Справа № 260/742/23
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 260/742/23 пров. № А/857/9810/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Клим О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

суддя у І інстанції Плеханова З.Б. ,

час ухвалення судового рішення не зазначено,

місце ухвалення судового рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення 29 березня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року Головне управління ДПС у Закарпатській області (далі ГУ ДПС) звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 25701,15 грн з платежу 18010300 «Податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» (далі ПНМ).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі № 260/742/23 позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем у добровільному порядку не сплачено податкові зобов`язання, визначені податковими повідомленнями-рішеннями (далі ППР) №0-0704 від 28.04.2020 року за період 2019 року у сумі 23285,34 грн та №0-0704 від 04.06.2021 за період 2020 року у сумі 2415,81 грн. Станом на дату подання адміністративного позову визначені нормами Податкового кодексу України (далі ПК) строки давності зупинено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ГУ ДПС у повному обсязі.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що податковий орган незаконно визначив податкові зобов`язання та у подальшому податковий борг з ПНМ.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що разом із дружиною є засновниками ФГ Полонинське господарство, якому 22 жовтня 2014 року Міністерством аграрної політики та продовольства України було видане свідоцтво про реєстрацію у Державному реєстрі суб`єктів племінної справи у тваринництві «Племінний репродуктор з розведення коней гуцульської породи», що свідчить про звільнення від сплати податків. Для випасання коней гуцульської породи ФГ Полонинське господарство має у користуванні близько 50,00 га пасовищ та 30% приміщення колишньої ферми. Особистого нерухомого майна (нежитлової нерухомості) у відповідача немає.

Окрім цього, апелянт наполягає на пропуск позивачем 6-місячного строку звернення до суду адміністративної юрисдикції.

Водночас наголошує, що не отримував ППР №0-0704 від 28.04.2020 та №0-0704 від 04.06.2021, що завадило їх оскаржити у встановленому законом порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ГУ ДПС підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що ППР №0-0704 від 28.04.2020 та №0-0704 від 04.06.2021 відповідач отримав особисто, що підтверджується підписом та відміткою «вручено особисто» на рекомендованих листах №969 та №662.

Податкову вимогу №192457-55 від 30.09.2019 про наявність податкового боргу за узгодженими податковими зобов`язаннями була направлена на адресу відповідача засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та вручена особиста (№319).

Вказані ППР набули статусу узгодженого грошового зобов`язання відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК.

Станом на дату подання адміністративного позову зупинено строки давності, визначені нормами ПК (пункт 102.9 статті 102, пункт 69 підрозділу 10 розділу XX ПК).

Відповідно до витягу від 11 грудня 2022 року №317336145 ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, інших відомостей відповідачем не надано, звірки стосовно об`єкту оподаткування не проведено, звернень щодо недоцільного нарахування податкового боргу не було.

Представник ГУ ДПС у ході апеляційного розгляду у режимі відеоконференції заперечив обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Станом на 30.01.2023 за відповідачем обліковувався податковий борг у розмірі 25701,15 грн за платежем 18010300 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» визначений за ППР ГУ ДПС:

№0-0704 від 28.04.2020 за період 2019 року у розмірі 23285,34 грн, яке було надіслано на адресу відповідача засобами поштового зв`язку та вручено згідно із рекомендованим листом №969.

№0-0704 від 04.06.2021 за період 2020 року у розмірі 2415,81 грн, яке надіслано на адресу відповідача засобами поштового зв`язку та вручено згідно із рекомендованим листом №662.

У зв`язку з несплатою вказаних податкових зобов`язань ОСОБА_1 на підставі пункту 59.1 статті 59 ПК виставлено податкову вимогу №192457-55 від 30.09.2019 року про наявність податкового боргу за узгодженими податковими зобов`язаннями, яка була направлена на адресу Відповідача засобами поштового зв`язку та вручена особисто 15.11.2019 згідно із рекомендованим листом №319.

У зв`язку із непогашенням податкового боргу у добровільному порядку ГУ ДПС звернулося до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Приписами підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК встановлено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Як передбачено у підпункті 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно із положеннями підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

За правилами пунктів 56.1, 56.2, 56.12, 56.15, 56.18 ПК рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Якщо відповідно до цього Кодексу контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними із порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу. Скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою. З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Підпунктом 57.3 статті 57 ПК встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з приписами пункту 59.1 статті 59 ПК у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У відповідності до пункту 95.3 статті 95 ПК стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Приписами пункту 102.4 статті 102 ПК встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1 визначені вказаними ППР ГУ ДПС суми боргу не сплачено та не оскаржено ні в адміністративному, ні в судовому порядку.

При цьому ухвалою апеляційного суду від 16.01.2024 року було зупинено провадження у справі, що розглядається, до набрання законної сили рішенням у справі №260/8/24 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС про визнання протиправними та скасування ППР ГУ ДПС № 0-0704 від 28.04.2020, № 0-0704 від 04.06.2021 та податкової вимоги форми Ф від 30.09.2019 № 192457-55.

Разом із тим, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.04.2024 року у справі № 260/8/24, яка вступила у законну силу, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сума нарахованого за вказаними ППР податковими зобов`язаннями є узгодженою, а отже підлягає самостійному погашенню або стягненню у судовому порядку.

Щодо доводів апелянта про закінчення встановленого строку для стягнення з нього узгодженого податкового зобов`язання апеляційний суд зазначає таке.

Абзацом II пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК на період з 18.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню па території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Дію карантину, введено постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", було відмінено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 24 години 00 хвилин 30.06.2023.

Окрім того, згідно з пунктом 102.9 статті 102 ПК, чинного на час звернення ГУ ДПС із вказаним позовом, на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Приписами пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Водночас у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє до тепер.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на час звернення ГУ ДПС до адміністративного суду з позовом, що розглядається, строки давності, визначені нормами статті 102 ПК, не минули.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі № 260/742/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 27 листопада 2025 року.