Справа № 520/19016/25
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 листопада 2025 року № 520/19016/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (вул. В`ячеслава Чорновола, буд.21,м. Краматорськ, Краматорський р-н, Донецька обл.,84333, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо непроведення належного розрахунку та виплати грошової компенсації за дні невикористаних відпусток у належному об`ємі;

- стягнути зі Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону суму в розмірі 12 215,20 грн. у якості грошової компенсації за 10 днів невикористаних відпусток (з урахуванням розміру грошового забезпечення за останні 12 місяців служби в сумі 432 418,69 грн. відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року та з включенням до розрахунку винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі І стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду);

- стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 22.07.2025р. прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження.

Ухвалою від 26.09.2025р. витребувано у Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог та завірені належним чином докази на підтвердження зазначених обставин.

Відповідач правом надати відзив на позов не скористався, у встановлений судом строк документи до суду не надходили, клопотання про продовження строку на подання відзиву на позов до суду також не подавалось.

Згідно з ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо непроведення належного розрахунку та виплати грошової компенсації за дні невикористаних відпусток у належному об`ємі вважає протиправною.

Дослідивши надані до справи матеріали, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури України з липня 2009 року по січень 2020 року, за останнім місцем служби з 22.10.2018р. по 28.01.2020р. на посаді прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону в складі Військової прокуратури об`єднаних сил та перебував у статусі військовослужбовця відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу по день звільнення.

Наказом виконувача обов`язків військового прокурора об`єднаних сил № 67к від 22.01.2020р. ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону та органів прокуратури з 28.01.2020р. та виключено зі списків особового складу військової прокуратури.

Суд приймає до уваги, що відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2022р. у справі № 520/6483/22 в задоволенні адміністративного ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року по справі №520/6483/22 скасовано.

Ухвалено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо недонарахування та невиплати ОСОБА_1 складових частин місячного грошового забезпечення, додаткових видів грошового забезпечення.

Зобов`язано Офіс Генерального прокурора перерахувати, зарахувавши до вислуги років весь період навчання у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого м. Харків, та виплатити ОСОБА_1 відповідні складові щомісячних основних, додаткових, одноразових видів грошового забезпечення, в яких враховується надбавка за вислугу років за період з 12.07.2016 по 31.01.2018, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону перерахувати, зарахувавши до вислуги років період навчання у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого м. Харків, та виплатити ОСОБА_1 відповідні складові щомісячних основних, додаткових, одноразових видів грошового забезпечення, в яких враховується надбавка за вислугу років за період з 01.02.2018 по 28.01.2020, та винагороду за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції за період з 22.10.2018 по 28.01.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Отже, з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024р. у справі №520/6483/22 позивачу здійснено перерахунок календарна вислуга років та станом на день звільнення з військової служби та органів військової прокуратури України (28.01.2020 року) вона склала 15 років 3 місяці 27 днів, що підтверджується наявними в матеріалах справи листами від 19.06.2025 року, від 25.06.2025 року та від 02.07.2025 року.

Позивач вважає, що оскільки 15 років вислуги років відбулось в жовтні 2019 року, отже він мав право на відпустку в кількості: 40 календарних днів щорічної основної за 2020 рік та 40 днів щорічної основної за 2019 рік (як рік, у якому вислуга років відповідно стала 15 років служби).

Втім, у ході процедури звільнення з військової служби та з посади при проведенні розрахунків кількості днів невикористаних відпусток відповідачем загалом нараховано 123 дні невикористаної відпустки, які оплачено відповідною компенсацією за дні невикористаних відпусток.

У подальшому, на виконання рішення суду у справі № 520/9822/2020 відповідачем донараховано окремі періоди невикористаних відпусток, за наслідками яких у кінцевому рахунку за 2019 та 2020 роки враховано по 35 днів невикористаних відпусток (у кожному з років).

Такими чином позивач зазначає, що за наведених обставин нарахуванню та компенсації додатково підлягає 5 невикористаних днів щорічної відпустки за 2019 рік та 5 за 2020 рік (35 днів врахованих та оплачених відповідачем + 5 днів недонарахованих = 40 днів).

Оскільки відповідачем не доплачено позивачу компенсацію за 10 днів невикористаних відпусток, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 27 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) в редакції, чинній на час звільнення позивача, передбачено, що військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Частиною четвертою статті 83 Закону № 1697-VII передбачено, що на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

Статтею 15 Закону № 1697-VII до прокурорів органу прокуратури віднесено прокурорів військових прокуратур, які є військовослужбовцями.

Відповідно до частини восьмої статті 81 Закону № 1697-VII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Відповідно до абз. 2 п. 14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на час звільнення позивача) у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Судом встановлено, що у ході процедури звільнення з військової служби та з посади при проведенні розрахунків кількості днів невикористаних відпусток відповідачем нараховано 123 дні невикористаної відпустки, які оплачено відповідною компенсацією за дні невикористаних відпусток.

У подальшому, на виконання рішення суду по справі №520/9822/20 відповідачем донараховано окремі періоди невикористаних відпусток, за наслідками яких у кінцевому рахунку за 2019 та 2020 роки враховано по 35 днів невикористаних основної щорічної відпусти (у кожному з років).

Отже, враховуючи що з жовтня 2019 року позивач мав право на щорічну основну відпустку тривалістю 40 календарних днів, кількість днів невикористаної відпустки за 2019 та 2020 роки, які не охоплені компенсацією складають 10.

Доказів виплати вказаної компенсації матеріали справи не містять.

Таким чином, з урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та не виплати позивачу компенсації за 10 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2019 та 2020 рік.

Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо ненарахування та не виплати позивачу компенсації за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 та 2020 рік та зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 та 2020 рік

Щодо решти позовних вимог, суд вважає їх передчасними, спрямованими на майбутнє, отже такими, що задоволенню не підлягають, оскільки обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, наразі спір з приводу вказаних обставин відсутній.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (вул. В`ячеслава Чорновола, буд.21,м. Краматорськ, Краматорський р-н, Донецька обл., 84333, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 (5 днів) та 2020 (5 днів).

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 (5 днів) та 2020 (5 днів).

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.