Справа № 380/15976/25
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 рокусправа № 380/15976/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар Н.А. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернулась Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) з позовом до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в якому просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 кошти у розмірі 4964 грн.38 коп. (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири гривні тридцять вісім копійок) шкоди завданої військовій частині НОМЕР_1 .

- стягнути з ОСОБА_1 сплачений військовою частиною судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 самовільно залишив місце військової служби. Під час проходження військової служби відповідачу було видане речове майно, необхідне для виконання бойових задач, однак, після самовільного залишення військової служби воно не було ним повернуто (здане) на склад речової служби військової частини. Факт неповернення речового майна на суму 4964,38 грн підтверджується довідкою від 28 травня 2025 року. Відповідач завдану шкоду не повернув, просить позов задоволити.

Ухвалою від 06.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Вказана ухвала про відкриття провадження у справі від 07.08.2025 року направлена на адресу відповідача, однак конверт повернувся на адресу суду із поміткою « За закінченням терміну зберігання».

Частиною 4 ст. 126 КАС України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Суд зазначає, що згідно з п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з п. п. 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270) у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

Водночас, до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема в ухвалах від 21.06.2022 у справі № 215/507/21, від 18.04.2022 у справі № 215/764/21 та постанові від 28.01.2021 у справі № 820/1400/17.

Отже, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 21.04.2025 не була вручена відповідачу з незалежних від суду причин.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Таким чином, суд на підставі ч. 6 ст. 162 КАС України дійшов висновку проводити розгляд справи на підставі наявних доказів у матеріалах справи.

Суд дослідив подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №98 від 03.04.2023 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Наказом №149 по стройовій частині від 15.05.2025 відповідач зарахований у розпорядження командира військової частини відповідно до пункту 14 статті 116 Положення про проходження громадянами України військової служби Збройних Сил України у зв`язку із самовільним залишенням військової частини (місця несення служби).

За період проходження військової служби відповідач був забезпечений всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим (інвентарним) майном тимчасового користування, а саме:

- килим спальний польовий ізоляційний (вид 2) 1 шт., вартістю 640 грн.;

- сидіння польове ізоляційне (вид 2) 1 шт., вартістю 115 грн.;

- костюм вітровологозахисний демісезонний (колір G 082, клас 2) 1 шт., вартістю 137 грн. 98 коп.;

- мішок спальний 1 шт., вартістю 2048 грн. 04 коп.;

- чоботи гумові 1 шт., вартістю 498 грн. 36 коп.;

- сумка-підсумок для предметів особистої гігієни 1 шт., вартістю 525 грн. 00 коп.

Видача вказаного майна під особистий підпис відповідачу підтверджується записом в Книзі №225 обліку речового майна, яке видається в тимчасове користування СР 21,42,15,19 3 СБ в/ч НОМЕР_1 обл. №225 від 29 жовтня 2024 року.

Відповідно до Довідки про вартісну оцінку завданої шкоди військового майна речової служби секції тилу №841 від 28.05.2025, вартість майна, виданого відповідачу і ним не повернутого складає 4964 грн. 38 коп.: «килим спальний польовий ізоляційний (вид 2)», кількість 1 шт, вартість 640 грн.; «сидіння польове ізоліційне (вид 2)» кількість 1 шт, вартість 115 грн.; «костюм вітровологозахисний демісезонний (колір G 0822, клас 2)» кількість 1 шт, вартість 137 грн. 98 коп.; «мішок спальний» кількість 1 шт, вартість 2 048 грн. 04 коп.; «чоботи гумові» кількість 1 пара, вартість 498 грн. 36 коп.; «сумка-підсумок для предметів особистої гігієни» кількість 1 шт, вартість 525 грн.

З метою встановлення фактів, причин завдання шкоди державі, її розміру та винних осіб, наказом командира військової частини № НОМЕР_4 від 06.06.2025 призначено службове розслідування, за результатами якого 02.07.2025 затверджено висновок службового розслідування.

04.07.2025 року за підсумками службового розслідування видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1709. П.2 даного наказу визначено притягнути до повної матеріальної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 відповідно до частини 1 та 2 статті 3 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Із метою позасудового врегулювання і погашення у добровільному порядку Відповідачем суми переплати, на адресу відповідача була направлена претензія від 16.07.2025, що підтверджується Квитанцією відділення зв?язку «Укрпошта».

Оскільки, відповідної відповіді із боку відповідача не надходили та у добровільному порядку відповідачем не відшкодовано заподіяну державі шкоду позивач звернувся із цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Статтею 9-1 Закону №2011-XII передбачено продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим майна в Збройних Силах України" від 21.09.1999 № 1075-XIV передбачено, що військове майно є державним майном, закріпленим за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.

До військового майна, зокрема, належить речове майно.

Як встановлено в ході судового розгляду під час проходження служби відповідачу було видане речове майно необхідне для виконання бойових завдань.

Зазначена обставина підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою №841 від 28.05.2025 про вартість речового майна, що підлягає утриманню з відповідача.

Згідно частин 1, 2 ст. 3 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди та протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків.

Як встановлено судом солдат ОСОБА_1 , вчинив самовільне залишення військової частини з увіреним йому майном, чим порушив вимоги статей 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Пунктами 1, 4 частини 1 статті 6 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення.

Згідно із положеннями статті 12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 № 160-IX, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Матеріалами справи підтверджено отримання відповідачем речового майна. Суд зазначає, що на момент самовільного залишення військової частини, вартість речового майна, яка підлягала утриманню з відповідача складала 4964,38грн, що підтверджується довідкою.

Доказів сплати вартості виданих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчився на загальну суму у розмірі 4964,38грн до суду відповідач не надав.

При цьому, вжиття Військовою частиною заходів щодо добровільної сплати відповідачем вартості предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, не призвели до фактичної сплати відповідачем спірної суми.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчились на суму 4964,38грн є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) завдану шкоду у розмірі 4964 грн.38 коп. (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири гривні тридцять вісім копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

СуддяКухар Наталія Андріївна