в пенсійній справі.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 11.03.2025 позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області стосовно запровадження окремого порядку виплати пенсії ОСОБА_1 , не встановленого в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 01 березня 2018 року на загальних підставах, без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Також, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 17.03.2024 відповідно до статей 27, 28, частин 2, 3 статті 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20.02.2019 № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", з урахуванням доплати до пенсії по Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. У задоволені решти позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що апеляційна скарга відповідача жодним чином не спростовує доводів позовної заяви та рішення суду, а лише вказує на його обґрунтованість, на підставі чого, просить відхилити апеляційну скаргу відповідача

Не погоджуючись з рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить змінити рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.03.2025 року у справі №560/18407/24.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначені апеляційні скарги розглядаються в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року по справі № 560/17794/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №79 від 04.04.2023 року про відмову у призначенні (поновленні раніше призначеної пенсії) ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення (поновлення раніше призначеної пенсії), з врахуванням висновків суду, викладених у даній постанові.

Відповідно до протоколу/розрахунку № 79 від 10.06.2024 року виплату пенсії поновлено з 17.04.2024 року. В графі "Особливості" зазначено: ВПО не зареєстрована, Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. - з 01.02.2018 по довічно.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Так, організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина визначені Законом України від 06 вересня 2012 року № 5207-VI «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» (далі - Закон № 5207-VI).

Статтею 2 цього Закону обумовлено, що законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак: 1) забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; 2) забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; 3) повагу до гідності кожної людини; 4) забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.

Формами дискримінації є: пряма дискримінація; непряма дискримінація; підбурювання до дискримінації (стаття 5).

За наведеним у статті 1 Закону № 5207-VI визначенням, дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

При цьому, не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб (частина третя статті 6 Закону № 5207-VI).

За практикою ЄСПЛ дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів») (пункти 48 - 49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац сьомий пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Крім того згідно з практикою ЄСПЛ, з метою з`ясування обставин існування дискримінації у конкретній ситуації застосовується триступеневий тест: по-перше, виявлення двох категорій осіб, які є порівнюваними та відмінними, оскільки відповідно до Конвенції, дискримінація передбачає належність людини до певної групи; по-друге, встановлення, чи дійсно члени цих двох груп оцінюються по-різному; і, по-третє, якщо так, то чи для цього є об`єктивні, обґрунтовані підстави.

Як встановлено судом першої інстанції, за твердженнями позивача, з боку Пенсійного фонду України лише щодо євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання в Ізраїль наявний дискримінаційний підхід через застосування окремого порядку виплати пенсії.

При цьому, суд першої інстанції зазначав, що вказані дії Пенсійного фонду України є численними, постійними і стосуються різних категорій пенсіонерів, як євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання в Ізраїль, так і інших осіб, які мають право на виплату пенсії. Як в провадженні Хмельницького окружного адміністративного суду, так і інших судів, наявні численні справи та рішення, спрямовані на захист прав пенсіонерів, в тому числі через застосування обмежень у виплатах пенсії.

Разом з тим, невиконання відповідачем або виконання у спосіб, не визначений законодавством, судових рішень, які набрали законної сили, не є безумовним свідченням наявності будь-якої форми дискримінації щодо позивача, у тому числі його відношення до осіб єврейської національності.

Будь-яких інших обґрунтувань, крім наявності великої кількості судових рішень, на підтвердження факту дискримінації, не наведено.

Таким чином, в ході судового розгляду справи не виявлено дій відповідача, які б відповідали ознакам дискримінації або свідчили про наявність дій, зумовлених належністю позивача до євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання в Ізраїль.

Також звертав увагу, що рішенням суду у справі № 560/17794/24 (яке набрало законної сили) встановлено протиправність рішення про відмову у призначенні (поновленні раніше призначеної пенсії) ОСОБА_1 , та відповідно до ст.78 КАС України ця обставина не підлягає доказуванню.

Отже, як вірно зазначає суд першої інстанції, аналіз підстав, за яких відповідач поновив виплату пенсії з 17.04.2024 та застосував окремий порядок виплати пенсії, свідчить про їх необґрунтованість та протиправність, а тому належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправними дій відповідача щодо запровадження окремого виплати пенсії ОСОБА_1 , не встановленого в Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача усунутись від опрацювання справи позивача в режимі особливості - ВПО не зареєстрована, Не підлягають МП, признач. в тверд. розм.; скасування позначки в особливостях пенсійної справи позивача - ВПО не зареєстрована, Не підлягають МП, признач. в тверд. розм. та зобов`язання відповідача скасувати протокол/розрахунок № 79 від 10.06.2024, колегія суддів враховує наступне.

Так, частиною 1 ст. 7 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII) передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII встановлено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Як встановлено судом першої інстанції, у протоколі перерахунку пенсії від 10.06.2024, який міститься в матеріалах справи, зазначено, що перерахунок здійснено: Вид перерахунку - згідно рішення суду справи № 560/17794/23-а від 17.04.2024; Особливості - ВПО не зареєстрована; Не підлягають МП, признач. за рішенням суду в тверд.розм. - з 01.02.2018 по довічно; призначення за рішенням суду - з 17.04.2024 по довічно.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону, про що зазначено в ч. 1 ст. 4 Закону № 1706-VII.

Також, з положень Закону № 1706-VII і Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509, видно, що до внутрішньо переміщених осіб можуть бути віднесені лише особи, які покинули своє місце проживання і перемістилися всередині країни.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позивач не відповідає вказаним ознакам, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Держави Ізраїль. Тому, на момент виникнення спірних в цій справі правовідносин, ОСОБА_2 , як особа, яка залишила постійне місце проживання в Україні, не може вважатися внутрішньо переміщеною особою.

Відповідно до положень законодавства, викладених у статтях 28, 42 Закону № 1058-ІV, чітко встановлено, що перерахунок (підвищення розміру) пенсії здійснюється органом Пенсійного фонду України автоматично, незалежно від наявності заяви пенсіонера про перерахунок (підвищення розміру) пенсії. Разом з тим, відповідно до ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону № 1058-ІV пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

При цьому, норми статті 42 Закону № 1058-ІV є імперативними та свідчать, що підставою для перерахунку пенсії є становлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Як свідчать матеріали справи, позивачу індексація та перерахунок пенсії відповідно до статей 27, 28, 42 Закону № 1058-ІV не проводився.

З огляду на вищевказане, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що при призначенні пенсії позивачу з 17.04.2024 відповідачем безпідставно встановлено особливість "ВПО не зареєстрована, Не підлягають МП, признач. в тверд. розм.; скасування позначки в особливостях пенсійної справи позивача - ВПО не зареєстрована, Не підлягають МП, признач. в тверд. розм., що призвело до порушення прав позивача на належний розрахунок пенсії, оскільки Закон України №1058 не містить заборону перерахунків пенсій осіб, які постійно проживають за межами України.

Тому, з метою захисту прав позивача обґрунтованим та адекватним способом захисту було зобов`зання відповідача нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 01 березня 2018 року на загальних підставах, без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 17.03.2024 відповідно до статей 27, 28, частин 2, 3 статті 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20.02.2019 № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", з урахуванням доплати до пенсії по Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Разом з тим, судом першої інстанції надано належну правову оцінку щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача про зобов`язання здійснювати виплату пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу майнову шкоду з 17.04.2024.

Інші доводи апеляційних скарг фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянтів з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.