Справа № 460/11915/25
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 460/11915/25 пров. № А/857/40310/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.09.2025р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання включити до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень (суддя суду І інстанції: Поліщук О.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10 год. 07 хв. 26.09.2025р., м.Рівне; дата складання повного рішення суду І інстанції: 26.09.2025р.),-

В С Т А Н О В И В:

14.07.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача Володимирецької селищної ради щодо невчинення позитивних дій, направлених на переведення позивача та його сім`ї до списку осіб, які користуються правом на позачергове одержання жилих приміщень, відповідно до ухвали Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 16.07.2002р., згідно з якою відповідач зобов`язався надати житло позивачу позачергово;

зобов`язати відповідача Володимирецьку селищну раду прийняти рішення про зарахування позивача та його сім`ї до списку осіб, які користуються правом на позачергове одержання жилих приміщень, відповідно до ухвали Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 16.07.2002р., згідно з якою відповідач зобов`язався надати житло позивачу позачергово;

зобов`язати відповідача внести позивача та його сім`ю до списку осіб, які потребують позачергового отримання житла, відповідно до ухвали Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 16.07.2002р., згідно з якою відповідач зобов`язався надати житло позивачу позачергово;

зобов`язати відповідача привести у відповідність черговість у списку осіб, що потребують позачергового отримання житла, з урахуванням внесення позивача та його сім`ї до даного списку з часу взятого відповідачем зобов`язання забезпечити позивача житлом позачергово;

стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500000 грн., яку перерахувати до благодійної організації «Міжнародний благодійний фонд «Повернись живим» (а.с.1-10).

Згідно ухвали суду від 28.07.2025р. вирішено розгляд цієї справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с.43-44).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.09.2025р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Володимирецької селищної ради, яка полягає у невключенні ОСОБА_1 до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, Виконавчого комітету Володимирецької селищної ради на підставі ухвали Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 16.07.2002р.; зобов`язано Володимирецьку селищну раду включити ОСОБА_1 до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, Виконавчого комітету Володимирецької селищної ради на підставі ухвали Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 16.07.2002р.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.108-123).

29.09.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив винести додаткове рішення щодо заявленого клопотання про встановлення відповідачу строку для надання відповіді щодо виконання заявлених позовних вимог, а також щодо заявленого клопотання про встановлення судового контролю за виконанням винесеного судом рішення по справі (а.с.126-127).

Згідно ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 23.10.2025р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в справі № 140/11915/25 відмовлено (а.с.142-144).

Частково не погодившись із винесеним рішенням суду (основним), його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору (в частині вимог), просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове рішення по суті заявлених позовних вимог (а.с.147-152).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що задоволені позовні вимоги стосуються лише позивача і не враховують права членів його сім`ї. Вирішення позовних вимог в обраний судом спосіб призведе до включення позивача до списків списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, під останнім номером, що не буде враховувати попередні судові рішення між сторонами.

Окрім цього, апелянт наводить обґрунтування вимог щодо відшкодування моральної шкоди, при цьому наполягає на врахуванні обов`язковості судових рішень, характеру правопорушень, глибини страждань, погіршення здібностей у реалізації прав позивача, ступінь вини, тривалість порушень, статус відповідача і відсутність позитивних дій та ін.

Відповідач Володимирецька селищна рада Рівненської обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення (а.с.204-208).

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Загальним предметом спірних правовідносин є вимоги позивача, які спрямовані на забезпечення його та членів його сім`ї житлом, право на яке виникло на підставі відповідних судових рішень.

При цьому, тривалий час вказані судові рішення залишаються зі сторони відповідача без належного виконання, що зумовлює необхідність звернення позивача до суду із новими позовними вимогами.

Спірним питанням в межах цієї справи є бездіяльність відповідача щодо включення позивача та його сім`ї до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, Виконавчого комітету Володимирецької селищної ради на підставі ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002р.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 включений до загального списку осіб, які перебувають на квартирному обліку при Виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради та внесений до книги обліку громадян, що перебувають у черзі на отримання житлових приміщень, станом на 02.06.2025р. за № 48 (облікова справа № 628) (лист Володимирецької селищної ради № вих.-1569/03-12/25 від 26.06.2025р.).

16.07.2002р. Володимирецьким районним судом Рівненської обл. постановлено ухвалу, якою вирішено затвердити мирову угоду між ОСОБА_1 та Володимирецькою селищною радою, згідно якої ОСОБА_1 відмовляється від подальших своїх позовних вимог, а Володимирецька селищна рада зобов`язується надати йому житло, яке буде в наявності, позачергово. Вказане судове рішення набрало законної сили 01.08.2002р. та є чинним.

05.06.2007р. Володимирецький районний суд Рівненської обл. прийняв постанову, якою зобов`язав Володимирецьку селищну раду забезпечити ОСОБА_1 житлом відповідно до умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 16.07.2002р.

26.06.2008р. Володимирецький районний суд Рівненської обл. постановив ухвалу, якою задовольнив заяву ОСОБА_1 про зміну способу виконання судового рішення та змінив спосіб виконання постанови Володимирецький районний суд Рівненської обл. від 05.06.2007р. на стягнення з Володимирецької селищної ради на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 164004 грн. 75 коп. для придбання житла.

20.01.2009р. Львівським апеляційним адміністративним судом постановлено ухвалу в справі № 22-а-10594/08, якою апеляційні скарги Володимирецької селищної ради та ОСОБА_1 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 26.06.2008р. про зміну способу виконання постанови по адміністративній справі № 6-А-4/08 за позовом ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради про визнання бездіяльності неправомірною, виселення з наданням іншого житла та стягнення моральної шкоди залишено без задоволення, а ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 26.06.2008р. про зміну способу виконання постанови - без змін.

16.11.2011р. Вищим адміністративним судом України постановлено ухвалу в справі № К-7011/09 (К-22093/09), якою вирішено касаційні скарги Володимирецької селищної ради та заступника прокурора Рівненської обл., який діє в інтересах Володимирецької селищної ради, залишити без задоволення; абзац другий резолютивної частини ухвали Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 26.06.2008р. викласти у такій редакції: «Змінити спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.06.2007 та зобов`язати Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України»; в решті ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 26.06.2008р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2009р. у відповідній частині за заявою ОСОБА_1 про зміну виконання постанови у справі за позовом ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради про визнання бездіяльності неправомірною, виселення з наданням іншого житла та стягнення моральної шкоди, залишено без змін.

Окрім цього, в липні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати бездіяльність керівництва Володимирецької селищної ради в особі голови та її виконавчих і розпорядчих органів по виконанню ухвали суду від 2002 року про затвердження мирової угоди щодо зобов`язання надати ОСОБА_1 житло позачергово незаконними, протиправними та неправомірними; зобов`язати керівництво Володимирецької селищної ради в особі селищного голови, виконавчих та розпорядчих органів ради перевести пустуюче нежиле приміщення в житлове в житловому будинку в АДРЕСА_1 на виконання ухвали суду від 2002 року про затвердження мирової угоди щодо надання ОСОБА_1 житла позачергово; зобов`язати керівництво Володимирецької селищної ради в особі селищного голови, виконавчих та розпорядчих органів ради видати ОСОБА_1 ордер на приміщення по АДРЕСА_1 під житло.

03.08.2007р. Володимирецьким районним судом Рівненської обл. ухвалено постанову, якою в задоволенні вказаного позову відмовлено за безпідставністю.

11.09.2008р. Львівським апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову в справі № 22-а-1421/08, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: постанову Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 12.09.2007р. скасовано; прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково; визнано неправомірною бездіяльність Володимирецької селищної ради та посадових осіб Володимирецької селищної ради по виконанню ухвали Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 16.07.2002р., якою затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та Володимирецькою селищною радою; зобов`язано Володимирецьку селищну раду виконати відповідно до чинного законодавства України зобов`язання, які виникли внаслідок затвердження ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 16.07.2002р. мирової угоди між ОСОБА_1 та Володимирецькою селищною радою; в частині решти позовних вимог провадження у справі закрито та роз`яснено ОСОБА_1 право звернення до суду для вирішення даних позовних вимог в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Виконавчого комітету Володимирецької селищної ради № 5 від 16.05.2025р. «Про затвердження списків осіб, які перебувають на квартирному обліку при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради станом на 2025 рік» затверджено загальний список осіб, які перебувають на квартирному обліку та внесено до книги обліку осіб, що перебувають у черзі на одержання жилих приміщень станом на 2025 рік. Загальна кількість таких осіб становить 239, в т.ч.: 99 осіб - у списку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень; 47 осіб - у списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень (лист Володимирецької селищної ради № вих.-1360/25 від 02.06.2025р.).

За результатами розгляду заяви позивача від 27.05.2025р. щодо перебування на квартирному обліку відповідач повідомив, зокрема, про те, що з метою виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011р. Виконавчим комітетом Володимирецької селищної ради прийнято рішення № 102 від 20.06.2025р. «Про забезпечення житлом ОСОБА_1 », яким передбачено забезпечити його приміщенням загальною площею 48,0 кв.м, в т.ч. житловою площею 26,8 кв.м, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 20.08.2025р. у справі № 460/13795/25 дію вказаного рішення Виконавчого комітету Володимирецької селищної ради зупинено до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі № 460/13795/25.

05.06.2025р. позивач та члени його сім`ї (дружина - ОСОБА_2 ; донька - ОСОБА_3 ; онук, в інтересах якого діє його матір, - ОСОБА_4 ) звернулися до відповідача із заявою, у якій, посилаючись на мирову угоду, затверджену ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 16.07.2002р., просили занести сім`ю ОСОБА_1 у списки осіб для позачергового отримання житла відповідно до взятого Володимирецькою селищною радою зобов`язання надання житла позачергово згідно з 01.08.2002р. (дата набрання вказаним судовим рішенням законної сили); привести у відповідність черговість у списку осіб, що потребують позачергового отримання житла, з урахуванням занесення сім`ї ОСОБА_1 до цього списку з 01.08.2002р. (дата набрання вказаним судовим рішенням законної сили).

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач листом № Вих.-1663/03-12/25 від 09.07.2025р. повідомив позивачу про те, що станом на 09.07.2025р. до виконавчого комітету селищної ради не надано документів, які підтверджували б наявність у нього або у членів його сім`ї підстав для включення до відповідної черги на підставі п.46 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затв. постановою Ради Міністрів УРСР № 470 від 11.12.1984р.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявність мирової угоди, затвердженої ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 16.07.2002р., слід розцінювати як підставу для надання позивачу жилих приміщень поза чергою.

Під час розгляду справи відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження вжиття заходів з метою виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 16.07.2002р.

При цьому, позивачем разом із заявою від 05.06.2025р. не надано документів на підтвердження статусу членів своєї сім`ї.

Решта позовних вимог не підлягає до задоволення за безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із роз`ясненнями, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині задоволених позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин, є завданнями житлового законодавства України, частину якого становить Житловий кодекс /ЖК/ України.

Згідно з ст.9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до ст.36 ЖК України, облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради.

В силу приписів ст.16 ЖК України виконавчі комітети селищних, сільських рад у межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України, на території відповідної ради, зокрема:

здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (частина перша статті 36), а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях (стаття 41), затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов (стаття 39);

приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду ради (стаття 51), затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду (стаття 52);

видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду (частина перша статті 58).

Виконавчі комітети селищних, сільських рад вирішують й інші питання в галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду, віднесені до їх відання законодавством України.

Статтею 40 ЖК України визначено, що громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.

Відповідно до ст.38 ЖК України порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється цим Кодексом та законодавством України.

Статтею 43 ЖК України регламентовано, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Законодавством України окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.

Відповідно до ст.46 ЖК України, поза чергою жиле приміщення надається:

особам з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них особам з інвалідністю першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків;

особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу та яким встановлено інвалідність;

громадянам, житло яких внаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання;

особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість;

дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

громадянам, незаконно засудженим і згодом реабілітованим, у разі неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення;

дітям з інвалідністю з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які проживають у сім`ях піклувальників, прийомних сім`ях, дитячих будинках сімейного типу, державних або інших соціальних установах, після досягнення повноліття, у разі якщо за висновком медико-соціальної експертизи вони можуть здійснювати самообслуговування і вести самостійний спосіб життя;

сім`ям, які мають п`ятьох і більше дітей, та у разі народження у однієї жінки одночасно трьох і більше дітей;

особам, обраним на виборну посаду, коли це зв`язано з переїздом в іншу місцевість;

членам сім`ї народного депутата України у разі його смерті в період виконання депутатських обов`язків у Верховній Раді України на постійній основі;

працівникам протитуберкульозних закладів у разі виникнення професійного захворювання на туберкульоз.

Поза чергою жиле приміщення може надаватися також в інших випадках, передбачених законодавством України.

Громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Отже, чинне законодавство України передбачає взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, визначення черговості надання таким громадянам житла, в т.ч. позачергово.

Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання, врегульований Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затв. постановою Ради Міністрів УРСР № 470 від 11.12.1984р. (надалі - Правила № 470; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.8 Правил № 470 квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до п.13 Правил № 470 на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов.

Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї.

Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР;

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках;

7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати);

8) внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 та осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 10-14 частини другої статті 7, та членів їх сімей, а також членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, визначених абзацами першим та четвертим пункту 1 статті 10, членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, визначених у статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (3551-12).

Пунктом 15 Правил № 470 встановлено, що на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Зазначені вимоги не поширюються на внутрішньо переміщених осіб, визначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і мають реєстрацію місця проживання у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків, а також осіб, зазначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил).

Згідно з п.20 Правил № 470 громадяни беруться на квартирний облік, зокрема, за місцем проживання - рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до п.22 Правил № 470 громадяни вважаються взятими на квартирний облік: у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів - з дня винесення рішення виконавчого комітету, за місцем роботи - з дня винесення спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету, затвердженого виконавчим комітетом місцевої Ради.

Згідно з п.23 Правил № 470 громадяни, взяті на квартирний облік, вносяться до книги обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень (додаток № 4). Книга повинна бути пронумерована, прошнурована, підписана секретарем виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів і скріплена печаткою виконавчого комітету.

З числа вказаних громадян складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень (додаток № 5).

Списки громадян, взятих на квартирний облік, та окремі списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, вивішуються для загального відома.

Відповідно до п.24 Правил № 470, на кожного громадянина (сім`ю), взятого на квартирний облік, заводиться облікова справа, у якій містяться необхідні документи. Обліковій справі дається номер, відповідний номеру у книзі обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилого приміщення.

При цьому, за приписами п.26 Правил № 470 громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті.

Як встановлено під час судового розгляду, станом на момент виникнення спірних правовідносин позивач був включений до загального списку осіб, які перебувають на квартирному обліку при Виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради, та внесений до книги обліку громадян, що перебувають у черзі на отримання житлових приміщень, за № 48 (облікова справа № 628), і відносно названих обставин спір між учасниками справи відсутній.

Стосовно бездіяльності відповідача щодо включення позивача до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, на підставі ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002р., колегія суддів враховує, що згідно з п.37 Правил № 470 жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на квартирному обліку, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, цими Правилами та іншими актами законодавства Української РСР, а також випадків надання жилих приміщень за рішенням Ради Міністрів СРСР і Ради Міністрів УРСР.

Жилі приміщення громадянам надаються за місцем перебування їх на квартирному обліку, за винятком випадків надання жилих приміщень підприємствами, установами, організаціями, що не ведуть квартирний облік, своїм працівникам, які перебувають на обліку в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.

Відповідно до п.38 Правил № 470 громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, житловим кодексом УРСР, цими Правилами та іншими актами законодавства Української РСР.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

В розрізі п.39 Правил № 470 громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, крім осіб, що мають право першочергового одержання жилих приміщень, осіб, які користуються перевагою у строках одержання жилих приміщень, а також випадків, передбачених абзацом другим цього пункту.

Пунктом 46 Правил № 470 встановлено, що поза чергою жилі приміщення надаються:

1) громадянам, житло яких внаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання;

2) особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість.

Жилі приміщення вказаним особам надаються підприємствами, установами, організаціями, до яких вони направлені на роботу, а у випадках, передбачених законодавством, - виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів;

3) дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення.

Особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, після досягнення 23 років не втрачають права на позачергове отримання жилого приміщення за рахунок коштів з державного та місцевих бюджетів за умови їх перебування в установленому порядку на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, на момент досягнення 23-річного віку;

4) дітям з інвалідністю з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які проживають у сім`ях піклувальників, прийомних сім`ях та дитячих будинках сімейного типу, державних або інших соціальних установах, після досягнення повноліття, у разі коли за висновком медико-соціальної експертизи вони можуть здійснювати самообслуговування і вести самостійний спосіб життя;

5) громадянам, незаконно засудженим і згодом реабілітованим, за неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення;

5-1) особам, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни. Особи, зазначені у цьому підпункті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особа з інвалідністю 1 групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року;

5-2) членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни та членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України;

Жилі приміщення вказаним громадянам надаються виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, підприємством, установою, організацією, у віданні яких перебувало займане раніше приміщення, а при відсутності у підприємства, установи, організації жилої площі - виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем проживання цих громадян до засудження;

6) особам, обраним на виборну посаду, коли це зв`язано з переїздом в іншу місцевість;

6-1) членам сім`ї народного депутата України у разі його смерті в період виконання депутатських обов`язків у Верховній Раді України на постійній основі;

7) в інших випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до п.47 Правил № 470 громадяни, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, включаються в окремий список (додаток № 6). Рішення про включення в цей список приймається відповідно виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів або адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації і профспілковим комітетом. Рішення адміністрації (органу громадської організації) та профспілкового комітету затверджується виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів. Про прийняте рішення повідомляється заінтересованим особам. Список громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, вивішується для загального відома.

Громадяни виключаються з указаного списку, якщо вони були включені до нього необґрунтовано або втратили право позачергового одержання жилих приміщень. Виключення зі списку провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про включення громадянина до списку.

При розгляді цього питання на засідання відповідних органів запрошуються заінтересовані особи.

Про виключення із списку громадяни у 15-денний строк повідомляються в письмовій формі із зазначенням підстав виключення.

Отже, в силу вимог Правил № 470 із загального списку громадян, що потребують поліпшення житлових умов та в установленому законом порядку були взяті на квартирний облік при виконавчому комітеті відповідної ради, формується окремий список громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, до якого включаються громадяни, перелік яких наведено у п.46 Правил № 470.

Як слідує із змісту листа № вих.-1663/03-12/25 від 09.07.2025р., за наслідками отримання звернення позивача щодо включення до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, Виконавчого комітету Володимирецької селищної ради відповідач повідомив, що станом на день надання відповіді (09.07.2025р.) до виконавчого комітету селищної ради не надано документів, які підтверджували б наявність у позивача або у членів його сім`ї підстав для включення до відповідної черги на підставі п.46 Правил № 470 (а.с.11-12, 15).

Разом з тим, підставою звернення позивача до відповідача із заявою від 05.06.2025р. (щодо включення до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень) слугували обставини невиконання Володимирецькою селищною радою мирової угоди, затвердженою ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 16.07.2002р.

Чинність вказаного судового рішення як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент ухвалення судом цього рішення, учасниками справи не спростовано.

Зміст ухвали Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 16.07.2002р. свідчить на користь того, що відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання щодо забезпечення позивача житлом позачергово, а відтак на момент ухвалення відповідного судового рішення не заперечував наявність у позивача такого права.

Підпунктом 7 п.46 Правил № 470 передбачено, що поза чергою жилі приміщення надаються в інших випадках, передбачених законодавством.

Наявність мирової угоди, затвердженої ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 16.07.2002р., згідно з якою відповідач взяв на себе зобов`язання надати позивачу житло позачергово, правильно розцінена судом першої інстанції як підстава для надання жилих приміщень поза чергою, встановлену пп.7 п.46 Правил № 470.

В свою чергу, наявність іншого легітимного способу виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 16.07.2002р., аніж включення позивача до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, Виконавчого комітету Володимирецької селищної ради в порядку, визначеному Правилами № 470, відповідачем в ході розгляду справи не доведено та судом не встановлено.

Не спростовує обов`язку відповідача щодо надання позивачу житла позачергово і покликання наявність у членів сім`ї позивача кількох об`єктів житлової нерухомості, оскільки в розглядуваному випадку такий обов`язок у відповідача виник на підставі мирової угоди, затвердженої судовим рішенням.

Водночас, разом із заявою від 05.06.2025р. позивач не надав документів на підтвердження належності дружини ОСОБА_2 , доньки ОСОБА_3 та онука ОСОБА_4 до громадян та осіб, перелік яких наведений у п.46 Правил № 470 (а.с.11-12).

За наведених обставин позовні вимоги в частині, яка стосується визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невключення позивача до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, виконавчого комітету Володимирецької селищної ради на підставі ухвали Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 16.07.2002р., а також зобов`язання відповідача відновити права позивача у спосіб, що є відповідним (співмірним) до змісту та суті встановленого судом порушення, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача привести у відповідність черговість у списку осіб, що потребують позачергового отримання житла, з урахуванням внесення позивача та його сім`ї до даного списку з часу взятого відповідачем зобов`язання забезпечити позивача житлом позачергово, то суд першої інстанції підставно зауважив, що матеріали судової справи не містять доказів на підтвердження порушення прав позивача у спосіб неправильного визначення відповідачем черговості у списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, Виконавчого комітету Володимирецької селищної ради.

Станом на момент ухвалення судом цього рішення дії щодо включення позивача до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, Виконавчого комітету Володимирецької селищної ради відповідачем ще не вчинені і права позивача на належне визначення його черговості у такому списку не порушено. Відтак, вказані вимоги заявлено передчасно.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди колегія суддів керується наступним.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 Цивільного кодексу /ЦК/ України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (за змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.12.2018р. у справі № 640/14909/16-ц, від 04.03.2019р. у справі № 295/443/17, від 08.05.2019р. у справі № 233/3464/17.

Пунктом 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019р. у справі № 464/3789/17. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п.86, 89; від 20.10.2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22.11.2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст.3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Разом з тим, в силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача.

Наведений правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 22.01.2020р. у справі № 560/798/16-а.

Отже, поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.

Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди спірними в цій справі діями та бездіяльністю відповідача, які торкаються включення позивача до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, а також наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача.

Крім того, позовна заява не містять мотивів, з яких виходив позивач, визначаючи вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000 грн. та обґрунтувань, чому саме така сума підлягає відшкодуванню.

Оскільки позивач не надав належних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправною поведінкою відповідача, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок бездіяльності останнього, жодним чином не обґрунтував грошову оцінку такої шкоди, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вказаних доводів позивача.

Водночас, публічне встановлення порушення, якого зазнав позивач, у рішенні суду само по собі також є належною додатковою формою відшкодування. У деяких ситуаціях цього є достатньо для виправлення ситуації.

З огляду на викладене, встановлення порушення становить додаткову справедливу сатисфакцію за завдану відповідачем моральну шкоду.

Звідси, констатацію фактів допущених протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень у розглядуваних правовідносинах належить вважати додатковою сатисфакцією позивачу в даній ситуації.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені частково у визначений спосіб.

Таким чином, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України підстави для розподіл судових витрат в цьому апеляційному провадженні є відсутніми.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.09.2025р. в адміністративній справі № 460/11915/25 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
О. І. Довга
Дата складання повного судового рішення: 28.11.2025р.