Справа № 300/2524/25
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" листопада 2025 р. справа № 300/2524/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Комарницький Едуард Григорович, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі позивачка), звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач), за змістом якого просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування з моменту проведення перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 16.10.1969 по 03.06.2002 у відповідності до статті 60 Закон України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням з моменту проведення перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 16.10.1969 по 03.06.2002 у відповідності до статті 60 Закон України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням виплачених сум.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійного забезпечення». Позивач зазначає, що звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії з проханням зарахувати до стажу період її роботи з 16.10.1969 по 03.06.2002 в подвійному розмірі згідно статті 60 ЗУ "Про пенсійне забезпечення", проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України м. Києві було відмовлено у проведенні такого перерахунку. ОСОБА_1 вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки за правилами статті 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у протитуберкульозному диспансері до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі. Внаслідок чого, звернулася до суду за захистом свого порушеного права.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України (а.с.15).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 08.05.2025, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, що позивачка з 11.08.2001 отримує пенсію за віком відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійного забезпечення», як багатодітна матір. Водночас, представник відповідача зазначила, що згідно із Законом України «Про внесення змін до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 10.07.2003, який набрав чинності з 15.08.2003, час роботи, зокрема в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі. Особам, яким пенсії призначені до 15.08.2003, стаж не переглядається. Зазначено, що рішення щодо відмови здійснити перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням з моменту проведення перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 16.10.1969 по 03.06.2002 у відповідності до статті 60 Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідачем не приймалося. Внаслідок чого, просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с.18-23).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.
ОСОБА_1 отримує пенсію за віком з 11.08.2001 отримує пенсію за віком відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійного забезпечення», як багатодітна матір (а.с.64).
13.02.2025 представник позивачки звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із запитом про надання інформації щодо зарахування до стажу період роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 16.10.1969 по 03.06.2002 в подвійному розмірі згідно статті 60 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" (а.с.87).
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 19.02.2025 повідомлено сторону позивача, що згідно із Законом України «Про внесення змін до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 10.07.2003, який набрав чинності з 15.08.2003, час роботи, зокрема в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі. Особам, яким пенсії призначені до 15.08.2003, стаж не переглядається. Зазначено, що після призначення пенсії ОСОБА_1 за проведенням перерахунку від більшого стажу, в тому числі з урахуванням кратного обчислення, не зверталася (а.с.6).
Вважаючи таку бездіяльність відповідача неправомірною, позивачка звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII (далі Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV).
Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Статтею 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).
У разі відсутності матері, коли виховання дитини-інваліда здійснювалось його батьком, йому призначається пенсія за віком після досягнення 55 років при стажі роботи 20 років.
Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Статтею 24 Закону № 1058-IV, визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Пунктом 2.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), визначено, що до заяви про призначання пенсії додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу.
Статтею 62 Закону № 1788-XII, статтею 48 Кодексу законів про працю України, пунктом 1 Постанови КМУ № 637 та пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі Інструкція № 58), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Статтею 60 Закону № 1788-XII передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
02.08.2002 за вих. № 03-2/1751-02-4 Мінстерство праці та соціальної політики спрямувало до територіальних управлінь праці та соціального захисту населення спільний лист Мінпраці, Пенсійного фонду та Міністерства охорони здоров`я щодо зарахування часу роботи у патологоанатомічних відділеннях (бюро), відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів до стажу роботи у подвійному розмірі, для використання у практичній роботі.
У вищезазначеному листі вказано наступне: Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів зараховується в стаж роботи в подвійному розмірі. З метою подальшого вдосконалення та розвитку патологоанатомічної служби в Україні наказом Міністерства охорони здоров`я від 12.05.1992 № 81 «Про розвиток та удосконалення патологоанатомічної служби в Україні» організовані патологоанатомічні бюро, які є закладами охорони здоров`я, із збереженням функціональних повноважень патологоанатомічних відділень. У зв`язку з викладеним, час роботи у патологоанатомічних відділеннях (бюро), відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі».
Згідно з записами трудової книжки від 16.10.1969 позивачка працювала в період з 16.10.1969 по 03.06.2002 у Долинському протитуберкульозному диспансері (а.с.9-10).
Внаслідок чого, судом встановлено і не заперечується відповідачем, що протягом спірного періоду позивач працювала у протитуберкульозному закладі охорони здоров`я.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» (2586-ІІІ) протитуберкульозні заклади - це спеціалізовані заклади охорони здоров`я, що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну (стаціонарну та амбулаторну) допомогу хворим на туберкульоз (протитуберкульозні диспансери, лікарні, відділення, кабінети, науково-дослідні інститути, денні стаціонари тощо).
Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» вказано, що туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.
Виходячи зі змісту наданих статей, протитуберкульозні заклади є інфекційними закладами охорони здоров`я, оскільки здійснюють лікування інфекційного захворювання. У свою чергу, стаття 60 Закону № 1788-ХІІ, встановлено, що робота в інфекційних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», працівникам протитуберкульозних закладів, які надають медичну допомогу хворим на туберкульоз, працюють із живими збудниками туберкульозу чи матеріалами, що їх містять, здійснюють догляд за хворими на туберкульоз та/або прибирання приміщень, у яких перебувають такі хворі, встановлюються підвищені посадові оклади у зв`язку із шкідливими і важкими умовами праці, надбавка за вислугу років та інші надбавки і доплати. Перелік робіт, професій і посад, зайняття яких дає право на підвищені посадові оклади, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Таким чином, позивачка виконувала роботу в протитуберкульозному закладі, яка зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Разом з цим, як слідує з матеріалів справи оскаржуваний період роботи позивачки зарахований до страхового стажу в одинарному розмірі.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Вимогами пункту 4 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV визначено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Водночас, суд зауважує, що відповідно до статті 60 Закону № 1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Таким чином зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, внаслідок чого, не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.
З огляду на наведене, суд вважає, що період роботи з 16.10.1969 по 03.06.2002 у Долинському протитуберкульозному диспансері до страхового стажу повинен зараховуватися в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788-XII.
Щодо позовної вимоги в частині визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування з моменту проведення перерахунку пенсії відповідно до Закону та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням з моменту проведення перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 16.10.1969 по 03.06.2002 у відповідності до статті 60 Закон України «Про пенсійне забезпечення», суд вказує таке.
Відповідно до частини 2 статті 44 Закону № 1058 призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 45 Закону № 1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Пунктом 1.8 розділу І Порядку № 22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
Якщо заява пересилається поштою (у випадках, передбачених абзацами четвертим та п`ятим пункту 1.1 цього розділу цього Порядку), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням, продовженням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, припиненням виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
Судом встановлено, що представник позивачки звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із запитом про надання інформації щодо зарахування до стажу період роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 16.10.1969 по 03.06.2002 в подвійному розмірі згідно статті 60 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" (а.с.87), однак, зміст такого запиту свідчить, що сторона позивача просила виключно надати інформацію щодо нарахування її пенсії, у тому числі стосовно можливості її перерахунку періоду роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 16.10.1969 по 03.06.2002 у відповідності до статті 60 Закон України «Про пенсійне забезпечення».
На зазначені звернення пенсійним органом було надано інформаційний лист від 07.07.2025 за № 5344-5025/Ф-02/8-0900/25 (а.с.9-12) та від 19.02.2025, у якому стороні позивача роз`яснено порядок подання документів для проведення перерахунку пенсії.
Тобто, позивачка не подавала до ПФУ заяви про перерахунок пенсії, оформленої у порядку, передбаченому постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 10.11.2006, та не подавала документів, які є обов`язковими для вирішення питання про можливість такого перерахунку пенсії.
Таким чином, відповідач не здійснював розгляду заяви про перерахунок і, відповідно, не приймав жодного рішення, яке могло б бути предметом оскарження в суді. Надані позивачці листи носять інформаційно-роз`яснювальний характер, не породжують для неї правових наслідків та не змінюють обсягу її пенсійних прав, внаслідок чого, не можуть вважатися ані рішенням, ані дією чи бездіяльністю у розумінні статті 2 КАС України.
За таких обставин позовні вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії з урахуванням періоду роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 16.10.1969 по 03.06.2002 у відповідності до статті 60 Закон України «Про пенсійне забезпечення», є передчасними, оскільки позивачка не реалізувала досудову процедуру звернення із заявою про проведення відповідного перерахунку.
Суд також зазначає, що адміністративний суд не може підміняти собою суб`єкта владних повноважень та вирішувати питання, яке не було предметом розгляду пенсійного органу, оскільки це суперечило б принципу розмежування владних повноважень і виходило б за межі компетенції суду.
Оскільки встановлено, що відповідач при наданні роз`яснень діяв у межах своїх повноважень, відповідно до вимог законодавства та з дотриманням критеріїв, визначених частиною другою статті 2 КАС України, підстав для визнання таких дій протиправними суд не вбачає.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 зробила висновок про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Тобто, належність у спрощеному розумінні означає відповідність законодавству.
Обрання позивачем при зверненні до суду неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
При цьому, обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права також має призводити до відмови в задоволенні позову
Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2023 у справі № 398/1796/20.
Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позивачкою обрано неефективний та неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки вона повинна в першу чергу, вирішити питання в частині звернення із заявою про проведення відповідного перерахунку.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень довів в повному об`ємі правомірності своїх дій.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.
З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, суд не вбачає.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.