Справа № 240/18533/25
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/18533/25

категорія 108020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Житомирської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) із позовом до Житомирської митниці (далі - відповідач, митний орган, Житомирська митниця), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 30.05.2025 №UА101000/2025/000149/2;

- визнати протиправною і скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30.05.2025 №UА101020/2025/000578.

Також позивач просив стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачем подано до Житомирської митниці митну декларацію для митного оформлення імпорту комбайна зернозбирального John Deere S770. На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару за ціною договору разом з митною декларацією декларант надав необхідні і достатні документи, які підтверджують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування. При цьому, жодних доказів щодо наявності у поданих декларантом документах певних розбіжностей, наявних ознак підробки або відсутності всіх відомостей відповідач не надав.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 дану справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, призначено відкрите судове засідання на 04.09.2025.

Судове засідання, призначене на 04.09.2025, не проводилось у зв`язку із надходженням від відповідача клопотання про відкладення розгляду справи. Наступне судове засідання призначено на 18.09.2025 о 15:30.

Протокольною ухвалою від 18.09.2025 суд перейшов до розгляду справи в письмовому провадженні.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представниця відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що під час проведення відповідно до положень статті 54 МК України митного контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за митною декларацією, встановлено розбіжності у поданих документах та запропоновано декларанту надати додаткові документи.

На вимогу митного органу були надані додаткові документи, проте вони також не підтвердили заявлену митну вартість товару, а тому митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч.3 ст.64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості схожого товару.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 27.10.2022 між ФОП ОСОБА_1 (Україна), як покупцем, та компанією FORKLIFT GROUP SP. z o.o., (Польща), як продавцем, укладено контракт №2025/045, згідно якого предметом є визначений товар із найменуванням, зазначеним у специфікаціях. Поставка товару здійснюється відповідно до замовлення покупця. Кожне замовлення укладається у формі специфікації, яка є невід`ємною частиною цього контракту. У кожній специфікації сторони погоджують конкретний перелік товару та інші умови.

Валютою розрахунків - є євро. Загальна вартість товару, що буде поставлятись по цьому контракту, становить суму всіх специфікацій до даного контракту.

Оплата товару повинна бути здійснена на умовах попередньої оплати або оплати після відправки товару постачальником. Умови оплати узгоджуються в специфікації на кожну окрему поставку.

Відповідно до специфікації від 19.05.2025 №37 до контракту від 27.10.2022 №2025/045 встановлено, що сторони погодили поставку товару: б/в комбайна John Deere S770; серійний номер - 1Z0S770АТNU131237; рік виробництва - 2022; кількість - 1; загальна вага - 19315 кг; ціна за одиницю, EUR - 212 000,00; загальна вартість, EUR - 212 000,00. Умови поставки - СРТ Levkiv. Ціни включають вартість навантаження та всі митні формальності необхідні для вивозу товару. Умови оплати - попередня оплата. Термін поставки товару в Україну - 180 днів з моменту попередньої оплати.

З метою декларування вказаного товару позивач подав до Волинської митниці митну декларацію від 30.05.2025 №25UА00U6.

Разом з вказаною митною декларацією, на підтвердження заявленої митної вартості, позивачем було надано:

- рахунок-фактуру (інвойс) №ЕХ2500100 від 27.05.2025;

- автотранспортну накладну №2705-05 від 27.05.2025;

- декларацію про походження товару №ЕХ2500100 від 27.05.2025;

- платіжну інструкцію №398 від 20.05.2025;

- зовнішньоекономічний контракт №2025/045 від 27.10.2022;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Специфікацію №37 від 19.05.2025;

- копію митної декларації країни відправлення 25РL301010001LQВ8 від 28.05.2025;

- митну декларацію за якою було відмовлено у випуску товарів №25UА00U6 від 25.04.2025.

Позивач визначив митну вартість вказаного вище товару згідно статті 57 Митного Кодексу України за основним методом - за ціною договору (вартість операції).

30.05.2025 Житомирською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА101000/2025/000149/2 та сформовано картку відмови №UА101020/2025/000578.

20.06.2025 позивач в порядку частини 8 статті 55 МК України подав до Волинської митниці заяву, до якої додано документи для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару, проте відповідач листом від 27.06.2025 №7.19-2/15/13/5252 відмовив у визнанні останньої й залишив прийняте раніше рішення без змін.

Позивач, не погоджуючись із таким рішенням і карткою, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VI від 13.03.2012.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною четвертою статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України).

За приписами пункту 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин), митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною п`ятою цієї статті, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Відповідно до частини шостої зазначеної статті, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України визначено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

У той же час, як визначено частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За обставин цієї справи між сторонами виник спір щодо правомірності рішень митного органу про відмову у митному оформленні товарів та коригування митної вартості товарів.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Виходячи із системного аналізу наведених вище положень статті 54 Митного кодексу України, суд дійшов висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Єдиними підставами, що надають митному органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме - у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Судом встановлено, що 27.10.2022 між ФОП ОСОБА_1 (Україна), як покупцем, та компанією FORKLIFT GROUP SP. z o.o., (Польща), як продавцем, укладено контракт №2025/045, згідно якого предметом є визначений товар із найменуванням, зазначеним у специфікаціях. Поставка товару здійснюється відповідно до замовлення покупця. Кожне замовлення укладається у формі специфікації, яка є невід`ємною частиною цього контракту. У кожній специфікації сторони погоджують конкретний перелік товару та інші умови.

Валютою розрахунків - є євро. Загальна вартість товару, що буде поставлятись по цьому контракту, становить суму всіх специфікацій до даного контракту.

Оплата товару повинна бути здійснена на умовах попередньої оплати або оплати після відправки товару постачальником. Умови оплати узгоджуються в специфікації на кожну окрему поставку.

Відповідно до специфікації від 19.05.2025 №37 до контракту від 27.10.2022 №2025/045 встановлено, що сторони погодили поставку товару: б/в комбайна John Deere S770; серійний номер - 1Z0S770АТNU131237; рік виробництва - 2022; кількість - 1; загальна вага - 19315 кг; ціна за одиницю, EUR - 212 000,00; загальна вартість, EUR - 212 000,00. Умови поставки - СРТ Levkiv. Ціни включають вартість навантаження та всі митні формальності необхідні для вивозу товару. Умови оплати - попередня оплата. Термін поставки товару в Україну - 180 днів з моменту попередньої оплати.

З метою декларування вказаного товару позивач подав до Волинської митниці митну декларацію від 30.05.2025 №25UА00U6.

Однак, 30.05.2025 Житомирською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА101000/2025/000149/2 та сформовано картку відмови №UА101020/2025/000578.

В пункті 33 рішення про коригування митної вартості товарів викладені обставини та джерела інформації, якими користувались митні органи для визначення митної вартості товарів.

Так, за змістом оскаржуваного рішення встановлено, що документи, подані для митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а саме:

Згідно із ст.254 Митного кодексу України митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок. Враховуючи наведене вище, відомості про ціну продажу товару, викладені у документі під кодом 0380 №ЕХ2500100 від 27.05.2025 та кодом 9610 №25РL301010001JLQВ8 від 28.05.25 не використані під час перевірки числових значень заявленої митної вартості у зв`язку із не наданням митному органу перекладу на українську мову даних документів.

Наданий до митного оформлення документ під кодом 0380 №ЕХ2500100 від 27.05.2025 не містить посилання на контракт.

Згідно із Законом України «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління НБУ від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, обов`язкові реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління НБУ від 28.07.2008 №216 (далі - Постанова №216).

До митного оформлення надано платіжну інструкцію від 20.05.2025 №398 та додатково наданий Свіфт від 20.05.2025, які не можуть бути взяті до уваги як документи, що підтверджують факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою №216, а саме відсутні точні відомості про товар за який здійснено оплату.

Відповідно до наданого документа під кодом 0380 №ЕХ2500100 від 27.05.2025 визначено умови поставки СРТ Levkiv (Україна). Саме по собі зазначення у документа під кодом 0380 СРТ Levkiv не може свідчити про застосування саме цих умов поставки. З метою підтвердження виконання обов`язку продавець укладає або забезпечує укладання договору перевезення товару від поіменованого пункту поставки до поіменованого місця призначення, як зазначено у правилах Інкотермс. Разом з тим, до митного оформлення не надано даний перевізний документ.

Додатково наданий рахунок-проформа №25313446 не може бути використано для підтвердження митної вартості так як подана на мові, яка не є мовою митних союзів, членом яких є Україна та мовою міжнародного спілкування. У зв`язку із зазначеним, митний орган позбавлений можливості перевірити усі відомості, що зазначені у даному документі, які можуть впливати на правильність визначення митної вартості. Переклади на українську мову вищевказаного документу не долучений. Також проформа-рахунок не скріплена підписом та печаткою продавця.

Підтвердження оплати від 21.05.2025 не може бути використано для підтвердження митної вартості так як відсутні точні відомості за що саме здійснена оплата за даним документом, а також сплачена в ньому сума перевищує митну вартість заявлену до митного оформлення.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України не подані такі додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається; 2) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України: Разом з вказаною митною декларацією, на підтвердження заявленої митної вартості, позивачем було надано: рахунок-фактуру (інвойс) №ЕХ2500100 від 27.05.2025; автотранспортну накладну №2705-05 від 27.05.2025; декларацію про походження товару №ЕХ2500100 від 27.05.2025; платіжну інструкцію №398 від 20.05.2025; зовнішньоекономічний контракт №2025/045 від 27.10.2022; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Специфікацію №37 від 19.05.2025; копію митної декларації країни відправлення 25РL301010001LQВ8 від 28.05.2025; митну декларацію за якою було відмовлено у випуску товарів №25UА00U6 від 25.04.2025.

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Зокрема, договірна ціна поставленої партії чітко вказана в специфікації №37 від 19.05.2025 до контракту №2025/045 від 27.10.2022 та рахунку-фактурі (інвойсі) №ЕХ2500100 від 27.05.2025 та додатково підтверджується наданою платіжною інструкцією. Всі числові дані, зазначені в цих документах, повністю підлягають обчисленню і прийняті митним органом щодо інших товарів, які декларувалися.

Проте, відповідач, відповідно до аргументів рішення про коригування митної вартості, акцентує увагу на порівнянні митної вартості задекларованого товару у автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор» з ймовірними дорожчими варіантами, а не на будь-яких недоліках в документах.

Стосовно зауважень відповідача у оскаржуваному рішенні про те, що відомості про ціну продажу товару, викладені у документі під кодом « 0380» №ЕХ2500100 від 27.05.2025 та кодом « 9610» №25РL301010001JLQВ8 від 28.05.25 не використані під час перевірки числових значень заявленої митної вартості у зв`язку із не наданням митному органу перекладу на українську мову даних документів, суд зазначає наступне.

Статтею 254 МК України встановлено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Офіційними мовами СОТ, до якого приєдналася Україна 16.05.2008 року, є англійська, французька, іспанська.

Подані до митного оформлення документи потребують перекладу на українську мову, тільки у разі якщо дані, які містяться в них є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей зазначених у митній декларації.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 у справі №520/10709/18, зазначив, що митний орган відповідно до ст.254 МК України вимагає переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

В даному випадку відповідачем не наведені обґрунтування вимоги необхідності надання документів під кодом « 0380» №ЕХ2500100 від 27.05.2025 та кодом « 9610» №25РL301010001JLQВ8 від 28.05.25 та їх перекладу, а також які саме розбіжності у наданих документах та складових митної вартості усуватиме така декларація.

У зв`язку з цим, суд ставиться критично до позиції відповідача щодо не підтвердження позивачем митної вартості товару у зв`язку з ненаданням перекладу українською мовою відповідних документів.

Щодо зауважень відповідача у оскаржуваному рішенні про те, що до митного оформлення надано платіжну інструкцію від 20.05.2025 №398 та додатково наданий Свіфт від 20.05.2025, які не можуть бути взяті до уваги як документи, що підтверджують факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою №216, а саме відсутні точні відомості про товар за який здійснено оплату, суд зазначає наступне.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. В свою чергу, умови оплати товару, терміни та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги під час контролю за митною вартістю, а тому суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Ціна продажу імпортованих товарів це ціна, зазначена саме відправником у рахунках-фактурах (інвойсах). Лише рахунок-фактура (інвойс) згідно з частиною другою статті 53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару. Водночас банківський платіжний документ підтверджує лише факт оплати за придбаний товар. При цьому, сума оплати може не відповідати фактурній вартості, оскільки може підтверджувати також оплату за інші товари, які підлягають розмитненню за іншими інвойсами.

Розділ 1 Положення №216 регламентує «Порядок оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах». Пункт 4 даного Положення зазначає, що термін «платіжна інструкція» вживається у значеннях, визначених у Законі про платіжні послуги та нормативно-правовому акті Національного банку з питань автентифікації та застосування посиленої автентифікації на платіжному ринку. Натомість підпункт 54 п.1 ст.1 Закону «Про платіжні послуги», зазначає, що платіжна інструкція розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції. Тобто розпорядження від платника банківській установі про проведення платежу. Його подає платник до банку і відповідно підписує його.

Відповідно до вимог ст.40 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Зазначена ініціатором у платіжній інструкції інформація має передаватися без змін незалежно від залучення до виконання платіжної операції надавачів платіжних послуг, задіяних як посередники, комерційні агенти, чи використання платіжних систем. Надавач платіжних послуг платника приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію або відмовляє у її прийнятті в порядку, визначеному цим Законом. Платіжна інструкція може бути відкликана в порядку, визначеному цим Законом. Надавач платіжних послуг зобов`язаний забезпечити фіксування в операційно-обліковій системі дати і часу надходження платіжної інструкції, прийняття її до виконання (або відмови в її прийнятті), виконання платіжної інструкції.

Частиною 2 ст.47 Закону України Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що у разі зазначення платником у платіжній інструкції дати валютування надавач платіжних послуг платника зобов`язаний забезпечити зарахування суми коштів за платіжною операцією на рахунок надавача платіжних послуг отримувача протягом операційного дня в зазначену дату валютування. До настання дати валютування сума платіжної операції обліковується на рахунку надавача платіжних послуг платника.

За приписами ч.1 ст. 48 Закону України Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг зобов`язані забезпечити виконання платіжної операції в повній сумі, зазначеній у платіжній інструкції, якщо інше не визначено цим Законом або договором між надавачем платіжної послуги та користувачем.

Суд звертає увагу, що позивачем платіжна інструкція від 20.05.2025 №398 та Свіфт від 20.05.2025 не відкликалися, вони містять відмітку банку про виконання валютної операції.

При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості митний орган має впевнитись, що банківський платіжний документ можна ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару та він містить відомості, які підтверджують відомості щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, а тому висновки відповідача про те, що платіжна інструкція від 20.05.2025 №398 та Свіфт від 20.05.2025 не стали підставою для підтвердження ціни товару є безпідставними та неправомірними.

Крім того, зі змісту платіжної інструкції від 20.05.2025 №398 та Свіфту від 20.05.2025 вбачається, що вони містять інформацію про одержувача платежу - компанія FORKLIFT GROUP SP. z o.o. та її реквізити, на які перераховано кошти в сумі в сумі 212 000,00 EUR, що відповідає сумі, вказаній в Контракті та рахунку-фактурі. Також містить інформацію про призначення платежу відповідно до контракту №2022/045 від 27.10.2022 та специфікації №37, у якій сторони погодили поставку товару: б/в комбайна John Deere S770 вартістю 212 000,00 EUR.

Отже, всупереч доводам митного органу, згадані вище платіжні документи, які надані позивачем, оформлені належним чином та є такими, що підтверджують факт оплати за оцінюваний товар.

Стосовно зауважень відповідача у оскаржуваному рішенні про те, що наданий до митного оформлення документ під кодом 0380 №ЕХ2500100 від 27.05.2025 рахунок-фактура (інвойс) не містить посилання на контракт, суд зазначає, що даний документ не містить розбіжностей із усіма іншими поданими до митного оформлення документами, а відсутність у ньому посилання на Контракт №2022/045 від 27.10.2022 не є розбіжністю в розумінні ст.53 Митного кодексу України, яка впливає правильність визначення митної вартості імпортованого товару.

Така позиція суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.06.2019 у справі №0840/3083/18, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Щодо доводів відповідача викладених в спірному рішенні, що відповідно до наданого документа під кодом 0380 №ЕХ2500100 від 27.05.2025 визначено умови поставки СРТ Levkiv (Україна). Саме по собі зазначення у документа під кодом 0380 СРТ Levkiv не може свідчити про застосування саме цих умов поставки. З метою підтвердження виконання обов`язку продавець укладає або забезпечує укладання договору перевезення товару від поіменованого пункту поставки до поіменованого місця призначення, як зазначено у правилах Інкотермс. Разом з тим, до митного оформлення не надано даний перевізний документ.

Листом від 30.05.2025 №3005-04 позивачем надано митному органу Додаткову угоду №2 від 03.01.2024 до Контракту №2022/045 від 27.10.2022, відповідно до якої, сторони дійшли згоди викласти п.2.4. контракту в наступній редакції: « 2.4. Ціна на товар вказуються в ЄВРО за певну одиницю Товару на умовах FСА. Умови поставки можуть бути змінені за взаємною згодою, що погоджується у специфікаціях до даного Контракту». Водночас, сторони у специфікації №37 від 19.05.2025 року, яка стосується оцінюваного товару, дійшли згоди погодивши умови поставки для Специфікації №37 - СРТ Levkiv.

До Митних декларації також надавалася автотранспортна накладна від 27.05.2025 №2705-05 в якій містяться посилання на рахунок-фактуру (інвойс) №ЕХ2500100 від 27.05.2025, який, в свою чергу, умовами поставки визначає саме СРТ Levkiv.

Відповідно до правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, поставка товарів на умовах CPT (фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення)) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб. Таким чином, відповідно до умов поставки CPT, витрати щодо транспортування товару покладаються на постачальника.

Отже, твердження відповідача про те, що документальне підтвердження щодо витрат на транспортування відсутнє, є явно необґрунтованим та спростованим, адже вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи вже включені в ціну товару.

Таким чином, умовами поставки CPT саме на постачальника покладається обов`язок оплатити всі витрати на транспортування товару, а тому додавати такі витрати під час визначення митної вартості не потрібно.

У постанові Верховний суд від 17.01.2023 у справі №0440/5532/18 вказав, що якщо поставка імпортованих платником товарів…охоплює вартість завантаження та навантаження товару у постачальника і вартість пакування та маркування, то сторони контракту мають право встановити, що вартість упаковки та маркування входить до вартості товару, якщо інше не обумовлено в специфікаціях. Згідно з умовами зовнішньоекономічного контракту така ціна товару включає вартість пакування, у зв`язку з чим, згідно з положеннями підпункту «в» пункту 1 частини десятої статті 58 Митного кодексу України, під час визначення митної вартості ці витрати не додаються до ціни, що фактично сплачена за товар.

Відтак, позивачем повністю документально підтверджено, що витрати на транспортування включено до ціни товару, що кореспондується як з умовою поставки CPT, так і з наданими позивачем та вже наявними у відповідача документами, а доводи відповідача в цій частині суд вважає необґрунтованими.

Водночас, посилання відповідача на неподання позивачем додатково витребуваних від нього документів суд не приймає, оскільки ненадання декларантом запитуваних митним органом документів (платіжних або інших бухгалтерських), за відсутності належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом за відсутності цих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості товарів.

Подібна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №809/872/17.

Суд вважає необхідним зазначити, що спрацювання ризиків АСУР не може бути достатньою підставою щодо твердження під час перевірки показників МД наявності у митного органу сумнівів та наявність підстав для витребування додаткових документів, оскільки згідно Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684, такий розроблено з метою забезпечення вибірковості митного контролю шляхом застосування системи управління ризиками, поліпшення ефективності роботи Держмитслужби під час митного контролю, прискорення митного оформлення за рахунок застосування методів управління ризиками, у тому числі аналізу ризиків із використанням інформаційних технологій, та здійснення таргетингу та цей Порядок встановлює єдиний підхід до здійснення митними органами (їх структурними підрозділами) аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю.

Тобто, сам спрацьований АСУР не є достатнім доказом порушення декларантом положень МК України, а є тим розробленим методом, який покращує ефективність роботи митниці під час перевірки та оформлення МД, та посадові особи під час застосування СУР як системи управління ризиками мають діяти у відповідності до МК України.

Крім наведеного вище, на протиправність рішень про коригування митної вартості ввезеного товару вказує також і наступне.

Судом встановлено, що за основу для коригування митної вартості придбаного позивачем товару за резервним методом митним органом взято: товар 1 на рівні 260 000 євро/од за МД від 24.02.2025 №25UА59U4.

Суд зауважує, що вказана декларація не може вважатися об`єктивним джерелом інформації в цілях коригування митної вартості товару, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку. До того ж, вищезазначені декларації не розкривають умов поставки товару, що безпосередньо впливає на його митну вартість під час митного оформлення.

Вказана митна декларація не містить жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність з товарами, що ввозились позивачем. Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару. Проте, у спірних правовідносинах, як з`ясовано судом, митним органом такого порівняння зроблено не було. До суду документів, котрі б висвітлювали характеристики імпортованого позивачем товару та товару, митна вартість якого була взята митницею за зразок для обчислення, подано не було.

Наявність в базі даних ЄАІС ДФС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №814/2659/16, від 21.08.2018 у справі №804/7845/17, від 07.12.2018 у справі №809/4367/15.

Крім цього, відповідно до п.2.1. Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проте, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що є порушенням ч.2 ст.55 МК України.

Зазначена позиція відповідає висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 21.01.2020 у справі №813/5405/15, від 31.01.2020 у справі №804/7761/16.

Отже, висновок митниці про можливість визначення митної вартості оцінюваних товарів на рівні митної вартості раніше імпортованого товару є недоведеним за правилами ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України через відсутність доказів відповідності оцінюваних товарів раніше імпортованим.

Суд зауважує, що у спірних правовідносинах матеріалами справи підтверджено надання позивачем під час митного оформлення товару документів, що містять у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Відповідачем не доведені неповнота, неточність чи недостатність наданих позивачем з митною декларацією документів та наведених в них відомостей для визначення митної вартості товарів за основним методом, наявність установлених частинами першою та другою статті 58 Митного кодексу України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині шостій статті 54 Митного кодексу України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а, отже, і підстав для застосування положень частини третьої статті 57 та частини третьої статті 58 Митного кодексу України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товарів при недоведеності неможливості її визначення за основним.

Правова позиція щодо необхідності доведення відповідачем обставин неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з митною декларацією документів та наведених в них відомостей для визначення митної вартості товарів за основним методом викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №826/23118/15.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач не довів, що вартість ввезеного товару, яку взято за основу для коригування вартості згідно зі спірним рішенням, визначено з урахуванням індивідуальних ознак товарів, що можуть свідчити про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність з товаром, ввезеним позивачем та не надано доказів, що ввезення вказаних товарів відбувалось на тих же умовах доставки та з тією ж самою відстанню.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідачем не надано до суду належних та достатніх доказів правомірності винесеного рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації.

Як встановлено ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені обставини справи, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості від 30.05.2025 №UА101000/2025/000149/2 та картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30.05.2025 №UА101020/2025/000578 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Частиною 1 цієї правової норми закріплено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Станом на день постановлення рішення по суті спору на підтвердження розміру витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, суду надано платіжне доручення про сплату судового збору в розмірі 4 493,04 грн.

Будь-яких інших доказів щодо розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 4 493,04 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Житомирської митниці.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 194, 242-246, 255, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Житомирської митниці (вул.Перемоги, 25, м.Житомир, 10003; ) про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів від 30.05.2025 №UА101000/2025/000149/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30.05.2025 №UА101020/2025/000578.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 493,04 грн. (чотири тисячі чотириста дев`яносто три гривні 04 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович

28.11.25