Справа № 420/35624/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/35624/24
Перша інстанція: суддя Пекний А.С.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 липня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом ГУ ПФУ у Київській області, третя особа ГУ ПФУ в Одеській області, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області від 7.11.2024 №741 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності з 10.06.1990 по 1.09.1991, з 4.09.1991 по 23.12.1992 згідно записів трудової книжки від 26.09.1986р. серії НОМЕР_1 , та призначити пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 1.11.2024.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 1.11.2024р. вона звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням від 7.11.2024р. за №41 ГУ ПФУ у Київській області відмовило позивачці у призначенні пенсії за віком, мотивуючи його відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивачка вважає вказану відмову протиправною та незаконною, а тому звернулася до суду із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 8 липня 2025р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Київській області від 7.11.2024 №741 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності з 10.06.1990 по 1.09.1991, з 4.09.1991 по 23.12.1992 згідно записів трудової книжки від 26.09.1986 серії НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 1.11.2024, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 484,48грн..

Не погодившись із даним судовим рішенням, ГУ ПФУ у Київській області подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги, зміни рішення суду у резолютивній частині, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Частиною 4 ст.317 КАС України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Враховуючи те, що записи про період роботи позивача з 10.06.1990р. по 1.09.1991р., з 4.09.1991р. по 23.12.1992р. містяться у трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, суд дійшов висновку про те, що ГУ ПФУ у Київській області протиправно відмовило у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу, а тому рішення від 7.11.2024р. №741 є протиправним та підлягає скасуванню.

Також суд вказав, що належним та ефективним способом захисту прав позивача, з урахуванням дискреційних повноважень ПФУ, є зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди трудової діяльності з 10.06.1990р. по 1.09.1991р., з 4.09.1991р. по 23.12.1992р. згідно із записами трудової книжки від 26.09.1986 серії НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 1.11.2024р., з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, дійшов правильного висновку щодо результату вирішення спору, однак у резолютивній частині допустив описку у номері рішення ГУ ПФУ у Київській області, яке підлягає скасуванню.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 , після досягнення 60 років, звернулася до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.42-43).

Вказану заяву за принципом екстериторіальності розглядав ГУ ПФУ у Київській області.

Рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 7.11.2024р. за №41 відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 5 місяців 5 днів.

Окрім того, ГУ ПФУ зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди за записами трудової книжки з 10.06.1990р. по 1.09.1991р., з 4.09.1991р. по 23.12.1992р., оскільки відсутня назва організації при прийнятті на роботу (а.с.59-60).

Не погодившись з даним рішенням пенсійного органу, позивачка звернулася до суду.

Перевіряючи правомірність та законність дій пенсійного органу у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно зі ст.14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є: 1) роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Положеннями ст.26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.2 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст.62 ЗУ від 5.11.1991р. №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1,2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993р. №637 (далі Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2020р. у справі №577/2688/17, від 31 березня 2020р. у справі №446/656/17, від 21 травня 2020р. у справі №550/927/17, від 25 лютого 2021р. у справі №683/3705/16-а.

Крім того, Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Пунктом 1.1 цієї Інструкції також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Як вбачається зі спірного рішення, підставою для не зарахування пенсійним органом періодів трудової діяльності позивачки з 10.06.1990р. по 1.09.1991р., з 4.09.1991р. по 23.12.1992р. стала відсутність назви організації при прийнятті на роботу.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія виходить з наступного.

На момент заповнення трудової книжки позивачки діяли положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974р. №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 2.08.1985р. №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412 (далі Інструкція №162).

Відповідно до п.1.2 Інструкції №162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Приписами п.2.3 Інструкції №162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Пунктом 1.4 Інструкції №162 визначено, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 6.09.1973р. №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (далі Постанова №656) та даною Інструкцією.

Відповідно до п.1 Постанови №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно із п.18 Постанови №656 відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічні положення містяться і в Інструкції №58.

Апеляційним судом досліджено копію трудової книжки від 26.09.1986р. серії НОМЕР_2 ., зокрема записи №5-8 з 10.06.1990р. по 1.09.1991р., з 4.09.1991р. по 23.12.1992р. (а.с.73).

Колегія суддів зазначає, що дійсно у вказаних записах відсутня назва організації при прийнятті на роботу.

Разом з тим, судова колегія зауважує, що записи про звільнення з роботи за вказані вище періоди завірені печатками організацій/підприємств, які містять їх ідентифікаційні відомості, що давали змогу пенсійному органу встановити їх назву.

Також вказані записи завірені підписами відповідальних осіб.

Судова колегія зазначає, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Недотримання правил ведення, зберігання трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а виклав правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що період роботи позивачки з 10.06.1990р. по 1.09.1991р., з 4.09.1991р. по 23.12.1992р. підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 ..

На підставі вказаного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ГУ ПФУ у Київській області протиправно не зарахувало до страхового стажу вищевказані періоди трудової діяльності позивачки.

З урахуванням наведеного, судова колегія дійшла висновку, що рішення ГУ ПФУ у Київській області від 7.11.2024р. за №41 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для часткового задоволення позовних вимог.

При цьому, апеляційний суд враховує, що судом першої інстанції допущено описку у номері рішення ГУ ПФУ у Київській області, у зв`язку із чим вважає за необхідне її виправити.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, 2 пункт резолютивної частини рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині номеру рішення ГУ ПФУ у Київській області, а саме з №741 на №41, в іншій частині судове рішення - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,317,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 липня 2025р. змінити, виклавши другий пункт резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 7.11.2024 №41 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді А.І. Бітов

О.В. Єщенко