Справа № 212/8153/25
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 212/8153/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 12 вересня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Хомченко Л.І.) в адміністративній справі №212/8153/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в м.Київ про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

15.07.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції в м. Київ про скасування постанови серії ЕНА № 5157576 від 06.07.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на незгоду із застосування до неї адміністративного стягнення, оскільки постанова є необґрунтованою, незаконною. Так відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що працівник поліції здійснював контроль швидкості руху саме в межах дії дорожнього знаку 5.70 Правил дорожнього руху; з урахуванням вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» прилад TruСam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим. Утримання такого приладу поліцейським у руці з урахуванням вірогідної похибки похибки, ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху - автомобіля в вірогідної 75 км/год. Також зазначає, що з відеозаписом з приладу - працівниками патрульної поліції не було ознайомлено позивача.

Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 12 вересня 2025 року позов задоволений.

Департаментом патрульної поліції на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача щодо правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Так норми чинного законодавства не зобов`язують працівника поліції здійснювати закріплювати прилад TruСam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу, а оскільки фіксація здійснювалася не в автоматичному режимі, доводи позивача про відсутність доказів здійснення фіксації працівником поліції правопорушення в межах дії дорожнього знаку 5.76 Правил дорожнього руху є безпідставними.

Позивач не скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Суду апеляційної інстанції подала заяву про те, що позовні вимоги підтримує.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 06.07.2025 року інспектором інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, ст. лейтенантом поліції Саприкіним Максимом Денисовичем було винесено постанову серії ЕНА № 5157576 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. на водія ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови вбачається, що 06.07.2025 року о 15:35 год. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Ford Fiesta», номерний знак НОМЕР_1 по вул. Корнія Речмидила у м. Кривому Розі, рухалась зі швидкістю 75 км/год у населеному пункті, чим порушила обмеження швидкості на 25 км/год. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 ТС 008356, чим порушив п. 12.4 ПДР України порушення швидкісного режиму в населених пунктах

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку про протиправність спірної постанови, оскільки прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися в руках, а повинен бути закріплений на однострої, у/на службових транспортних засобах, монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015р. №580-VIII (далі Закон №580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Як визначено ст.35 цього Закону, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993р. №3353-ХІІ, встановлюють "Правила дорожнього руху" (затв. постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306 із змінами та доповненнями).

У силу положень ч.5 ст.14 Закону №3353-ХІІ, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом п.п.1.3, 1.9 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 12.4. ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Положеннями ч.1 ст.122 КУпАП передбачено відповідальність водіїв транспортних засобів за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування.

Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як встановлено колегією суддів суду апеляційної інстанції з матеріалів справи, підставою для прийняття спірної постанови серії ЕНА № 5157576 від 06.07.2025 стало перевищення водієм ОСОБА_1 обмежень швидкості, тобто порушення вимог п.12.4 ПДР України, що, у свою чергу, є вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Саме такий склад правопорушення зазначено у спірній постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та було застосовано штрафні санкції, що передбачені ч.1 ст.122 КУпАП. При цьому, у складеній відповідачем постанові вказано серійний номер, а також назву технічного засобу, яким здійснювалося вимірювання швидкості руху керованого автомобіля - "TruCAM" (серійний номер ТС008356 та нагрудні відеореєстратори).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, одними із основних доводів позивачки фактично є неправомірність використання поліцейськими лазерного вимірювача швидкості руху "TruCAM" LTI 20/20 (використання його в ручному режимі), та відсутність дорожнього знаку 5.70. З цими доводами погодився і суд першої інстанції.

Щодо цих доводів колегія суддів зазначає таке.

Як передбачено ст.31 цього Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

За приписами ст.40 Закону №580-VIII, поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Отже норми ст. 40 Закону №580-VIII, жодним чином не зобов`язують органи поліції здійснювати закріплення технічних приладів, а передбачає лише таку можливість.

За технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості TruCам відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (без участі оператора).

Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam ІІ LTI20/20 № ТС008356 має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки, відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, наявного в матеріалах справи, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam ІІ LTI20/20 № ТС008356 є придатним до застосування.

Відтак, доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, про відсутність доказів перевищення позивачем швидкості руху у межах населеного пункту, спростовані фотознімками приладу TruCam. При цьому ці фотознімки є належними, достовірними та достатніми доказами у розумінні статей 73, 75, 76 КАС України, а твердження позивача, з якими погодився суд першої інстанції, про неналежність та недопустимість цих доказів є хибними.

Також суд зауважує, що факт перевищення позивачем швидкості в межах населеного пункту, підтверджено саме відеофіксацією та фотознімками, на яких наявні відомості про місце здійснення фіксації - межі населеного пункту. (а.с. 28, 36)

Щодо доводів позивачки про відсутність дорожнього знаку 5.70 ПДР.

Так на час виникнення правовідносин п. 5.70 визначає "Зміну схеми руху".

Пункт п. 5.76 визначає Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху. Позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

У спірному випадку не відбувалась автоматична фіксація порушення. У той же час, Закон №580-VIII не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- та/або відеофіксації порушень ПДР України.

Таким чином, обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у водія транспортного засобу обов`язку дотримуватися запровадженого ПДР України швидкісного режиму.

Стосовно доводів позивачки про те, що її не ознайомили із фіксацією правопорушення під час зупинки, колегія суддів зазначає, що доказів подання/заявлення відповідного клопотання матеріали справи не містять. Крім того, ці доводи не спростовують фактичних обставин справи та доведення відповідачем про правомірність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП,

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Таким чином, протиправним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже, при винесені оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що, за встановлених обставин, правові підстави для скасування оскарженої постанови.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 286, 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 12 вересня 2025 року в адміністративній справі №212/8153/25 - скасувати та прийняти нове судове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення та відповідно до частини третьої статті 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак