Справа № 640/30669/20
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі
м. Івано-Франківськ

В С Т А Н О В И В:
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків..
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів).
Рішення суб`єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування (пункт 18 частини першої статті 4 КАС України).

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

Обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За змістом частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас, право на судове оскарження не є абсолютним, наявність лише формальної або процедурної помилки, без врахування рішення, яке має для суб`єкта конкретні юридичні наслідки, не є підставою для звернення до суду.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів.

При цьому, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинені ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Судом встановлено, що 26.02.2019 між Київською обласною державною адміністрацією як Організатором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ірпінське АТП 13250», як Перевізником, відповідно до Цивільного кодексу України, Закону України «Про автомобільний транспорт» та Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081, укладено договір № 71 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування.

За змістом умов пунктів 4.3., 4.7., підпункту 4.8.4 пункту 4.8., пункту 4.12 вищевказаного Договору, Організатор має право здійснювати чергові та позачергові перевірки дотримання умов Договору. Про проведення позачергової перевірки Перевізник заздалегідь не попереджається. Позачергові перевірки дотримання умов Договору здійснюються, зокрема, у випадку надходження звернень юридичних осіб про порушення перевізником умов Договору. Виявлені під час перевірки порушення умов договору фіксуються представниками Організатора в Акті, узгоджена форма якого є додатком до цього Договору.

Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 11.06.2015 № 198 «Про проведення перевірок виконання умов договорів, укладених Київською обласною державною адміністрацією з перевізниками, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування» покладено на управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації функції контролю та проведення перевірок виконання умов договорів, укладених Київською обласною державною адміністрацією з перевізниками, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

На виконання наказу Управління пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації від 10.11.2020 № 175-од «Про здійснення позачергової перевірки виконання умов договору», 11.11.2020 представниками Управління пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації здійснено заходи щодо перевірки виконання умов Договору №71 від 26.02.2019 про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладеного між Київською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250".

За результатами такої перевірки 11.11.2020 складено акт про виявлені порушення умов договору про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладеного Київською обласною державною адміністрацією з перевізником. В такому акті від 11.11.2020 зафіксовано нездійснення пасажирських перевезень, що є порушенням п.п. 2.3.1 договору №71 від 26.02.2019.

Вважаючи протиправними дії Управління пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації щодо складання Акту від 11.11.2020 про виявлені порушення умов "Договору №71" від 26.02.2019 про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250" звернулося з цим позовом до суду.

В спірному випадку суд звертає увагу на те, що предметом судового оскарження може бути виключно результат реалізації повноваження контролюючого органу (а саме: рішення контролюючого органу, припис, постанова про накладення штрафних санкцій, тощо), а не процес реалізації його повноважень. Оформлення результатів перевірки актом, з викладенням фактів порушення особою законодавства, встановлених під час здійснення такої перевірки, відноситься до повноважень органу, що проводить перевірку. Дії по складанню акта перевірки є частиною процесу реалізації органом, який проводить перевірку, повноважень, наданих йому чинним законодавством. Крім того, обставини, викладені в акті перевірки, є лише відображенням фактичних дій посадових осіб контролюючого органу, вчинених в процесі перевірки.

Таким чином, акт перевірки сам по собі не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке тягне для позивача негативні наслідки, а тому правові наслідки можуть створювати лише рішення, прийняті за результатами проведеної перевірки.

Водночас, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 за результатом розгляду справи № 816/228/17 зазначила: «…Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення…».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13.04.2021 у справі № 640/19671/18: «… Акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються, доказів. Оцінка акта перевірки, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта. Колегія суддів зазначає, що акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки контролюючого органу щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, тобто такий акт та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акта не створюють правових наслідків, не породжують, не змінюють та не звужують права особи, не встановлюють для неї додаткових обов`язків та не покладають відповідальність, а тому не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, яке може бути оскаржено до адміністративного суду…

…При цьому, колегія суддів зазначає, що висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій посадових особі контролюючого органу і самі собою не породжують правових наслідків для позивача та відповідно такий акт, дії по його складанню та висновки у ньому не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача або настання негативних наслідків, не порушують його прав, свобод або інтересів, що, унеможливлює розгляд вимог про визнання протиправними та скасування таких у порядку адміністративного судочинства…».

Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 22 березня 2018 у справі№ 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 11-883апп19 та від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 сформулювала правову позицію про те, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» необхідно тлумачити з огляду на положення частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, Суд не роз`яснює позивачеві до юрисдикції якого суду мав би належати розгляд даної справи.

У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово підкреслювалося, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) не є абсолютним і може підлягати обмеженням за певних умов. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. The United Kingdom) від 28 травня 1985 року, пункт 57, Серія A, № 93, заява № 8225/78).

Суд звертає увагу на те, що неправомірність дій відповідача щодо складання Акту від 11.11.2020 за результатами перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки (за їх наявності), зокрема, щодо можливих порушень процедури її проведення. У такому разі суть права, гарантованого статтею 6 Конвенції, не порушується.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку про те, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250" до Управління пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації про визнати протиправними дій щодо складання Акту від 11.11.2020р. про виявлені порушення умов "Договору №71" від 26.02.2019 про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, не може бути предметом окремого судового розгляду, а дана справа не підлягає розгляду не лише в порядку адміністративного судочинства, але й взагалі не підлягає судовому розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі № 640/30669/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250" до Управління пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 238, статтями 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірпінське АТП 13250" до Управління пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій.

Ухвалу суду може бути оскаржено в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.