Справа № 320/42656/24
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року м. Київ справа №320/42656/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту також відповідач 1, ГУ ПФУ в м. Києві) та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі по тексту також відповідач 2, ГУ ПФУ у Київській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати ГУ ПФУ у Київській області від 07.03.2024 №40, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі по тексту також - Закон №1788) та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі по тексту також - Закон №1058);

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати позивачу до пільгового стажу періоди роботи з 27.05.1992 по 15.06.1992, з 15.06.1994 по 12.09.1994, з 10.07.1995 по 12.12.1995, з 02.11.1998 по 26.06.1999, з 01.10.1999 по 01.05.2000, з 17.01.2001 по 02.07.2001, з 02.07.2001 по 02.09.2002, з 02.09.2002 по 02.01.2015, з 02.02.2015 по 15.02.2019, з 19.02.2019 по 31.12.2019 та призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону №1788 та пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058, починаючи з 28.02.2024.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що загальний страховий стаж його складає понад 26 років, пільговий стаж за Списком №1 складає понад 20 років, що дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Проте, відповідач 2 спірним рішенням відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, не зарахувавши спірні періоди роботи до страхового стажу на пільгових умовах за Списком №1.

Позивач вважає протиправним незарахування до пільгового стажу періоду роботи згідно записів у трудовій книжці з 15.06.1994 по 12.09.1994 (період роботи в російській федерації), зазначаючи про відсутність у відповідачів повноважень на порушення права позивача на отримання пенсії у зв`язку зі здійсненням ним трудової діяльності в рф.

Позивач стверджує про відсутність у відповідача 2 підстав для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з огляду на наявність у трудовій книжці, яка є основним документом на підтвердження стажу роботи, усіх необхідних записів про трудову діяльність позивача. При цьому, позивач як працівник, не може відповідати за правильність записів у трудовій книжці та вести контроль за її заповненням.

Щодо атестації робочих місць, позивач зазначив, що мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові і безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах та, по суті, є констатацією факту неперебування особи на посаді чи виконання нею робіт, що містяться у Списку №1.

Позивач стверджує, що оскільки у позивача вистачає пільгового стажу за Списком №1, належним способом захисту його права є зобов`язання територіального органу ПФУ призначити йому пенсію на пільгових умовах за Списком №1.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач 1, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що страховий стаж позивача становить 26 років 6 місяців 18 днів. За результатами розгляду відповідачем 2 документів не було зараховано до страхового стажу період роботи позивача в рф з 15.06.1994 по 12.09.1994, оскільки з 01.01.2023 припинено участь України в Угоді про гарантії громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи, набуті на території колишньої СРСР до 01.01.1992. Зарахувати такий період за індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5 неможливо, оскільки організація, в якій працював позивач, зареєстрована у м. Києві, що не передбачено Порядком.

Відповідач 1 зазначив, що відповідачем 2 було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, оскільки він не набув необхідного пільгового стажу.

Таким чином, на думку відповідача 1, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідач 2 правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі на електронну адресу, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, сформована програмним забезпеченням «Діловодство спеціалізованого суду».

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорта громадянина України № НОМЕР_1 від 17.12.2018.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 15.07.1973 позивач, зокрема, у період з 27.05.1992 по 15.06.1992 працював електрозвароювальником напівавтоматичного зварювального апарату 2 розряду корпусно-зварювального цеху в Київському судобудівно-судоремонтному заводі; у період з 15.06.1994 по 12.09.1994 проходив військову службу у Збройних Силах; у період з 10.07.1995 по 12.12.1995 працював електрозварником ручної зварки 4 розряду на підприємстві «Сантехнік ЛТД і К»; у період з 02.11.1998 по 26.06.1999 працював зварювальником 4 розрядку в СП «Інтерконтиненталь-Транспорт»; у період з 01.10.1999 по 01.05.2000 працював зварювальником газорізання ПП «Твід»; у період з 17.01.2001 по 02.07.2001 працював електрозварювальником 4 розряду в ТОВ «Управління по будівництву тонелів і підземних споруд спеціального призначення»; у період з 02.07.2001 по 02.09.2002 працював в ТОВ «Київпідземстрій», а саме: з 02.07.2001 по 01.08.2001 - електрозварювальником 4 розряду, з 01.08.2001 по 02.09.2001 прохідником 4 розряду; у період з 02.09.2002 по 02.01.2015 працював прохідником 4 розряду на підземних роботах з повним робочим днем в ТОВ «Управління по будівництву тонелів і підземних споруд спеціального призначення»; у період з 02.02.2015 по 15.02.2019 працював електрозварником ручного зварювання на основному місці роботи в ТОВ «Глобал Еко Сервіс Груп» (КП 7212 (64); у період з 19.02.2019 по 31.12.2019 працював прохідником 5 розряду на підземних роботах з повним робочим днем (код КП 7111) у ТОВ «Національні будівельні стратегії».

Заявою від 28.02.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

За принципом екстериторіальності означена заява направлена на розгляд до ГУ ПФУ у Київській області.

Рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 07.03.2024 №40 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки заявник не набув необхідного пільгового стажу.

В означеному рішенні вказано, що визначити періоди роботи позивача в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці неможливо, оскільки відсутня довідка, затверджена за додатком 5 до Порядку, накази про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці та переліки посад, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Крім того, за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в рф за записами у трудовій книжці з 15.06.1994 по 12.09.1994, оскільки з 01.01.2023 російською федерацією припинено участь в Угоді про гарантії громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи, набуті на території колишнього СРСР до 01.01.1992. Зарахувати періоди роботи за індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 неможливо, оскільки організація, в якій працював заявник, зареєстрована в м. Києві, що не передбачено п.п. 18, 20 Порядку.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем 2 цього рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, визначено Законом №1058.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають:

1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;

2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою:

ТП = Св : В, де:

ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях;

Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати;

В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

Періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону №1058 коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

Кс = См х ВС: 100%х 12, де

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках).

За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Таким чином, сума місяців страхового стажу є одним з чинників, від якого залежить розмір пенсії.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до пункту 2 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону №1788 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 1 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі по тексту також - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі по тексту також - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з частинами першою-другою статті 44 Закону №1058 призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. (частина третя статті 44 Закону №1058).

За приписами частини п`ятої статті 45 Закону №1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Відповідно до підпунктів 2, 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (далі по тексту також - Порядок №22-1 в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах:

- довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії;

- документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року).

Згідно з абзацом 2 пункту 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про імперативно закріплений за органами пенсійного фонду України обов`язок призначити (перерахувати) пенсію у випадку подання особою документів згідно переліку, які підтверджують її право на призначення (перерахунок) пенсії. При цьому, органам ПФУ надано право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Як вже зазначалося судом, відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 15.07.1973 позивач, зокрема, у період з 27.05.1992 по 15.06.1992 працював електрозвароювальником напівавтоматичного зварювального апарату 2 розряду корпусно-зварювального цеху в Київському судобудівно-судоремонтному заводі; у період з 15.06.1994 по 12.09.1994 проходив військову службу у Збройних Силах; у період з 10.07.1995 по 12.12.1995 працював електрозварником ручної зварки 4 розряду на підприємстві «Сантехнік ЛТД і К»; у період з 02.11.1998 по 26.06.1999 працював зварювальником 4 розрядку в СП «Інтерконтиненталь-Транспорт»; у період з 01.10.1999 по 01.05.2000 працював зварювальником газорізання ПП «Твід»; у період з 17.01.2001 по 02.07.2001 працював електрозварювальником 4 розрядку в ТОВ «Управління по будівництву тонелів і підземних споруд спеціального призначення»; у період з 02.07.2001 по 02.09.2002 працював в ТОВ «Київпідземстрій», а саме: з 02.07.2001 по 01.08.2001 - електрозварювальником 4 розрядку, з 01.08.2001 по 02.09.2001 прохідником 4 розряду; у період з 02.09.2002 по 02.01.2015 працював прохідником 4 розряду на підземних роботах з повним робочим днем в ТОВ «Управління по будівництву тонелів і підземних споруд спеціального призначення»; у період з 02.02.2015 по 15.02.2019 працював електрозварником ручного зварювання на основному місці роботи в ТОВ «Глобал Еко Сервіс Груп» (КП 7212 (64); у період з 19.02.2019 по 31.12.2019 працював прохідником 5 розряду на підземних роботах з повним робочим днем (код КП 7111) у ТОВ «Національні будівельні стратегії».

Зі спірного рішення відповідача 2 вбачається, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки він не набув необхідного пільгового стажу.

В означеному рішенні вказано, що визначити періоди роботи позивача в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці неможливо, оскільки відсутня довідка, затверджена за додатком 5 до Порядку, накази про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці та переліки посад, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (втратила чинність 16.01.2003) відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 (втратила чинність 03.08.2016) затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У період чинності означених постанов позивач працював:

- у період з 27.05.1992 по 15.06.1992 працював електрозвароювальником напівавтоматичного зварювального апарату 2 розряду корпусно-зварювального цеху в Київському судобудівно-судоремонтному заводі;

- у період з 15.06.1994 по 12.09.1994 проходив військову службу у Збройних Силах;

- у період з 10.07.1995 по 12.12.1995 працював електрозварником ручної зварки 4 розряду на підприємстві «Сантехнік ЛТД і К»;

- у період з 02.11.1998 по 26.06.1999 працював зварювальником 4 розряду в СП «Інтерконтиненталь-Транспорт»;

- у період з 01.10.1999 по 01.05.2000 працював зварювальником газорізання ПП «Твід»;

- у період з 17.01.2001 по 02.07.2001 працював електрозварювальником 4 розряду в ТОВ «Управління по будівництву тонелів і підземних споруд спеціального призначення»;

- у період з 02.07.2001 по 02.09.2002 працював в ТОВ «Київпідземстрій», а саме: з 02.07.2001 по 01.08.2001 - електрозварювальником 4 розряду, з 01.08.2001 по 02.09.2001 прохідником 4 розряду;

- у період з 02.09.2002 по 02.01.2015 працював прохідником 4 розряду на підземних роботах з повним робочим днем в ТОВ «Управління по будівництву тонелів і підземних споруд спеціального призначення»;

- у період з 02.02.2015 по 15.02.2019 працював електрозварником ручного зварювання на основному місці роботи в ТОВ «Глобал Еко Сервіс Груп» (КП 7212 (64).

Серед означених списків №1 та №2 наявні професії та посади електрогазозварювальників, електрогазозварників, електрозварників ручного зварювання, електрозварювальників на автоматичних і напівавтоматичних машинах, електрозварювальників ручного зварювання та електрогазозварників; серед Списків №1 наявні професії та посади прохідників, прохідників на поверхневих роботах,

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У період чинності означеної постанови позивач працював:

- у період з 02.02.2015 по 15.02.2019 працював електрозварником ручного зварювання на основному місці роботи в ТОВ «Глобал Еко Сервіс Груп» (КП 7212 (64);

- у період з 19.02.2019 по 31.12.2019 працював прохідником 5 розряду на підземних роботах з повним робочим днем (код КП 7111) у ТОВ «Національні будівельні стратегії».

Серед Списку №1 наявні наступні професії та посади: електрозварники ручного зварювання (електрогазозварники), зайняті електрозварюванням виробів з підігрівом; електрогазозварники, зайняті виправленням дефектів відливків у гарячому стані; кесонники-прохідники.

Серед Списку №2 наявні наступні професії та посади: прохідники гірничих схилів; прохідники на поверхневих роботах.

Як вже зазначалось судом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Додатком №5 до Порядку №637 визначено форму довідки, якою передбачено необхідність зазначення найменування списків та їх номерів.

Суд наголошує на тому, що аналіз наведених вище норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд констатує відсутність як в матеріалах справи, так і у поданих позивачем документах уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Разом з тим, необхідність надання уточнюючих довідок вимагається лише у випадку не зазначення відомостей щодо роботи у трудовій книжці особи.

За таких обставин суд вважає, що трудова книжка позивача є належним доказом, який підтверджує його роботу у спірні періоди на роботах по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Суд наголошує на тому, що трудова книжка позивача містить належним чином оформлені записи про призначення та звільнення позивача з посад електрозвароювальника напівавтоматичного зварювального апарату 2 розряду корпусно-зварювального цеху, електрозварника ручної зварки 4 розряду, зварювальника 4 розрядку, зварювальника газорізання, електрозварювальника 4 розряду, прохідника 4 розряду, прохідника 4 розряду на підземних роботах з повним робочим днем, електрозварника ручного зварювання на основному місці роботи, прохідника 5 розряду на підземних роботах з повним робочим днем.

Проте, наявність записів у трудовій книжці за відсутності інших підтверджуючих документів унеможливлює дослідження судом наявності підстав для віднесення періодів роботи позивача на означених вище посадах до Списку №1 чи Списку №2 з огляду на відсутність у трудовій книжці записів, які б дали змогу віднести ту чи іншу посаду, яку займав у спірному періоді позивач, до конкретної позиції, визначеної постановами КМУ №№162, 36 та 461.

Водночас, суд наголошує на тому, що в контексті обставин цієї справи та доводів відповідача 2, покладених ним в основу відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, суд наголошує на тому, що за частиною третьою статті 44 Закону №1058 органам пенсійного фонду надано право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Проте, судом не встановлено, а матеріали справи не містять доказів звернення відповідача 2 до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у його трудовій книжці відомостей щодо періодів роботи та страхового (трудового) стажу позивача.

Враховуючи означені обставини, оскільки відповідачем 2 не здійснено належного аналізу, зокрема, записів у трудовій книжці позивача крізь призму відповідності їх вимогам, встановленим до записів на підтвердження періоду роботи на посадах, віднесених до Списку №1, не вчинено дій, направлених на звернення до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у його трудовій книжці відомостей щодо періодів роботи та страхового (трудового) стажу позивача, суд дійшов висновку про передчасність винесення відповідачем 2 спірного рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, що має наслідком наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Київській області від 07.03.2024 №40 про відмову у призначенні пенсії.

При цьому, судом відхиляються доводи відповідача 2 щодо ненадання позивачем документів про атестацію робочих місць суд зазначає про їх безпідставність з огляду на таке.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі по тексту також - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими Постановою Міністерства праці України № 41 від 01.09.1992.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Відтак, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 та Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Велика Палата Верховного Суду у справі №520/15025/16-а (постанова від 19.02.2020) сформулювала правовий висновок, згідно якого особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Таким чином, суд наділений правом вийти за межі позовних вимог під час ухвалення рішення у справі та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, порушення яких відбулося внаслідок передчасного прийняття відповідачем 2 спірного рішення про відмову в призначенні пенсії за віком без аналізу, зокрема, записів у трудовій книжці позивача крізь призму відповідності їх вимогам, встановленим до записів на підтвердження періоду роботи на посадах, віднесених до Списку №1, без вчинення дій, направлених на звернення до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у його трудовій книжці відомостей щодо періодів роботи та страхового (трудового) стажу позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області повторно розглянути заяву позивача від 28.02.2024 разом з усіма доданими до неї документами, з урахуванням висновків суду, що не є втручанням у дискреційні повноваження останнього з огляду на таке.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З урахуванням тієї обставини, що дії відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Водночас, позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати позивачу до пільгового стажу періоди роботи з 27.05.1992 по 15.06.1992, з 15.06.1994 по 12.09.1994, з 10.07.1995 по 12.12.1995, з 02.11.1998 по 26.06.1999, з 01.10.1999 по 01.05.2000, з 17.01.2001 по 02.07.2001, з 02.07.2001 по 02.09.2002, з 02.09.2002 по 02.01.2015, з 02.02.2015 по 15.02.2019, з 19.02.2019 по 31.12.2019 та призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону №1788 та пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058, починаючи з 28.02.2024, суд вважає передчасними з огляду на те, що станом на дату винесення рішення у цій справі відповідачем 2 ще не вчинено дій, направлених на виконання цього судового рішення в частині повторного розгляду поданої позивачем заяви про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням висновків суду.

Відтак, спору щодо дій відповідача 2 з незарахування спірного періоду роботи до страхового стажу у цій справі, не існує.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Аналогічний правовий висновок викладено у рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 у зразковій справі № 560/2120/20, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021.

Щодо незарахування відповідачем 2 до страхового стажу періоду роботи позивача в рф з 15.06.1994 по 12.09.1994 суд вважає за доцільне зазначити таке.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058 якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно абзаців другого, третього статті 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Статтею 7 означеної Угоди визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про наявність у громадян України по досягненню пенсійного віку та за наявності достатнього страхового стажу права на призначення пенсії за віком. При цьому, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом №1058, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом, у тому числі й міжнародними договорами, ратифікованими на території України.

В свою чергу, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зі спірного рішення вбачається, що підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача в рф з 15.06.1994 по 12.09.1994 відповідач 2 зазначив припинення з 01.01.2023 російською федерацією участі в угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Однак, суд визнає такі доводи пенсійного органу неприйнятними, адже у силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тож, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Позиція відповідача 2 суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди, а тому стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

У свою чергу, в позові до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві слід відмовити з огляду на те, що означеним відповідачем не вчинялось протиправних дій/бездіяльності, не виносилось спірного рішення в межах заявлених позовних вимог.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, позов слід задовольнити частково з виходом за межі позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд звертає увагу позивача на те, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 9901/67/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 93218001) та Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 у справі №540/2321/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 91414456).

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 06.09.2024 №8356-7634-7936-1029.

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1 211,20 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ ПФУ у Київській області.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 07.03.2024 №40.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2024 разом з усіма доданими до неї документами, з урахуванням висновків суду.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (одна двісті одинадцять грн 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.