Справа № 320/41521/24
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року № 320/41521/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 10.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що оскаржуване рішення міграційного органу про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання є протиправним та підлягає скасуванню, позаяк покладені в основу рішення обставини та описані у поданні загрози про те, що дії позивача загрожують національній безпеці України є припущенням та уявним формулюванням вигаданої загрози. Крім того, в оскаржуваному рішенні відповідача не зазначено фактичних даних щодо вчинення або можливості вчинення саме позивачем конкретних протиправних дій на шкоду державній безпеці України, громадському порядку в Україні. Представником позивача наголошено, що позивач проживає в Україні з 2018 року та займається волонтерською діяльністю як учасник ГО «Ми любимо Вас».

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та вказав, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем на підставі подання Департаменту захисту національної державності від 26.03.2024 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій акцентував увагу на безпідставності доводів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Щодо заявленого клопотання позивача про залучення до участі у справі Департаменту захисту національної державності.

Судом вказане клопотання відповідача відхиляється з огляду на те, що позивачем не заявлено жодних позовних вимог до ДЗНД СБ України, зміст складеного Департаментом подання сторонам у справі відомий та зрозумілий, його копія долучена до матеріалів справи, а оскарження подання, як окремого документу, чинним законодавством не передбачено.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.09.2023 позивач документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 терміном дії до 14.09.2024, як особа яка прибула в Україну для провадження волонтерської діяльності (ГО «Ми любимо вас»).

На підставі отриманого ЦМ України ДМС у м. Києві та Київській області Подання Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 26.03.2024 №5/3/3-4848, МУ ДМС у м. Києві та Київській області 02.04.2024, відповідачем прийнято рішення про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 на підставі п.п. 1, 4 п. 63 Порядку №322.

На виконання пункту 65 Порядку, копію вказаного рішення направлено ОСОБА_1 супровідним листом від 03.04.2024 №8010.6.2-15571/8010.6-24 за адресою реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Вважаючи рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходив із такого.

Законом, який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773).

Визначаючись із основним поняттями, визначеними чинним законодавством, суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.1 Закону №3773:

іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом;

посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Приписами частини третьої статті 5 Закону №3773-VI обумовлено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону №3773-VI підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною четвертою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (крім іноземців та осіб без громадянства, які згідно із законодавством України мають право на працевлаштування без отримання такого дозволу) та зобов`язання роботодавця або резидента Дія Сіті повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері праці, зайнятості населення, трудової міграції, трудових відносин, соціального діалогу, про дострокове розірвання чи припинення трудового договору (контракту), гіг-контракту з таким іноземцем або особою без громадянства.

Підстави для скасування посвідки визначені постановою КМ України №322 від 25.04.2018 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» (далі - Порядок №322).

Зокрема, відповідно до підпункту 4 пункту 63 Порядку №322 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі, коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Згідно з пунктами 64-66 Порядку №322 рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.

З матеріалів справи вбачається, що 14.09.2023 позивачу видано посвідку на тимчасове проживання на території України, терміном дії до 14.09.2024.

Проте, рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №2936 від 02.04.2024 про скасування посвідки на тимчасове проживання скасовано посвідку позивача на тимчасове проживання на підставі підпунктів 1,4 пункту 63 Порядку № 322.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало подання захисту національної державності від 26.03.2024 щодо скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання.

В обґрунтування підстав для скасування посвідки на тимчасове проживання у вказаному поданні зокрема зазначено, що: «… ОСОБА_2 та його помічниця ОСОБА_3 , являючись іноземцями, не мають можливості зареєструвати релігійну громаду, тому, користуючись своїм авторитетом у адептів структури, а саме через ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , подали в Київську міську державну адміністрацію (далі КМДА) статутні документи, зміст яких порушує вимоги законодавства України…

…Крім цього, встановлено, що колишні адепти, котрі раніше були включені до переліку засновників релігійної громади, а саме: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернулися до КМДА із заявами від 17.07.2023, 18.07.2023, 19.05.2023, 17.07.2023, 17.07.2023 про те, що вони більше не являються прихожанами структури у зв?язку з її деструктивною діяльністю, постійним тиском, маніпуляціями, а також обкладанням поборами віруючих та просили не використовувати їх персональні дані для реєстрації статуту. Крім цього, ОСОБА_3 поширює серед віруючих проросійські наративи та маніпулює біблійними догмами для обгрунтування тези, що ми з росіянами нібито одна «глобальна родина». Попри те, що в діях іноземної громадянки немає безпосереднього складу злочину, продовження псевдорелігійної діяльності несе загрозу державній безпеці України. Вказане також підверджується відібранням пояснень співробітниками СБ України від громадян України ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 …».

Отже, за результатами розгляду вказаного листа відповідач, як уповноважений орган державної влади, дійшов висновку про наявність у діях позивача загрози національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, й ухвалив спірне рішення.

Відповідно до пп. 3, 6, 9 та 10 ч.1 статті 1 Закону України "Про національну безпеку України" від 21.06.2018 №2469-VIII (далі по тексту - Закон №2469-VIII):

громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз;

загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України;

національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз;

національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.

Суд вважає, що подання Департаменту захисту національної державності про скасування посвідки на тимчасове проживання позивача, підготовлено органами поліції в межах компетенції.

У свою чергу, відповідач, отримавши відомості щодо вчинення або можливості вчинення саме позивачем конкретних протиправних дій на шкоду державній безпеці України, громадському порядку в Україні, з посиланням на підпункти 1,4 пункту 63 Порядку №322, ухвалив спірне рішення.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.06.2018 у справі №825/1340/16, у постанові від 03.08.2018 у справі №200/484/17-а, у постанові від 23 жовтня 2019 у справі №818/406/17.

Також, суд зазначає, що оскільки на території України з 24.02.2022 триває військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, тому здійснення міграційним органом посиленого контролю у сфері дотримання іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства України є необхідним, виправданим, таким, у якому існує нагальна потреба та, що відповідає легітимній меті його здіснення - ефективного реагування держави на загрози її безпеці.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 29.05.2023 у справі № 522/5683/22.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, відповідачем вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність свого рішення виконано.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд виснує про безпідставність позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.