Справа № 400/5087/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/5087/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Джабурія О.В,

Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року, прийняте у складі суду судді Дерев`янко Л.Л. в місті Миколаїв,, по справі за адміністративним позовом Фермерського господарства «ДОБРОБУТ» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року Фермерське господарство «ДОБРОБУТ» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому позивач просив суд визнати протиправною та скасувати Постанову Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ112813 від 20.03.2025р. про застосування до Фермерського господарства «ДОБРОБУТ» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року адміністративний позов Фермерського господарства «ДОБРОБУТ» було задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано Постанову Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ112813 від 20.03.2025р. про застосування до фермерського господарства «ДОБРОБУТ» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Фізкультури, 9,м. Київ,03150 ) на користь Фермерського господарства «ДОБРОБУТ» (вул. Покровська, 115,с. Возсіятське, Вознесенський р-н, Миколаївська обл., 55542 ) судові витрати в розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп) грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті звернулася до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що Наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 24.06.2010 №385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (надалі Інструкція №385), яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів. Відповідно до п. 1.3 Інструкції №385, вона поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі). В той же час апелянт вказує, що ведення тахографу чи індивідуальної контрольної книжки водія передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тон. Отже, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами (водій, що керує транспортним засобом, не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв). Також апелянт наголошує на тому, що доводи позивача у частині порушенням апелянтом його прав на участь у розгляді справи у зв`язку із отриманням ним повідомлення про такий розгляд вже після самого розгляду, не є обґрунтованими та законними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачу був направлений виклик на розгляд справи по Акту перевірки №087200 рекомендованим листом з повідомленням від 04.03.2025 року, а факт направлення даного листа підтверджено доданими до відзиву на позовну заяву рекомендованим листом з повідомленням.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 27.02.2025 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області на підставі направлення на перевірку, проведено рейдову перевірку та перевірено транспортний засіб марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ФГ «ДОБРОБУТ» відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також відповідно до наданої ТТН автомобільним перевізником є ФГ «ДОБРОБУТ». За результатами перевірки складено Акт від 27.02.2025 року №087200, в якому зафіксовано порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абзацу 3 частини 1 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа. Тобто, під час перевірки даного транспортного засобу встановлено, що водієм транспортного засобу здійснювалося надання послуг з вантажних перевезень за відсутності на момент перевірки документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, так як транспортний засіб обладнано цифровим тахографом. Відсутність необхідних документів, визначених положеннями Закону №2344 на момент проведення рейдової перевірки знайшло своє відображення в Акті від 27.02.2025 року №087200. Позивача було запрошено для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення листом від 04.04.2025 року №20410/34/24-25 на 20.03.2025 року. Повідомлення направлено позивачу 10.03.2025 року.

Не погоджуючись із правомірністю оскаржуваної постанови Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ112813 від 20.03.2025 року, позивач звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що розглядаючи справу 20.03.2025 року, відповідач не пересвідчився, чи отримано позивачем повідомлення про розгляд справи, та не переконався, що позивач проінформований про дату, час та місце слухання справи. Зазначене призвело до того, що право позивача бути присутнім при розгляді справи, подати пояснення щодо суті справи, - були порушені. Відтак, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач не забезпечив права позивача, передбачені Порядком №1567, Законом №2073-ІХ, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344 (далі Закон № 2344).

В силу п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою КМУ від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Статтею 48 Закону №2344 передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, до переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів визначених статтею 48 Закону №2344 віднесено також інші документи, що передбачені законодавством.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.02.2020 (справа №820/4624/17): « 54. Аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством».

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385). Пунктом 1.4 Інструкції передбачено, що контрольний пристрій (тахограф) - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Положеннями пункту 3.3 Інструкції №385 передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Згідно з пунктом 2.5 Інструкції № 385 повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність". Пункти сервісу тахографів виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення періодично кожні два роки, а також у разі установлення або заміни тахографа; ремонту тахографа; зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу; якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

У відповідності до п. 2.7 Інструкції № 385 за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 5. Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ. ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних. Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

За приписами п. 3.3. Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

Пунктами 3.5, 3.6 Інструкції № 385 передбачено, що перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії.

Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Тобто, наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу (або індивідуальної контрольної книжки водія) є обов`язковим згідно з Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010, Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010.

В силу п. 6.3 Положення № 340 водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Враховуючи наведене, автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити транспортний засіб, який здійснює вантажні перевезення діючим та повіреним тахографом, та протоколом про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Абзацом 3 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до ст. 60 Закону №2344, є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 55 ГК України, суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Отже, суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону №2344-ІІІ, може бути лише суб`єкт господарювання.

Спірною постановою штраф застосований за відсутність у водія під час рейдової перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Згідно із статтею 1 Закону №2344-ІІІ у цьому Законі наведені терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (з наступними змінами та доповненнями, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №1567) передбачено, що адміністративно-господарський штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується до фізичної особи - суб`єкта господарювання.

Положеннями статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачена наявність як у перевізника, так і у водія інших документів, необхідних відповідно до законодавства.

Наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу або індивідуальної контрольної книжки водія - у разі необладнання транспортного засобу тахографом, передбачена Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010, Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010.

Щодо доводів позивача щодо того, що відповідно до даних державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності ФГ «ДОБРОБУТ» є 01.11 «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур», а до того ж, такого виду діяльності, як вантажний автомобільний транспорт, у ФГ «Добробут» немає навіть в інших неосновних видах діяльності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.5 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 (далі Положення №340), у цьому Положенні терміни вживаються в такому значенні:

автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власні кошти перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами (далі - Перевізник);

тахограф контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.

Згідно з пунктом 6.1 Положення №340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Тобто, під час перевірки водії зобов`язані надавати інспектору для контролю роздруківки за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто 29 тахограм/роздруківок.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в розумінні наведених вище положень, інформація щодо режиму праці та відпочинку водія відтворюється у роздруківці (якщо на ТЗ встановлено цифровий тахограф), тахокартах (якщо на ТЗ встановлено аналоговий тахограф), за допомогою бланку підтвердження діяльності (якщо водій не працював, виконував іншу роботу).

Отже, колегія суддів зазначає, що так як ФГ «ДОБРОБУТ» здійснював перевезення вантажу транспортним засобом в межах провадження власної господарської діяльності, він беззаперечно є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-ІІІ, а тому позиція позивача, що у зв`язку із тим, що вантажного автомобільного транспорту як виду діяльності у ФГ «Добробут» немає ні в основному, ні в інших неосновних видах діяльності, не може вважатися обґрунтованою, а також не надає законних підстав вважати, що до позивача не можна застосовувати адміністративно-господарську відповідальність у вигляді штрафу за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме - відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа.

Також колегія суддів критично оцінює обґрунтування прийнятого рішення Миколаївським окружним адміністративним судом, що відповідач не забезпечив прав позивача, передбачених Порядком № 1567, Законом № 2073-ІХ, а тому, за таких обставин, застосування до позивача адміністративно-господарських санкцій є безпідставним.

Надсилання повідомлення рекомендованим листом поштового відправлення за місцезнаходженням позивача є належним виконанням обов?язків відповідачем щодо інформування суб?єкта господарювання про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. При цьому, відносини між оператором поштового зв?язку, який доставляє листи, та адресатом (позивачем), перебувають поза контролем відправника (відповідача). Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 809/1198/17 та від 13.06.2018 у справі № 820/6755/16.

Верховний Суду, у постанові від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17, висловив наступну позицію: "Завчасне у межах достатнього поза розумним сумнівом строку надходження поштового відправлення (до складу якого входить повідомлення про дату, час та місце розгляду питання стосовно накладення штрафу на перевізника) до установи з поштового зв?язку і не отримання цього повідомлення перевізником не виключає можливості накладення штрафу за відсутності перевізника, адже кожен учасник суспільних відносин повинен дотримуватись базових правил добропорядності, доброчесності та сумлінності тощо, а не ухилятись від отримання поштової кореспондениії задля уникнення юридичної відповідальності».

Відповідно до нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2013 №958, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 28 січня 2014 за № 173/24950, пересилання рекомендованих поштових відправлень у межах області не може перевишувати 4 календарні дні.

Отже, позивач мав можливість бути присутнім на розгляді справи, оскільки повідомлення про розгляд справи було направлено на адресу позивача в межах розумних строків, а саме за за десять днів до розгляду справи.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що нормами Порядку № 1567 не установлено обов?язкової присутності суб?єкта господарювання під час розгляду справи про порушення транспортного законодавства. Неявка суб?єкта господарювання не є перешкодою для розгляду такої справи та винесенню органом державного контролю постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 червня 2024 року у справ № 340/1617/22.

Проте, вищевказані вимоги закону Миколаївським окружним адміністративним судом дотримані не були і висновок про те, що відповідач не забезпечив прав позивача, передбачених Порядком № 1567, Законом № 2073-ІХ, а тому, за таких обставин, застосування до позивача адміністративно-господарських санкцій є безпідставним, не підтверджується належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі наведеного у сукупності, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, неправильно застосуванні норми матеріального права, при цьому висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволені позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 249, 286, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року по справі за адміністративним позовом Фермерського господарства «ДОБРОБУТ» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову Фермерського господарства «ДОБРОБУТ» відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька