Справа № 420/21608/25
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/21608/25

Перша інстанція: суддя Потоцька Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання розглянути рапорт,

В С Т А Н О В И Л А :

03 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 14.03.2025 року, відповідно до абзацу 11 пункту 2 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 14.03.2025 року, відповідно до абзацу 11 пункту 2 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу» та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що він має на утриманні та опікується хворою матір`ю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідом 2-ї групи. На переконання позивача, наявність хворої матері (інваліда 2-ї групи), що потребує постійного догляду, є підставою для законного звільнення його з військової служби через сімейні обставини, що передбачені абзацом 11 пункту 2 частини 12 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232- XII «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач зазначив, що поданий ним рапорт залишений без задоволення відповідачем по формальним підставам. Крім того, позивач зазначив, що до спірних правовідносин мали застосуватись абзац 11 пункту 2 частини 12 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», разом з тим, відповідач відмовляючи у задоволенні рапорту послався на абзац 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що в ході вивчення долучених до рапорту ксерокопії документу встановлено, що згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АД №006355 ОСОБА_3 є особою з інвалідністю другої групи, однак відомості про потреби у постійній сторонній допомозі відсутні. Крім того, позивачем до рапорту не надано інших документів, що підтверджують потребу у постійному догляді за ОСОБА_3 ; документів, які підтверджують відповідні родинні зв`язки позивача з цією особою; акту обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки; не пред`явлені для огляду оригінали/нотаріально засвідчені копії вищенаведеного пакету документів на звільнення. Відповідач наголосив, що командування військової частини НОМЕР_1 повідомило позивачу, що його рапорт не може бути реалізованим за відсутністю підстав для звільнення та відсутності передбаченого законодавством пакету документів.

Крім того, відповідач зазначив, що з 23.06.2025 року матрос ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину, знятий з усіх видів забезпечення з 23 червня 2025 року, а з продовольчого забезпечення через військову частину НОМЕР_1 за морською нормою №3 (польові умови) з 24 червня 2025 року. Службове розслідування по даному факту триває, після закриття якого відповідні матеріали службового розслідування будуть відправлені до ДБР для прийняття правового рішення, у зв`язку з формальними ознаками військового кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що відмова у звільненні зі служби повинна бути також оформлена наказом, а не листом. Крім того, апелянт зазначив,

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 13 грудня 2024 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військової частині НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №29-РС від 04.03.2025 року матроса ОСОБА_1 , гранатометника відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , призначено старшим стрільцем-оператором відділення морської піхоти взводу морської піхоти військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ) військово - морських сил ЗСУ, шпк «старший матрос», ВОС - 100868/543М.

Згідно до наказу від 12.03.2025 №73 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 вважається таким, що вибув з пункту постійної дислокації до ВМКЦ ПР ( АДРЕСА_1 ) для лікування.

14 березня 2025 ОСОБА_1 подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», до якої додав копію довідки МСЕК №006355.

Рапорт зареєстровано військовою частиною НОМЕР_1 14.03.2025 за вхід.№3798.

Листом №1043 від 14.03.2025 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що розглянувши наявні документи, подані до рапорту (копія довідки МСЕК №006355), встановила, що відсутній документ, який підтверджує родинні зв`язки з ОСОБА_3 ; документ, що підтверджує відсутності в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків); документ, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником ТЦК та СП, а також висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу у постійному догляді. На підставі викладеного Військовою частиною зазначено про відсутність підстав для реалізації рапорту про звільнення.

23 червня 2025 року командиром військової частини НОМЕР_1 надано командиру військової частини НОМЕР_2 , начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 доповідь про подію, а саме: самовільне залишення розташування пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 матросом ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №178 від 23.06.2025 встановлено вважати таким, що самовільно залишив військову частину матроса призваного під час мобілізації ОСОБА_1 , старшого стрільця-оператора 2 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти.

Вважаючи протиправною відмову ВЧ НОМЕР_1 , оформлену листом, у звільненні з військової служби, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до рапорту не подано пакету документів, як то передбачено чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Визначення військової служби міститься у частині першій статті 2 Закону № 2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За приписами частини другої цієї ж статті Закону проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з частинами третьою і четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Так, пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ.

Звертаюсь з рапортом до командира військової частини, позивач послався на необхідність здійснення догляду за матір`ю, особою з інвалідністю 2ї групи, відповідно до ст.26 Закону № 2232-ХІІ та ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Так, п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ, встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Так, абз.13 п.3 ч.12 цієї статті визначено, що під час дії військового стану військовослужбовці звільняються з військової служби у зв`язку із наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Посилання позивача на те, щодо у спірних правовідносин застосуванню підлягав абз.11 п.2 ч.12 ст.26 Закону № 2232 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки п.2 регулює підстави для звільнення з військової служби під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану).

В свою чергу, Указами Президента України від 24.03.2022 № 64/2022 та № 69/2022 на території України введено воєнний стан та оголошена загальна мобілізація, а отже до спірних правовідносин застосуванню підлягають приписи пункту 3 частини 12 ст.26 Закону № 2232, якими врегульовані підстави для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану.

Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Додатком до цієї Інструкції є Перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

Пункт 5 зазначеного Переліку визначає документи, які підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, передбачених частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, при поданні до звільнення з військової служби за підставами через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються:

копія аркуша бесіди;

копія рапорту військовослужбовця;

копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років);

документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме у разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати:

- документ, що підтверджує родинні зв`язки (копія свідоцтва про шлюб, копія

свідоцтва про народження особи або дружини (чоловіка));

- один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка) батьків особи чи її дружини (чоловіка): довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року № 946;

- документи, що підтверджують відсутність інших працездатних осіб,

зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати (копія свідоцтва про розірвання шлюбу батьків, копія свідоцтва про смерть одного з батьків або копія рішення суду про визнання одного з батьків безвісно відсутнім або оголошення померлим, або копія рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або копія вироку суду, за яким особа відбуває покарання в місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховувала та утримувала дитину (копія рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України) та

- акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Судова колегія враховує, що до рапорту від 14 березня 2025 року до ВЧ НОМЕР_1 позивачем не додано повного пакету документів, як то передбачено Інструкцією № 170.

Крім того, рапорт позивача не містив обов`язкових відомостей, як то передбачено пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Враховуючи викладене, відповідач дійшов вірного висновку щодо відсутності у ОСОБА_1 підстав для звільнення з військової служби через неподання позивачем документів для підтвердження законних підстав на звільнення.

Додатково колегія суддів враховує доводи відповідача, що згідно п.п. 2 п. 225 Положення № 1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстерстаршини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 24 травня 2018 року №Д-322/1/9 дск на фондах ІНФОРМАЦІЯ_3 сформовано в/ч НОМЕР_2 - 35 окрему бригаду морської піхоти імені контр-адмірала ІНФОРМАЦІЯ_4 , в склад якої входить НОМЕР_4 ОБМП - в/ч НОМЕР_1 .

Тобто, Військова частина НОМЕР_1 в межах своїх повноважень, приймає рапорт з додатками на звільнення, перевіряє його обґрунтування вимогам чинного законодавства України та, у разі наявності підстави та вичерпного пакету підтверджуючих документів - формує подання на звільнення до органу вищого військового керівництва - військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_5 окрему бригаду морської піхоти) для прийняття відповідного кадрового рішення (наказу).

З викладеного вбачається, що доводи позивача стосовно того, шо відмова у задоволенні рапорту про звільнення його з військової служби повинна бути оформлена ВЧ НОМЕР_1 у вигляді наказу не ґрунтуються на приписах чинного законодавств.

Крім того, як вже зазначено вище, рапорт позивача не містив всіх обов`язкових даних, як то передбачено Положенням № 1153/2008 та переліку документів, як то передбачено Інструкцією № 170, а тому в незалежності від форми відмови (лист, наказ, повідомлення тощо), відповідач дійшов вірного та вмотивованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення рапорту позивача від 14.03.2025 року.

Повторний перегляд рапорту позивача від 14.03.2025 року, який оформлений без дотримання вимог Положення № 1153/2008 та Інструкції № 170 не призведе до прийняття відповідачем іншого рішення за результатом його розгляду.

Довідка МСЕК, долучена позивачем до рапорту, не є самостійним документом, за наявності якого, у позивача виникають підстави для звільнення з військової служби на підставі ч.12 ст.26 Закону № 2232.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 08 липня 2025 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко