Справа № 160/28012/24
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/28012/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Сафронової С.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 року в адміністративній справі №160/28012/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача у наданні відстрочки позивачу;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання йому відстрочки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою згідно Постанови №56 з метою отримання відстрочки на підставі частини першої пункту 24 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункту 4 статті 35 Конституції України, як такий, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації за релігійними переконаннями. Проте, 06.10.2024 року відповідачем було надіслано позивачу відповідь №30/4/12700 від 14.08.2024 року якою відповідачем було відмовлено у наданні відстрочки з підстав того, що на сьогодні особи з релігійними переконаннями не звільнені від військової служби по мобілізації з наведенням рішень Верховного Суду.

Вважає такі висновки відповідача помилковими, оскільки частина четверта статті 35 Конституції України, норми якої мають вищу юридичну силу і є нормами прямої дії, передбачають можливість виконання військового обов`язку заміною альтернативною (невійськовою) службою.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що право громадян, яке передбачене статтею 35 Конституції України, та включає в себе право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною невійськовою службою, Президентом України необмежене. Відповідні права громадян України і передбачені в статті 35 Конституції України, на час воєнного стану обмежені не були, і станом на подачу до суду даного позову, продовжують діяти без виключення.

Відтак за відсутності законодавчо визначених обмежень, гарантованих статтею 35 Конституції України прав на свободу світогляду і віросповідання, подання позивачем заяви про заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою не може розцінюватися, як ухилення від призову під час мобілізації і на підставі пункту 24 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач має право претендувати, як інша категорія громадян, на отримання відстрочки.

Відповідач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_1 повторно звернувся зі зверненням на Урядову гарячу лінію 06.07.2024 року, яке надійшло до ІНФОРМАЦІЯ_1 31.07.2024 року та зареєстровано за вх. №Б-2366.

14.08.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 було надано відповідь «Про результати розгляду звернення», оформлену листом за №30/4/12700, у якому було зазначено, що на звернення позивача від 04.06.2024 року стосовно надання роз`яснення чи має право він на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації як член християнської церкви повного Євангелія «Голос Істини» йому уже було надано обґрунтовану відповідь від 13.06.2024 року №4/30/9024, тому повторне звернення з цього ж питання не підлягає розгляду.

Окрім того, у зазначеній відповіді відповідач звернув увагу позивача на правовий висновок зроблений Верховним Судом у справі №601/2491/22 про те, що жодні релігійні переконання не можуть бути підставою для ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації з метою виконання свого конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної держави (а.с.18-19).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2025 року визначено склад колегії суддів: Білак С.В. (суддя-доповідач), судді Сафронова С.В., Чабаненко С.В.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України, відповідно до пункту 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє і на теперішній час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Статтею 39 Закону №2232-ХІІ передбачено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, умови і порядок надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, встановлені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. №3543-ХІІ (далі Закон №3543-ХІІ).

Частиною п`ятою статті 22 Закону №3543-ХІІ передбачено, що призов на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024р. №560 затверджено Порядок проведення призову на військову службу під час мобілізацій, на особливий період (далі Порядок №560.

Саме наведеним Порядком №560 визначено повноважні органи та процедуру надання військовослужбовцям та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Згідно з пунктами 5657 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

- голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

- члени комісії представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Пунктами 58, 90 Порядку №560 установлено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Комісія вивчає отримані та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене в судовому порядку.

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154 (далі Положення №154) передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За приписами абзацу 9 пункту 11 Положення №154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Таким чином, із аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства слідує, що розгляд заяв про надання відстрочки військовозобов`язаних, встановленої форми, віднесено до повноважень утворених відповідних Комісій при районних ТЦК та СП з ухваленням такими Комісіями рішень про надання або відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період, які оформлюються у формі протоколів.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інтанції,, що розгляд питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період, до повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 не віднесено та не належить.

Тому, у даних правовідносинах, ІНФОРМАЦІЯ_3 не є належним відповідачем.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що ототожнення позивачем його звернення 06.07.2024 року на Урядову гарячу лінію з питань надання роз`яснень з приводу його права на відстрочку від призову від військової служби під час мобілізації, в особливий період через його релігійні переконання у порядку звернення громадян згідно до Закону України «Про звернення громадян» із поданням заяви про надання відстрочки, не є свідченням подання ним такої заяви про надання йому відстрочки, оскільки такий порядок і процедура подання заяви про відстрочку суперечить вищенаведеним вимогам Порядку №560.

При цьому, із наведеного слідує, що і надана відповідь відповідачем від 14.08.2024р. на таке звернення позивача та Урядову гарячу лінію від 06.07.2024р., оформлена листом за №30/4/12700, що є предметом спору у цій справі, не є рішенням про відмову у наданні позивачеві відстрочки у розумінні статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а є відповіддю на звернення, наданою у порядку Закону України «Про звернення громадян».

У відповідності до вимог частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

А оскільки за наявними в матеріалах справи копіями документів прийняття відповідачем як суб`єктом владних повноважень стосовно прав та інтересів позивача у питанні наданні чи відмові у наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період з дотриманням процедури, передбаченої Порядком №560 судом не встановлено (розгляд звернення позивача на Урядову гарячу лінію не є поданням позивачем заяви про надання йому відстрочки), а позивачем суду таких доказів не надано, тому і порушення відповідачем у даних правовідносинах прав та законних інтересів позивача відсутнє.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції правильно встановив, що оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 розгляд заяви позивача про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період не проводився, а надання відповідачем відповіді, оформленої листом від 14.08.2024 року №30/4/12700 на звернення позивача на Урядову гарячу лінію у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян» судом не може розцінюватися як звернення позивача із заявою про надання йому відстрочки, то у такому випадку, відповідач і не порушував прав позивача у даних спірних правовідносинах, тому не може бути належним відповідачем за даним позовом у питанні розгляду заяви про відмову у наданні позивачеві відстрочки в силу вищенаведених приписів Порядку №560.

Також, у ході судового розгляду справи протиправність відмови у наданні позивачеві відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період саме відповідачем з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу вищенаведених приписів чинного податкового законодавства жодними належними, достатніми та допустимими доказами, позивачем не доведена.

Є безпідставними та необґрунтованими і доводи позивача про те, що він має право на отримання відстрочки на підставі п.24 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ, оскільки ці обставини мають досліджуватися належною ІНФОРМАЦІЯ_4 під час розгляду заяви позивача про надання йому відстрочки та прийняття відповідного рішення у формі протоколу, тому надання оцінки цим обставинам судом, до прийняття районним ТЦК та СП відповідного рішення у формі протоколу, є передчасним.

Враховуючи викладене суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року в адміністративній справі №160/28012/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року в адміністративній справі №160/28012/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Сафронова

суддя С.В. Чабаненко