Справа № 460/12668/24
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2025 року м. Рівне №460/12668/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави до Мирогощанської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

Заступник керівника Рівненської обласної прокуратури (далі - позивач) в інтересах держави звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Мирогощанської сільської ради (далі - відповідач), про:

визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 16.07.2024 № 2590 "Про віднесення земельних ділянок до самозалісених на території Мирогощанської сільської ради", яким відмовлено у віднесенні земельних ділянок до самозалісених загальною площею 62,7599 га, що знаходяться в адміністративних межах Мирогощанської сільської ради;

зобов`язання відповідача розглянути на сесії ради подання Північно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 24.06.2024 № 02-814 та прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земельних ділянок з кадастровими номерами: :20:001:0339 площею 25,1349 га; :20:001:0366 площею 11,6772 га; :20:001:0378 площею 8,5936 га; :20:007:0001 площею 1,7579 га; :20:009:0001 площею 5,3717 га; :20:001:0375 площею 1,7007 га; :20:001:0363 площею 3,6989 га; :08:012:0001 площею 4,8250 га до самозалісених.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.

За змістом позовної заяви вимоги позивача ґрунтуються на тому, що порушуючи законодавство, яке регулює порядок збільшення лісистості території України, відповідач протиправно відмовив у віднесенні ряду земельних ділянок до самозалісених земельних ділянок за поданням Північно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства. З огляду на вказане, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.

У встановлений судом строк відзив на позовну заяву відповідач не надав, тому в силу вимог частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою суду від 28.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

Указами Президента України від 07.06.2021 № 228/2021 "Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів", від 29.09.2022 № 675/2022 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 29 вересня 2022 року "Про охорону, захист, використання та відновлення лісів України в особливий період"", передбачено проведення ідентифікації самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок державної та комунальної форм власності.

На виконання вищезазначених указів, комісією у складі представників філії "Дубенське лісове господарство" ДП "Ліси України" В. Чеботарьова, О. Целюха, представника відділу земельних відносин Мирогощанської сільської ради Т. Ганзюк, лісничого Мирогощанського лісництва А. Ліщини, проведено ідентифікацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності Мирогощанської територіальної громади Лубенського району, які зайняті деревно-чагарниковою рослинністю та можуть бути віднесені до самозалісених ділянок.

За результатами вказаного обстеження складений акт від 03.06.2024, який підписаний усіма членами комісії, без зауважень. Згідно з вказаним Актом обстеження встановлено, що:

земельна ділянка кадастровий номер :20:001:0339 площею 25,1349 га, розташована поблизу с. Нараїв, безпосереднього примикає до земель лісового фонду Мостівського лісництва; ділянка заліснена частково, самосів розміщений групами, перебуває у розладнаному стані;

земельна ділянка кадастровий номер :20:001:0366 площею 11,6772 га, розташована поблизу с. Листвин, безпосередньо примикає до земель лісового фонду ССВК «Лісовик»; ділянка заліснена частково, самосів розміщений групами, перебуває у розладнаному стані;

земельна ділянка кадастровий помер :20:001:0378 площею 8,5936 га, розташована поблизу с. Костянець, безпосереднього примикає до земель лісового фонду ССВК «Лісовик»; ділянка заліснена частково, самосів розміщений групами, перебуває у розладнаному стані;

земельна ділянка кадастровий номер :20:007:0001 площею 1,7579 га, розташована поблизу с. Листвин, безпосереднього примикає до земель лісового фонду ССВК «Лісовик»; ділянка заліснена частково, самосів розміщений групами, перебуває у розладнаному стані;

земельна ділянка кадастровий номер :20:009:0001 площею 5,3717 га, розташована поблизу с. Листвин, безпосереднього примикає до земель лісового фонду ССВК «Лісовик»; ділянка заліснена частково, самосів розміщений групами, перебуває у розладнаному стані;

земельна ділянка кадастровий номер :20:001:0375 площею 1,7007 га, розташована поблизу с. Листвин, безпосереднього примикає до земель лісового фонду ССВК «Лісовик», ділянка заліснена частково, самосів розміщений групами, перебуває у розладнаному стані;

земельна ділянка кадастровий номер :20:001:0363 площею 3,6989 га, розташована поблизу с. Листвин, безпосереднього примикає до земель лісового фонду ССВК «Лісовик», ділянка заліснена частково, самосів розміщений групами, перебуває у розладнаному стані;

земельна ділянка кадастровий номер :08:012:0001 площею 4,825 га, розташована поблизу с. Лина, безпосереднього примикає до земель лісового фонду Мирогощанського лісництва, ділянка заліснена частково, самосів розміщений групами, перебуває у розладнаному стані.

На підставі вказаного акту обстеження, Північно-західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства звернулося до Мирогощанської сільської ради з поданням від 20.06.2024 № 02-814 про віднесення земельних ділянок з кадастровими номерами: :20:001:0339, :20:001:0366, :20:001:0378, :20:007:0001, :20:009:0001, :20:001:0375, :20:001:0363, :08:012:0001 до самозалісених, долучивши зазначений вище акт обстеження.

16.07.2024 шістдесят четвертою сесією Мирогощанської сільської ради прийнято рішення № 2590, яким за результатами розгляду подання Північно-західне міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 20.06.2024 № 02-814 відмовлено у віднесенні земельних ділянок до самозалісених загальною площею 62,7599 га, що знаходяться в адміністративних межах Мирогощанської сільської ради.

Не погоджуючись з вказаним вище рішенням відповідача як таким, що порушує інтереси держави у сфері охорони лісових ресурсів, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України "Про прокуратуру" та статтею 53 КАС України.

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Як визначено частинами четвертою та п`ятою статті 53 КАС України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

13.04.1994 введено в дію Лісовий кодекс України від 21.01.1994 № 3852-XII (далі ЛК України).

Згідно зі статтею 4 ЛК України, до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.

При цьому, приписами статті 1 ЛК України закріплено, що самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Аналогічне визначення містить Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України) у статті 57-1.

З метою збереження самосійних лісів та подальшого ведення лісового господарства на цих територіях законодавчо встановлено процедуру віднесення земель до самозалісених, яка покликана збільшити лісистість території України.

Зокрема, за частиною третьою статті 57-1 ЗК України, земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру.

Частиною другою цієї статті визначено, що рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної відповідного ділянки до самозалісеної ділянки приймається за територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

При цьому, віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені в Державний земельний кадастр, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації землеустрою (частина четверта статті 57-1 Земельного кодексу України).

З метою реалізації вказаної норми частиною четвертою статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-VI доповнено абзацом 4, яким передбачено, що відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви власника або рішення органу місцевого самоврядування, який відповідно до статті 122 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної ділянки.

Пунктом 121 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, передбачено, що внесення до Державного земельного кадастру змін до відомостей про склад угідь земельної ділянки на угіддя самозалісеної ділянки здійснюється державним кадастровим реєстратором на підставі заяви власника земельної ділянки або за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, який відповідно до статті 122 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність, без розроблення документації із землеустрою.

Тобто, існує законодавчо встановлена процедура віднесення земель до самозалісених, покликана збільшити лісистість території України.

Цією процедурою передбачено, що для земельних ділянок, сформованих як об`єкт цивільних прав, власнику земельної ділянки достатньо подати до Державного земельного кадастру заяву про зміну угідь на угіддя самозалісеної ділянки, а органу місцевого самоврядування - рішення про віднесення про віднесення земель до самозалісених.

Разом з тим, для земельних ділянок, межі яких не визначені в натурі (на місцевості), законодавець визначив іншу процедуру, за якою орган місцевого самоврядування приймає рішення щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Згідно із положеннями частини п`ятої статті 57-1 ЗК України, віднесення земельної ділянки, несформованої як об`єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру.

Тобто, нормативно-правова база України не передбачає встановлення порядку віднесення земель до категорії самозаліснених в інших актах, окрім спеціальної норми статті 57-1 ЗК України.

Судом встановлено, що 20.06.2024 Північно-західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства звернулося до Мирогощанської сільської ради з поданням № 02-814 про віднесення земельних ділянок з кадастровими номерами: :20:001:0339, :20:001:0366, :20:001:0378, :20:007:0001, :20:009:0001, :20:001:0375, :20:001:0363, :08:012:0001 до самозалісених.

Так, 16.07.2024 шістдесят четвертою сесією Мирогощанської сільської ради прийнято рішення № 2590, яким за результатами розгляду подання Північно-західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 20.06.2024 № 02-814 відмовлено у віднесенні земельних ділянок до самозалісених загальною площею 62,7599 га, що знаходяться в адміністративних межах Мирогощанської сільської ради.

З даного приводу суд зауважує, що орган місцевого самоврядування зобов`язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом (стаття 19 Конституції України), а отже належно фіксувати, мотивувати та оприлюднювати результати розгляду питань порядку денного, у тому числі підстави відхилення проєктів.

Підстави відхилення проєкту рішення щодо розгляду подання Північно-західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 20.06.2024 № 02-814 залишаються невідомими, оскільки відповідне рішення ради не містить належної мотивувальної частини та документального обґрунтування.

Зокрема, оскаржуване рішення відповідача від 16.07.2024 № 2590 містить посилання на рекомендації постійної комісії Мирогощанської сільської ради з питань земельних відносин, комунальної власності, будівництва, архітектури, природних ресурсів та екології.

З метою з`ясування мотивів відмови у віднесенні зазначених земельних ділянок до категорії самозаліснених Рівненська обласна прокуратура 02.10.2024 звернулася до Лубенської міської ради з відповідним запитом.

Попри обов`язок розпорядника інформації надавати запитувані документи і матеріали, що стали підставою для прийняття рішення (статті 14, 19, 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації"), сільська рада не надала протокольних і аналітичних матеріалів (пояснювальних записок, висновків комісій, результатів поіменного голосування тощо), обмежившись формальною відпискою. Така поведінка унеможливлює перевірку законності та обґрунтованості відхилення проєкту і суперечить принципам відкритості та підзвітності органів місцевого самоврядування.

Більше того, на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення та дій (частина друга статті 77 КАС України).

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником відповідних земельних ділянок є територіальна громада в особі Мирогощанської сільської ради.

Отже, відповідач відповідно до статті 122 ЗК України є органом місцевого самоврядування, який уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності в її адміністративних межах, зокрема приймати рішення про віднесення указаних земельних ділянок до самозалісених земель.

Як власник і розпорядник земель комунальної власності, рада зобов`язана забезпечити належну правову оцінку подання управління лісового та мисливського господарства, дотримання земельного законодавства (зокрема, щодо порядку віднесення земель до самозаліснених), а також повну та вмотивовану фіксацію причин відмови.

Крім того суд наголошує, що відповідно до статтею 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР визначено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Оскільки за приписами ЛК України ліси України є її національним багатством та джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах, питання щодо їх охорони потребує особливої уваги.

Статтею 7 ЛК України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Аналізуючи вищевикладене , суд приходить до висновку, що Мирогощанська сільська рада протиправно прийняла рішення про відмову щодо віднесення цих земель до самозалісених за поданням Північно-західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 20.06.2024 № 02-814.

Відтак, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині щодо визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 16.07.2024 № 2590, а також зобов`язання повторно розглянути на черговій сесії ради подання Північно-західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 20.06.2024 № 02-814.

Щодо позовних вимог в частині про зобов`язання відповідача прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земель до самозалісених, суд зазначає наступне.

Ознаки дискреційних повноважень:

дають змогу на власний розсуд оцінювати певний юридичний факт, а також обирати одну з декількох можливих форм реагування на нього;

надають можливість на власний розсуд обирати міру публічно-правового впливу щодо фізичних та юридичних осіб, його вид, розмір, спосіб реалізації;

дають змогу особі обрати форму реалізації своїх повноважень;

наділяють особу правом повністю або частково визначати порядок здійснення юридично значущих дій, у тому числі строк та послідовність їх здійснення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким (пункт 50 постанови Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 1840/2970/18).

У постанові від 15.12.2021 у справі № 1840/2970/18 Верховний Суд зазначив: Одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2020 у справі № 599/1422/16-а.

Верховний Суд зазначає, що дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку. Дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.

Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України "органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі "Hasan and Chaush v.Bulgaria" № 30985/96).

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 14 11.03.1980, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У спірних відносинах відповідач не реалізував своїх повноважень, оскільки не надав належної оцінки поданню Північно-західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 20.06.2024 № 02-814 та у самому рішенні не навів обґрунтованих та мотивованих доводів щодо відмови у віднесенні земельних ділянок до самозалісених земель.

Тому, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земельних ділянок з кадастровими номерами: :20:001:0339 площею 25,1349 га; :20:001:0366 площею 11,6772 га; :20:001:0378 площею 8,5936 га; :20:007:0001 площею 1,7579 га; :20:009:0001 площею 5,3717 га; :20:001:0375 площею 1,7007 га; :20:001:0363 площею 3,6989 га; :08:012:0001 площею 4,8250 га до самозалісених земель, - є такими, що виходять за межі завдань адміністративного судочинства та задоволенню не підлягають.

Натомість, враховуючи повноваження суду та предмет доказування у цій справі, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку слід зобов`язати Мирогощанську сільську раду повторно розглянути на сесії ради подання Північно-західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 20.06.2024 № 02-814 та прийняти за результатами розгляду рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, викладених у заявах по суті, оцінивши надані ними докази, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак позовну заяву належить задовольнити частково.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки судом під час розгляду даної справи свідки не залучались, судова експертиза не проводилася, то підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави до Мирогощанської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Мирогощанської сільської ради від 16.07.2024 № 2590 "Про віднесення земельних ділянок до самозалісених на території Мирогощанської сільської ради".

Зобов`язати Мирогощанську сільську раду повторно розглянути на сесії ради подання Північно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 24.06.2024 № 02-814 та прийняти за результатами розгляду рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 28.11.2025.

Учасники справи:

позивач - заступник керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави (вул. 16 Липня, буд. 52, м. Рівне, Рівненська обл., 33028; код ЄДРПОУ/РНОКПП 02910077);

відповідач - Мирогощанська сільська рада (вул. Миру, буд. 100, с. Мирогоща Друга, Дубенський р-н, Рівненська обл., 35623; код ЄДРПОУ/РНОКПП 04385304).

Суддя Ольга ПОЛІЩУК