Справа № 420/22194/25
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/22194/25

Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В. Дата і місце ухвалення: 29.08.2025р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів : Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи на території РФ з 29.11.1991р. по 29.12.1992р. та страхового стажу з 17.08.1993р. по 18.06.1996р. на підставі трудової книжки серії НОМЕР_1 та довідки №73 від 05.07.1996р.;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи на території РФ з 29.11.1991р. по 29.12.1992р. та страхового стажу з 17.08.1993р. по 18.06.1996р. на підставі трудової книжки серії НОМЕР_1 та довідки №73 від 05.07.1996р., провести перерахунок та виплату пенсії позивача з урахуванням проведених виплат з моменту виникнення права, тобто з 05.06.2025р.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області, що виразилась в не зарахуванні до страхового скажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком періодів роботи з 29.11.1991р. по 29.12.1992р. в акціонерному товаристві «ВЕЖА» та з 17.08.1993р. по 18.06.1996р. в товаристві з обмеженою відповідальністю «АФК-Львов».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 29.11.1991р. по 29.12.1992р. в акціонерному товаристві «ВЕЖА» та з 17.08.1993р. по 18.06.1996р. в товаристві з обмеженою відповідальністю «АФК-Львов» та провести ОСОБА_1 перерахунок і виплату пенсії з дня призначення пенсії - 05.06.2025р.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 29.08.2025р., з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що у територіального органу ПФУ відсутні правові підстави для зарахування до страхового скажу ОСОБА_1 періоду з 29.11.1991р. по 29.12.1992р., згідно записів його трудової книжки НОМЕР_1 від 22.10.1984р., оскільки з 01.01.2023р. Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р.

Також, за твердженнями апелянта, у зв`язку з відсутністю зазначення первинних документів, на підставі яких було видано довідку №73 від 05.07.1996р., зарахувати трудовий стаж ОСОБА_1 за період 17.08.1993р. по 18.06.1996р. до страхового стажу підстав немає.

Апелянт посилається на те, що повноваження органу ПФУ щодо призначення пенсії та зарахування певних періодів роботи осіб, які звернулися за таким призначенням, до страхового стажу, є дискреційними, а тому, зобов`язавши ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 спірних періодів роботи, суд втрутився в такі повноваження та вийшов за межі завдання адміністративного судочинства, передбаченого ст.2 КАС України.

Крім того, за твердженнями апелянта, судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області на користь позивача судовий збір. Судом не враховано положень частини другої статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

05.06.2025р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою щодо призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням №66 від 05.06.2025р. ГУ ПФУ в Одеській області призначило ОСОБА_1 пенсію за віком при наявності у нього 35 років 6 місяців 3 дні страхового стажу.

При цьому, згідно з розрахунком страхового стажу, до страхового стажу не враховано періоди роботи позивача з 29.11.1991р. по 29.12.1992р. в АТ «ВЕЖА» (Московська обл. м. Троїцьк) та з 17.08.1993р. по 18.06.1996р. в ТОВ «АФК-Львов» (м. Львів).

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо не зарахування до страхового стажу вказаних періодів роботи, оскаржив її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку, що при призначенні позивачу пенсії за віком відповідачем протиправно не зараховано до страхового скажу періоду його роботи з 29.11.1991р. по 29.12.1992р. в акціонерному товаристві «ВЕЖА». Суд зазначив, що незважаючи на припинення з 01.01.2023р. Російською Федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., вказана Угода підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача на підприємстві, розташованому на території РФ, так як вона була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Також, за висновками суду, до страхового скажу ОСОБА_1 підлягає зарахуванню період його роботи з 17.08.1993р. по 18.06.1996р. в ТОВ «АФК-Львов» м. Львів, оскільки передбачена Порядком №637 вимога щодо обов`язковості зазначення у довідці первинних документів, на підставі яких вона видана, поширюється на правовідносини щодо призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років. Натомість, позивачу пенсія за віком призначена на загальних підставах, отже п.20 Порядку №637 не поширюється на спірні правовідносини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004р.

За змістом частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 роки.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-IV)

Згідно ч.2, ч.4 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію вказаної норми Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993р. №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1 та 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Сторонами у справі не заперечується, що разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надав органу ПФУ трудову книжку серії НОМЕР_1 від 22.10.1984р., згідно записів 3 та 4 якої він у період з 29.11.1991р. по 29.12.1992р. працював в акціонерному товаристві «ВЕЖА», яке знаходиться на території РФ.

ГУ ПФУ в Одеській області не зарахувало вказаний період роботи позивача до його страхового стажу з посиланням на те, що з 01.01.2023р. Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість таких посилань відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та РФ (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст.5 Угоди).

Відповідно до ст.1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Отже, наведені положення міжнародної угоди передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Слід зазначити, що відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Згідно із Федеральним Законом Російської Федерації від 11.06.2022р. №175-ФЗ «Про денонсацію Російською Федерацією Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року» Російська Федерація денонсувала Угоду від 13.03.1992р.

Відтак, Російська Федерація припинила з 01.01.2023р. участь в Угоді від 13.03.1992р.

Відповідно до Постанови КМУ від 29.11.2022р. №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Україна вийшла з вищезазначеної Угоди.

Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022р.

Враховуючи наведені вище положення Угоди, а також оскільки спірний стаж позивача набутий ним у 1991-1992 р.р. в період чинності Угоди в сфері пенсійного забезпечення, як для України, так і для РФ, колегія суддів доходить висновку, що припинення участі РФ в Угоді, як і прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022р. №1328 про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року, не є підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи ОСОБА_1 на території РФ до страхового стажу, як такого, що набутий позивачем до ухвалення вказаних рішень.

На час набуття позивачем страхового стажу у спірний період вказана Угода була чинною для України, відтак підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Висновки колегії суддів у даній справі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.01.2025р. у справі №620/3530/22.

Згідно записів 7 і 8 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.10.1984р. у період з 17.08.1993р. по 18.06.1996р. ОСОБА_1 працював в ТОВ «АФК-Львов» (м. Львів) на посаді комерційного директора.

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 вказаного періоду роботи ГУ ПФУ в Одеській області виходило з того, що в наданій позивачем довідці №73 від 05.07.1996р., виданій за підписом директора ТОВ «АФК-Львов», відсутні будь-які посилання на первинні документи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість таких посилань територіального органу ПФУ, оскільки, як вже зазначалося, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Записи про прийняття на посаду та звільнення з посади в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 22.10.1984р. внесені у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» №301 від 27.04.1993р., відповідні записи скріплено печаткою роботодавця.

Більше того, відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно із частиною 1 статті 64 Закону №1058-ІV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених порушень законодавства про порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових операцій з коштами Пенсійного фонду та порядок їх використання; порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

У разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу орган ПФУ мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо, а не відмовляти позивачу у належному зарахуванні стажу.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність бездіяльності ГУ ПФУ в Одеській області, що виразилась в не зарахуванні до страхового скажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком періодів роботи з 29.11.1991р. по 29.12.1992р. в акціонерному товаристві «ВЕЖА» та з 17.08.1993р. по 18.06.1996р. в товаристві з обмеженою відповідальністю «АФК-Львов».

Колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що суд втрутився в дискреційні повноваження ГУ ПФУ в Одеській області, оскільки за наведених обставин у відповідача існує єдиний законний варіант поведінки.

Що ж до посилань апелянта на те, що судом необґрунтовано стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір, то колегія суддів зазначає, що розподіл судових витрат по справі здійснено судом першої інстанції за правилами статті 139 КАС України.

Ні вказаною нормою, а ні жодною іншою нормою КАС України вирішення питання про розподіл судових витрат по справі не поставлено в залежність від наявності/відсутності бюджетних асигнувань на сплату судового збору у відповідача суб`єкта владних повноважень, не на користь якого прийнято судове рішення по справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук