Справа № 280/2041/25
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 280/2041/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року (суддя Д.В. Татаринов)

у справі № 280/2041/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 16 січня 2025 року №00 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16 січня 2025 року, із зарахуванням до загального стажу роботи періоду з 18 липня 1985 року по 22 жовтня 1985 року, 03 вересня 1991 року по 30 листопада 1993 року згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 та періоду підприємницької діяльності з 04 лютого 1997 року по 25 вересня 2017 року та виплатити заборгованість з пенсійної виплати починаючи з 16 січня 2025 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач набув право на призначення пенсії за віком відповідно до положень Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, пенсійний орган безпідставно, на думку позивача, відмовив у призначенні пенсії через недоліки у заповненні трудової книжки, а також у зв`язку із відсутністю у ній інформації щодо кількості вироблених у колгоспі вихододнів та встановлений мінімум.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 23 січня 2025 року №00 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 18 липня 1985 року по 22 жовтня 1985 року, 03 вересня 1991 року по 30 листопада 1993 року згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 від 14 липня 1981 року та повторно розглянути заяву від 16 січня 2025 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у даній справі.

В решті позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірні періоди з 18 липня 1985 року по 22 жовтня 1985 року, 03 вересня 1991 року по 30 листопада 1993 року. Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств та не містять неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.

Таким чином, суд не виявив достатніх підстав для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача до його страхового стажу, а тому дії щодо не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів суд визнав протиправними.

Суд зазначив, що у разі відсутності у документах інформації про встановлений в спірний період мінімум трудової участі, відповідач в будь-якому випадку, враховуючи наявні у трудовій книжці позивача записи про спірний період роботи, повинен здійснити відповідне обчислення стажу навіть в разі відсутності встановленого для позивача мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а отже суд дійшов висновку, що спірний період з 18 липня 1985 року по 22 жовтня 1985 року підлягає зарахуванню. Суд зауважив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Суд також встановив відсутність будь-яких доказів на підтвердження звернення відповідача щодо отримання документів про трудову діяльність позивача та виконувану ним роботу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаржник вказує, що позивачу згідно поданих ним документів правомірно не зараховано до страхового стажу період роботи в колгоспі з 18.07.1985 по 22.10.1985, адже в записах трудової книжки інформацію про кількість вироблених вихододнів та встановлений мінімум занесено з порушенням постанови №310. Вважає, що позивачу також правомірно не зараховано до страхового стажу період 03.09.1991 по 30.11.1993, адже дата видачі наказу про прийняття на роботу містить виправлення. Відтак, скаржник вважає, що підстави для скасування спірного рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу відсутні.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 16 січня 2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви позивачем, зокрема, додано копію трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14 липня 1981 року, згідно якої:

- у період з 18 липня 1985 року по 22 жовтня 1985 року позивач працював в колгоспі ім. Куйбишева за договором;

- у період з 03 вересня 1991 року по 30 листопада 1993 року позивач працював на посаді механізатора на Малому підприємстві «Віктор».

За результатами розгляду вищезазначеної заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 16 січня 2025 року за № 00 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Згідно цього рішення, страховий стаж особи становить 20 років 2 дні, стаж для визначення права з урахуванням пункту 3.1 Прикінцевих положень Закону - становить 23 роки 2 місяці 13 днів.

За результатом розгляду документів, долучених до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки (серії НОМЕР_1 ):

- з 18 липня 1985 року по 22 жовтня 1985 року в колгоспі ім. Куйбишева, оскільки стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року підтверджується трудовою участю в громадському господарстві із зазначенням встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві. В записах трудової книжки інформацію, щодо кількості вироблених в колгоспі вихододнів та встановлений мінімум занесено з порушенням пункту 6 постанови №310. Для зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі необхідно надати довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в господарстві, видану за місцем роботи (правонаступником/архівним відділом) на підставі первинних документів (із зазначенням реорганізації);

- з 03 вересня 1991 року по 30 листопада 1993 року, оскільки дата видачі наказу про прийняття на роботу містить виправлення. Для зарахування періоду роботи необхідно надати належним чином оформлену довідку, видану за місцем роботи (правонаступником/архівним відділом) на підставі первинних документів, та довідку про перейменування (в разі необхідності).

Вважаючи означене рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернувся до суду за захистом свої прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).

Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.

В спірному випадку, як встановлено судом вище, позивачу не зараховано до страхового стажу період роботи з 18 липня 1985 року по 22 жовтня 1985 року в колгоспі ім. Куйбишева.

В свою чергу, згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14 липня 1981 року у період з 18 липня 1985 року по 22 жовтня 1985 року позивач працював в колгоспі ім. Куйбишева за договором.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону №1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Виходячи з аналізу наведеної норми, вбачається, що умова стосовно виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві стосується виключно членів колгоспу. В іншому випадку, зокрема, роботи в колгоспі на підставі трудового договору, застосовується загальний порядок, передбачений ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд зазначає, що після набрання чинності з 01.04.1972 КЗпП в 1973-1975, 06.09.1973 прийнято спільну постанову №656 Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС «Про трудові книжки працівників та службовців». Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях. 21.04.1975 прийнято постанову №310 Ради Міністрів СССР «Про трудові книжки колгоспників».

Згідно п.2 Постанови Ради Міністрів СССР від 21.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників» трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Постанови №310 до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Пунктом 13 Постанови №310 передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Відтак, особи, що працювали як члени колгоспів, мали свій окремий вид трудової книжки - трудову книжку колгоспника.

Колегія суддів зауважує, що трудова книжка серії НОМЕР_1 не є трудовою книжкою колгоспника, і в ній міститься запис, що позивач працював за договором, а не як член колгоспу.

Отже, за відсутності доказів, що позивач у період з 18 липня 1985 року по 22 жовтня 1985 року був прийнятий у члени колгоспу, є помилковим висновок пенсійного органу про необхідність інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві як умови для зарахування цього періоду до страхового стажу позивача.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що трудова книжка заповнювалась роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17.

Відтак, суд апеляційної інстанції не приймає аргументи скаржника про правомірність незарахування позивачу до страхового стажу періоду з 18 липня 1985 року по 22 жовтня 1985 року.

Стосовно зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду з 03 вересня 1991 року по 30 листопада 1993 року.

Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить відомості, що позивач у період з 03 вересня 1991 року по 30 листопада 1993 року позивач працював на посаді механізатора на Малому підприємстві «Віктор», однак спірним рішенням пенсійного органу такий період до страхового позивача не зараховано, оскільки дата видачі наказу про прийняття на роботу містить виправлення.

Відповідно до положень Інструкції по порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, яка затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, що була чинною у спірному періоді, трудова книжка заповнюється адміністрацією підприємства.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Виходячи з наведених норм, суд апеляційної інстанції вважає, що трудова книжка заповнювалась роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відтак, враховуючи, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 містить відомості про трудову діяльність позивача у період у період з 03 вересня 1991 року по 30 листопада 1993 року, наведені пенсійний органом обставини не є такими, що викликають сумнів у достовірності спірних періодів роботи позивача, не можуть вважатися недоліком заповнення документів, що тягне за собою такий негативний наслідок для позивача як не зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу, а отже наявні підстави зарахувати період роботи з 03 вересня 1991 року по 30 листопада 1993 року до страхового стажу позивача.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 23 січня 2025 року №00 про відмову у призначенні пенсії за віком, є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі № 280/2041/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко

суддя А.В. Суховаров