Справа № 480/6863/23
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 480/6863/23

провадження № К/990/30437/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Соколова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Недригайлівського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Полупанової Ольги Олександрівни на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року (у складі головуючого судді - Бондаря С.О.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2024 року (у складі колегії суддів: головуючого судді - Мінаєвої О.М., суддів: Кононенко З.О., Калиновського В.А.) у справі №480/6863/23,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Недригайлівського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - відповідач), третя особа ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , третя особа), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Недригайлівського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.06.2023 НОМЕР_1 про накладення штрафу в сумі 3400 грн.

2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що оскаржувана постанова про накладення штрафу є безпідставною, оскільки позивач жодних перешкод у спілкуванні дитини з батьком ОСОБА_2 не чинила, а дитина сама 26.06.2023 не бажала спілкуватися з батьком.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.01.2024, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024, позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Недригайлівського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.06.2023 НОМЕР_1 про накладення штрафу в сумі 3400,00 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1 073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Недригайлівського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

4. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у спірних правовідносинах небажання дитини спілкуватися зі стягувачем, не може слугувати підставою для застосування штрафних санкцій до її матері, оскільки це фактично є примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину та явно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що ОСОБА_2 мав можливість спілкуватися зі своєю дитиною ( ОСОБА_3 ), а ОСОБА_1 не перешкоджала побаченню батька з дитиною та їх спілкуванню, що не було відображено в акті державного виконавця від 23.06.2023.

5. Крім того зауважено, що державним виконавцем не дотримані строки, визначені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», для винесення постанов про накладення штрафу у розмірі 3 400 грн. за повторне невиконання боржником рішення суду без поважних причин.

Короткий зміст доводів і вимог касаційної скарги, заперечень на неї та додаткових пояснень.

6. Не погоджуючись із прийнятими у справі судовими рішеннями, ОСОБА_2 через свого представника звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.01.2024 та постанову колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 у справі №480/6863/23, шляхом виключення з мотивувальних частин рішень судів посилання на поважність причин невиконання рішення суду боржником 23.06.2023 у зв`язку з небажанням дитини йти на побачення з батьком.

7. Підставою для оскарження рішень суду скаржник визначив пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначаючи, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував частину першу статті 1, частину першу статті 18, частини першу-четверту статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», статтю 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтю З Конвенції про права дитини, без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №761/35081/16-ц, від 07.03.2018 у справі №127/3770/17, від 01.07.2020 у справі №138/96/17. Крім того, на переконання скаржника, судом безпідставно не застосовані положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 №5-рп/2013 у справі №1-7/2013, частину третю статті 171 Сімейного кодексу України, а також рішення ЄСПЛ у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28.07.1999, «А.В. проти Словенії» від 09.04.2019, «К В. та інші проти Хорватії» від 14.03.2017,«С. проти Фінляндії» від 09.05.2006, «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» від 06.07.2010, «Іньякколо-Зенід проти Румунії» від 25.01.2000.

8. На переконання представника позивача, судова практика, яка сформувалась на підставі застосованих судами попередніх інстанцій рішень Верховного Суду, вкрай негативно відобразилась на долі багатьох українських дітей, так як призвела до неможливості притягнення боржників до відповідальності за невиконання рішень суду про побачення з дітьми з формальним посиланням на небажання дітей йти на побачення; внаслідок цього були обірвані сімейні зв`язки багатьох дітей з матір`ю, батьком, бабою, дідом, які проживали окремо внаслідок розірвання стосунків між батьками дитини. Указує, що законодавством України та судовою практикою ЄСПЛ закріплено, що інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків з сім`єю, однак на практиці це залишається лише декларацією, яка не втілюється у життя.

9. Касатор вважає, що в спірних правовідносинах мають застосовуватись положення законодавства України, судова практика Верховного суду та ЄСПЛ, які встановлюють, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції; виконання судового рішення, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 №5-рп/2013 у справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

10. В контексті доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, представник позивача зазначає, що суд апеляційної інстанції:

- застосував положення частини першої статті 1, частини першої статті 18, частин першої-четвертої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», статті З Конвенції про права дитини, без застосування висновків, викладених Верховним Судом (у складі Касаційного цивільного суду) у постанові від 04.07.2023 у справі №761/35081/16-ц;

- не врахував висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 у справі №127/3770/17, в якій зазначено, що з аналізу положень статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). В контексті цього, скаржник зазначає, що така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем; поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення; хоча судом першої інстанції і було відображено в тексті судового рішення вказаний обов`язок, однак суд дійшов помилкового висновку, що рішення суду не було виконано із поважних причин; державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин; тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення; поважними в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення;

- не врахував висновки, викладені в постанові Верховного Суду (у складі Касаційного цивільного суду) від 01.07.2020 у справі №138/96/17 (провадження №61-17718св18), в якій зазначено, що нема підстав для встановлення способів участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні лише за бажанням дитини. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України). Зважаючи на це, третя особа зазначає, що враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною.

11. Як зауважує скаржник, указані постанови Верховного Суду наголошують на обов`язковості виконання судового рішення, а прийняті судом першої і апеляційної інстанції рішення порушують право стягувана ОСОБА_2 на справедливий суд, а також право дитини на підтримання зав`язків з її батьком.

12. У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити без змін оскаржувані судові рішення, а касаційну скаргу представника позивача - без задоволення. Позивач, зокрема, зазначає, що державним виконавцем не дотримано порядку та строків накладення штрафів, проігноровано факт оскарження попередньої постанови про накладення штрафу та не враховано не бажання дитини зустрічатися з батьком. Указує, що фактично державний виконавець разом із стягувачем при участі працівників поліції та представника служби у справах дітей, на замовлення стягувача, займався примушуванням дитини до зустрічі з батьком, проти волі самої дитини, що підтверджується висновком психолога.

13. 31 жовтня 2024 року до Верховного Суду від представника третьої особи надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії висновку експерта №344 за результатами проведення судово-психіатричної експертизи по матеріалам цивільної справи №582/725/23 від 08.10.2024 та врахування його при ухваленні рішення суду. Скаржник зазначає, що в даному висновку зафіксований маніпулятивний вплив на дитину з боку позивача та її матері, внаслідок чого відбулося повне відчуження (витіснення) батька з життя дитини. Представник третьої особи вважає, що цим висновком підтверджується відсутність поважної причини, з якої не відбулося виконання рішення суду у вигляді небажанні дитини йти на побачення.

14. Також представник третьої особи звернувся до Верховного Суду із письмовими поясненнями, в яких зазначається опис окремих фрагментів висновку експерта та із письмовими поясненнями, в яких скаржник просить, зокрема, врахувати, що поверхневе дослідження деякими судами України дійсних причин відмови дітей йти на побачення з батьком або матір`ю, які проживають окремо, призвело до руйнування багатьох доль українських дітей, і така ситуація може призвести до безпідставного переписування позицій Верховного Суду у справах, які мають відмінні фактичні обставини справи.

ІІ. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

15. Касаційна скарга представника третьої особи до Верховного Суду надійшла 05.08.2024.

16. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2024 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Жук А.В., судді: Соколов В.М., Мартинюк Н.М.

17. Ухвалою Верховного Суду від 26.08.2024 відкрито касаційне провадження за скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Полупанової Ольги Олександрівни на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.01.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 у справі №480/6863/23.

18. Ухвалою Верховного Суду від 16.04.2025 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

19. Ухвалою Верховного Суду від 24.04.2025 справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

20. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 24.09.2025 справу повернуто до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду у відповідній колегії.

21. Ухвалою Верховного Суду від 24.11.2025 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

22. Протоколом повторного розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Жук А.В., судді: Мельник-Томенко Ж.М., Соколов В.М.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

23. Судами попередніх інстанцій встановлено, що за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Склярова С.Л., старшим державним виконавцем Недригайлівського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 02.11.2022 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №582/1149/20, виданого 26.10.2022 Недригайлівським районним судом Сумської області, щодо затвердження мирової угоди між позивачем та ОСОБА_2 .

24. Відповідно до пункту 8 укладеної мирової угоди, ОСОБА_2 приймає участь у спілкуванні та вихованні його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без обмежень з боку її матері ОСОБА_1 та інших осіб, при цьому ОСОБА_1 надає рекомендації ОСОБА_2 з питань харчування та гігієни малолітньої доньки.

25. 09 червня 2023 року у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 старшим державним виконавцем Недригайлівського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було прийнято постанову про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною, в якій державним виконавцем визначено час побачення (зустрічі) батька - ОСОБА_2 кожного дня, тобто, понеділок, вівторок, середа, четвер, п`ятниця, субота, неділя кожного тижня з 09:30 год. Місцем побачення визначено: АДРЕСА_1. Окрім того, у вказаній постанові державним виконавцем визначено, що після побачення місце та спосіб спілкування зі своєю донькою ОСОБА_4 визначає на власний розсуд в межах території України без присутності матері, в тому числі за місцем його проживання.

26. 19 червня 2023 року старшим державним виконавцем Недригайлівського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про накладення штрафу на користь держави у розмірі 1700 грн. на ОСОБА_1 за невиконання без поважних причин боржником рішення суду.

27. 23 червня 2023 року у межах виконавчого провадження НОМЕР_1, з метою виконання рішення суду, а саме побачення та спілкування ОСОБА_2 з донькою, був здійснений виїзд державного виконавця разом із стягувачем ОСОБА_2 , за участі представника органу опіки і піклування Недригайлівської селищної ради Сопік С.Д., психолога Дорошенко А.Ю. та поліцейського відділення поліції №1 (с. Недригайлів) Ситник К.І., до місця мешкання боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

28. Під час даного виїзду державним виконавцем був складений акт від 23.06.2023, в якому зазначено, що ОСОБА_1 пояснила, що її не влаштовує рішення суду і вона не бажає виконувати його, а також остання зазначила, донька сама не бажає спілкуватися з батьком.

29. На підставі вказаного акту державним виконавцем було винесено постанову від 26.06.2023 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 3 400 грн. за повторне невиконання без поважних причин боржником рішення суду.

30. Позивач, уважаючи протиправною та такою, що підлягає скасуванню постанову від 26.06.2023 НОМЕР_1 про накладення на неї штрафу в сумі 3 400 грн., звернулася до суду з цим позовом.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

31. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

32. Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття даного касаційного провадження та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

33. Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

34. Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження (далі - Закон №1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

35. Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

36. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону №1404-VIII).

37. Відповідно до пунктів 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

38. Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

39. Статтею 64-1 Закону №1404-VIII врегульовано питання виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною, відповідно до частини першої якої виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

40. Частиною другою статті 64-1 Закону №1404-VIII визначено, що державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

41. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 64-1 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

42. Частинами п`ятою-сьомою статті 64-1 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

43. Оспорюваною у даній справі є постанова старшого державного виконавця Недригайлівського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.06.2023 НОМЕР_1, якою за повторне невиконання без поважних причин боржником рішенням суду накладено на ОСОБА_1 штраф на користь держави у розмірі 3400 грн.

44. Спірна у цій справі постанова державного виконавця була мотивована, зокрема тим, що постановою державного виконавця від 19.06.2023 вже було накладено на боржника ОСОБА_1 штраф у сумі 1700 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин 16.01.2023, а тому сума подвійного штрафу складає 3400 грн.

45. Поряд з цим, як встановлено судами попередніх інстанцій, постанова старшого державного виконавця Недригайлівського відділу ДВС від 19.06.2023 року ВП НОМЕР_1 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 1700 грн. була оскаржена позивачем у судовому порядку.

46. Так, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 у справі №480/6452/23 позовні вимоги ОСОБА_1 до Недригайлівського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Недригайлівського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.06.2023 ВП НОМЕР_1 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 1 700,00 грн.

47. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2023 у справі 480/6452/23 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 по справі №480/6452/23 скасовано. Прийнято постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

48. Постановою Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №480/6452/23 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2023 у справі №480/6452/23 скасовано. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 у справі №480/6452/23 залишено в силі.

49. Верховний Суд у наведеній справі виходив з того, що небажання дитини спілкуватися з батьком, що прямо зафіксовано в акті державного виконавця, не може розцінюватись як неповажна причина невиконання позивачем як боржником судового рішення у виконавчому провадженні, оскільки це фактично є примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину та очевидно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі (аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 10.09.2020 у справі №824/308/20-а та від 08.07.2021 у справі №640/11833/19).

50. Судами попередніх інстанцій в межах спірних правовідносин було встановлено, що в акті державного виконавця від 23.06.2023 не міститься конкретних даних про вчинення позивачем перешкод у спілкуванні батька з дитиною, не вказано в чому саме полягають такі перешкоди. У свою чергу, встановлено, що ОСОБА_1 було забезпечено виконання рішення суду, оскільки вона не чинила перешкод у спілкуванні батька з дитиною, а неможливість спілкування викликана саме поведінкою дитини, яка відмовилися йти до батька.

51. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що вищезазначена обставина, в силу приписів Закону №1404-VІІІ, є поважною причиною невиконання рішення.

52. У ході судового розгляду справи в судах попередніх інстанцій було досліджено відеозапис виїзду державного виконавця 23.06.2023 разом із стягувачем ОСОБА_2 , представником органу опіки і піклування Недригайлівської селищної ради Сопік С.Д., психологом Дорошенко А.Ю. та поліцейського відділення поліції №1 (с. Недригайлів) Ситник К.І. до місця мешкання боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , з якого судами встановлено, що ОСОБА_1 не чинила перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 ; навпаки, дитина вільно рухалася по вулиці, спілкувалася з особами, що прибули до місця проживання дитини; батько дитини також намагався підійти до доньки, але вона за власною ініціативою відходила від нього.

53. Відтак, суди дійшли висновку, що ОСОБА_2 23.06.2023 мав можливість спілкуватися зі своєю дитиною ( ОСОБА_3 ), а ОСОБА_1 не перешкоджала побаченню батька з дитиною та їх спілкуванню, що не було відображено в акті державного виконавця від 23.06.2023.

54. Беручи до уваги встановлене небажання дитини спілкуватися з батьком та відсутність перешкод зі сторони позивача у спілкуванні третьої особи зі своєю донькою, мотиви судів попередніх інстанцій, якими останні керувалися під час задоволення позову у цій справі, відповідають правильному застосуванню норм матеріального права та правовій позиції Верховного Суду. А тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

55. При цьому, колегією суддів не береться до уваги висновок експерта №344 за результатами проведення судово-психіатричної експертизи по матеріалам цивільної справи №582/725/23 від 08.10.2024, наданий третьою особою, оскільки Верховий Суд, в силу вимог частини другої статті 341 КАС України, позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

56. Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

57. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).

58. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

59. Враховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

60. Судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 242, 287, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Полупанової Ольги Олександрівни залишити без задоволення.

2. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2024 року у справі №480/6863/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не може бути оскаржена.

..........................

...........................

...........................

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду