Справа № 120/4153/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4153/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слободонюк Михайло Васильович

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

27 листопада 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд із позовм до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 19.06.2023 №0-0228-UA0058053 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік в сумі 106633,80 грн.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 28.03.2025 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що лише сам по собі факт наявності у власності позивача будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника. Суд погоджується із доводами контролюючого органу про відсутність підстав для застосування пільги передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України на зазначені вище об`єкти нерухомого майна, що належать ОСОБА_1 , оскільки у справі, яка розглядається, позивачем не доведено обставин використання належних їй об`єктів нерухомості у межах сільськогосподарської діяльності як сільськогосподарським товаровиробником. Також, звертає увагу, що у своєму позові позивач не оспорює правильність визначення ставки податку та обрахунку сум грошового зобов`язання.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам та доказам, які були викладені відповідачем у його відзиві, а саме, правильність визначення ставки податку і не перевіривши їх дійсності встановив розмір ставки про який зазначає відповідач, а такий розмір не є дійсним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача звертає увагу, що у своєму позові позивач не оспорює правильність визначення ставки податку та обрахунку сум грошового зобов`язання.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 у спірний період 2022 рік є та була власником нерухомого майна нежитлової будівлі загальною площею 2734,2 кв.м., до складу якої входить корівник, корівник, молочний блок, корівник, прибудова до телятника, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Вказана обставина у межах розгляду цієї справи є безспірною та підтверджується, зокрема, витягом з Державного реєстру речових прав № 375707176 від 24.04.2024 та іншими правовстановлюючими документами, які додані позивачем до позову.

У відповідності до рішення 8 сесії 8 скликання Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області від 08.06.2021 № 572 Про встановлення місцевих податків та зборів на 2022 рік (яке розміщене в загальному доступі) для будівель нежитлової нерухомості на 2022 рік визначена ставка податку в розмірі 0,6 % від розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. площі.

Відповідно, ГУ ДПС у Вінницькій області з використанням наявних інформаційних баз та програмного забезпечення ІС Податковий блок сформовано позивачу податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік №0-0228-UA0058053 від 19.06.2023 на суму 106633,80 грн. (розрахунок суми наступний: 6500 грн. х 0,6% х 2734,2 кв.м.).

Суд звертає увагу, що у своєму позові позивач не оспорював правильність визначення ставки податку та обрахунку сум грошового зобов`язання.

Натомість спірним моментом у цій справі є відповідність платника податку умовам, що дають підстави для звільнення від сплати податку згідно пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, спірні правовідносини врегульовані положеннями ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.

Згідно з положеннями підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За змістом підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Зокрема, підпунктом "ж" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Надалі, Законом № 3603-IX від 23.02.2024, який набрав чинності з 16.03.2024, підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, а саме: ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Проте, вказані законодавчі зміни не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки, як наголошувалось вище, вони набрали чинності з 16.03.2024 в той час, як спірним періодом у цій справі є 2022 рік.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин та їх існування у 2022 році для застосування податкової пільги, передбаченої пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, та звільнення платника податку від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, необхідною була сукупність таких умов:

1) така нежитлова будівля віднесена до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

2) власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

3) така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Такий правовий висновок сформував Верховний Суд у постанові від 21 травня 2024 року у справі № 600/5153/23, та в подальшому був підтриманий і в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 140/28129/23.

Як вірно зазначає суд першої інстанції, під час розгляду справи суд не вдається до надання правової оцінки першої та третьої умови (належність нежитлової будівлі до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) ДК 018-2000 та те, що така будівля не здається позивачем в оренду, лізинг чи позичку), адже, як встановлено судом з матеріалів справи відповідні фактичні обставини не входять до предмета доказування у цій справі оскільки не оспорюються контролюючим органом.

В даному випадку спір стосується виключно того аспекту, чи являлась позивачка як фізична особа у спірний період сільськогосподарським товаровиробником для цілей застосування пільги, передбаченої пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Слід також зазначити, що загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані ще у постановах Верховного Суду від 1 квітня 2021 року у справі N 820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі N 820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі N 540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі N 823/1751/17.

У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній до 31 грудня 2021 року), сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

1 січня 2022 року набрав чинності Закон від 30 листопада 2021 року N 1914-IX, яким виключено у підпункті 14.1.235 слова та цифри "для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу".

Разом з тим, визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року N 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Наведені вище поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункті 5.3 статті 5 ПК України.

Таке правозастосування також ґрунтується на висновках Верховного Суду, наведених у згаданій вище постанові від 21 травня 2024 року у справі N 600/5153/23.

Вказане свідчить, що в розумінні підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку в спірний період (2022 рік) мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Таким чином, визначальним для вирішення цієї справи є встановлення обставин належності позивача до категорії сільськогосподарських товаровиробників. При цьому, як вже наголошувалось судом вище, до фізичних осіб - сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік, відносять лише тих осіб, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснюють операції з її постачання тощо.

Тобто, у спірному випадку значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

У постанові від 11.04.2023 у справі №380/18104/21 Верховний Суд вказав, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

При цьому, надані позивачем докази не містять належної інформації щодо предмета доказування, зокрема, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю. В даному випадку позивачем до позовної заяви взагалі не додано жодного доказу про те, що у спірний період (2022 рік) ОСОБА_1 займалась виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою чи реалізацією, тобто являлась сільськогосподарським товаровиробником.

Отже, наявність у власності позивача будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника.

Поряд з цим, свого процесуального обов`язку щодо доведення спірних обставин справи позивач не виконала та будь-яких доказів того, що вона безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником матеріали справи не містять і таких судом не встановлено.

Фактично усі доводи позовної заяви зводяться виключно до тієї обставини, що рішенням ДПС України від 16.02.2023 № 3918/6/99-00-06-01-04-06 було скасовано попереднє податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Вінницькій області від 21.09.2022 №1-0228, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік, коли діяла інша редакція підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України щодо визначення поняття сільськогосподарського товаровиробника, що лише додатково підтверджує не тотожність спірних відносин у різні податкові періоди.

Таким чином зважаючи на все вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування пільги передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України на зазначені вище об`єкти нерухомого майна, що належать ОСОБА_1 , оскільки у справі, яка розглядається, позивачем не доведено обставин використання належних їй об`єктів нерухомості у межах сільськогосподарської діяльності як сільськогосподарським товаровиробником, тому податкове повідомлення рішення від 19.06.2023 №0-0228-UA0058053 є правомірним та скасуванню не підлягало.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам та доказам, які були викладені відповідачем у його відзиві, а саме, правильність визначення ставки податку і не перевіривши їх дійсності встановив розмір ставки про який зазначає відповідач, а такий розмір не є дійсним, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивачем при подачі позову не було подано письмову заяву про зміну (доповнення) підстав позову (в порядку статті 47 КАС України) щодо правильності визначення ставки податку та обрахунку сум грошового зобов`язання.

Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги позивача грунтуються на зміні підстав заявленого позову, тому на стадії апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати таким доводам правову оцінку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.