Справа № 260/6070/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 260/6070/24 пров. № А/857/6240/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І,

Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Ващилін Р.О.), ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Ужгороді 10 січня 2025 року у справі № 260/6070/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , просив визнати протиправним дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, від 24 серпня 2024 року, яким відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виїзді за межі території України через відсутність підстав на перетинання ДКУ/фіктивний шлюб/.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану, проте для реалізації такого права вказана обставина повинна бути підтверджена належними доказами та документами. Суд першої інстанції вказав, що за відсутності доказів на спростування твердження позивача про надання для проходження паспортного контролю, в тому числі, військово-облікового документу, враховуючи положення ч. 2 ст. 77 КАС України, такий документ був поданий. Суд першої інстанції зазначив, що дійсність укладення шлюбу між позивачем та ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 19 січня 2024 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кривому Розі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Суд першої інстанції дійшов висновку, що фіктивність укладеного між особами шлюбу може бути встановлено виключно в судовому порядку. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржене рішення прикордонного закону є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року по справі № 260/6070/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що існуючі на момент виникнення спірних правовідносин обмеження права вільного вибору місця проживання та права вільно залишати територію України продиктовані необхідністю забезпечення національної та громадської безпеки. Скаржник вказує, що підставою ухвалення оскаржуваного рішення є фактично Указ Президента від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» щодо введення тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтею 33 Конституції України, а також ненадання документів. Скаржник зазначає, що оскаржуване рішення містить всі обов`язкові реквізити, підставу та мотиви його прийняття. Скаржник зауважує, що наявність права на відстрочку від призову під час мобілізації не є тотожним поняттю наявності права на виїзд за межі України, оскільки відповідно до Правил № 57 право на перетин державного кордону для певних категорій військовослужбовців, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, є обмеженим на період дії воєнного стану. Скаржник вважає, що позивачем не надані документи, які підтверджують його право на перетин державного кордону України в умовах дії правового режиму воєнного стану. Скаржник зазначає також, що при перетинанні державного кордону позивач, в тому числі, не надав документи, що підтверджують його відношення до військового обов`язку (військового квитка чи ВОД). Скаржник зауважує, що у наданій довідці дружина позивача має ІІ групу інвалідності, тобто вказаний документ несе інформацію, яка прямо суперечить підставі його видачі. Скаржник також вказує, що позивача та його дружини різні місця проживання, різні прізвища, а також позивач не володіє інформацією, що підтверджується змістом позовної заяви та долученими до неї додатками, про групу інвалідності, яка присвоєна його дружині, що свідчить, що вказані люди не пов`язані спільним побутом та взаємними правами та обов`язками. Скаржник вважає, що усі вимоги позивача до Військової частини НОМЕР_1 є незаконними і необґрунтованими.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 24 серпня 2024 року ОСОБА_1 прибув до пункту пропуску «Лужанка» з наміром перетнути державний кордон України. Однак за результатами розгляду пред`явлених для проведення паспортного контролю уповноваженій особі підрозділу охорони державного кордону документів рішенням начальника 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенантом ОСОБА_3 від 24.08.2024 у перетинанні кордону ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав на перетин державного кордону (фіктивний шлюб).

Вважаючи вказану відмову протиправною та такою, що порушує право на вільне пересування, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Враховуючи положення статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

Відповідно до пункту 2 вказаного Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону визначають Правила, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила).

Згідно з пунктом 2-1 Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право, зокрема особи, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю і супроводжують таких дружину (чоловіка) для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність (абзац 3).

Відповідно до пункту 2-6 Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також пункті 2-14 цих Правил.

Пунктом 2 Правил встановлено, що перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Відповідно до пункту 12 Правил для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень.

Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє. З метою перевірки паспортних та підтверджуючих документів уповноважені службові особи Держприкордонслужби безоплатно, зокрема шляхом електронної інформаційної взаємодії, у встановленому законодавством порядку одержують інформацію, у тому числі з інформаційних (автоматизованих), інформаційно-комунікаційних систем і довідкових систем, реєстрів і банків даних, держателем (адміністратором) яких є органи державної влади або органи місцевого самоврядування, зокрема інформацію з обмеженим доступом. Використання такої інформації здійснюється із дотриманням законодавства про захист персональних даних.

У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Відповідно до положень пункту 17 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Порядок) керівники органів охорони державного кордону (крім авіаційної частини) або його структурних підрозділів з набранням чинності Указом Президента України про оголошення (продовження) мобілізації та/або з отриманням розпорядження про проведення заходів мобілізації відповідного голови (начальника) обласної, Київської та Севастопольської міської, районної держадміністрації (військової адміністрації), зокрема відмовляють у перетині державного кордону (на виїзд з України) на пунктах пропуску через державний кордон України особам чоловічої статі віком від 18 до 60 років у разі відсутності у таких осіб військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі).

Таким чином, при перетині державного кордону в умовах воєнного стану військовозобов`язані повинні надати документи на підтвердження права перетинати державний кордон.

При цьому, стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» закріплює підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та виключний перелік категорій військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 23 цього Закону не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у особи з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

Так, позивач вказує, що для паспортного контролю 24 серпня 2024 року в пункті пропуску «Лужанка» пред`явив, серед іншого, військовий квиток, довідку №4905 від 03.07.2024, довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №398337 від 08.09.2016, видану дружині, індивідуальну програму реабілітації інвалідів, свідоцтво про шлюб від 19.01.2024 серії НОМЕР_4 .

Скаржник вказує, що підставою ухвалення оскаржуваного рішення є фактично Указ Президента від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» щодо введення тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтею 33 Конституції України, а також ненадання документів, однак жодних доказів щодо ненадання документів не подає.

При цьому, оскаржуване рішення про відмову в перетинанні державного кордону України прийнято у зв`язку з відсутністю підстав на перетин державного кордону (фіктивний шлюб).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з частиною 1 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 26 Сімейного кодексу України передбачено перелік осіб, які не можуть перебувати у шлюбі між собою (в межах цієї справи такі обставини не встановлено).

Відповідно до вимог статті 27 Сімейного кодексу України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Згідно з статтею 37 Сімейного кодексу України шлюб є правозгідним, крім випадків, встановлених частинами першою - третьою статті 39 цього Кодексу, а також якщо він не визнаний недійсним за рішенням суду.

Як передбачено частиною 2 статті 40 Сімейного кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності.

Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

З урахуванням вказаного, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що в межах діючого законодавства шлюб між позивачем та ОСОБА_2 (свідоцтво про шлюб від 19.01.2024 серії НОМЕР_4 ) недійсним або неукладеним не визнавався.

Рішенням суду про факт фіктивності цього шлюбу до суду першої інстанції або апеляційної інстанції надано не було, судом інформації щодо цієї обставини не встановлено, ЄДРСР вказаної інформації не містить.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що така обставина стала лише припущенням посадової особи відповідача та не може бути самодостатньою підставою для визнання факту фіктивності шлюбу.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що в силу приписів частини 2 статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача як суб`єкта владних повноважень.

З врахуванням положень статей 2, 8, 72 КАС України, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що особливість розподілу тягаря доказування в адміністративних справах не дозволяє трактувати «сумніви» інакше, як неспроможність суб`єкта владних повноважень переконливо довести обґрунтованість та правомірність власних дій у спірних відносинах, тобто невиконання ним свого процесуального обов`язку. Натомість нездатність державного органу довести обґрунтованість та законність власних дій має стати підставою для надання захисту особі, вина якої не була переконливо доведена перед судом, але аж ніяк не для відмови в такому захисті. Будь-який інший висновок фактично спотворює всю систему завдань адміністративного судочинства та підриває конституційні засади України.

При цьому, суд повинен досліджувати правомірність рішення суб`єкта владних повноважень на момент його прийняття та не може обґрунтовувати юридичну правомірність таких актів в контексті обставин, що не були підставою їх прийняття. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і домислах.

Отже, за встановлених обставин, з урахуванням аргументів скаржника, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у перетині державного кордону України, а тому, вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у спосіб визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 24 серпня 2024 року.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року у справі № 260/6070/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний