Справа № 320/14956/25
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В., секретар судового засідання Заліська Є.Я., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 з наступними позовними вимогами:

- визнати дії відповідача, які полягають у зменшенні у грошовому виразі вказаних в довідці про розмір грошового забезпечення позивача станом на 29.01.2020 від 14.02.2025 №15/1737/6, яка видана на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 по справі №320/22094/24, розмірів надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та премії протиправними;

- зобов`язати відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача за нормами чинними станом на 29.01.2020 відповідно до вимог положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», та наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», із зазначенням відомостей про розміри надбавки за особливості проходження служби (65% від посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років), надбавки за службу в умовах режимних обмежень (15% від посадового окладу) та премії (35% від посадового окладу) у грошовому виразі, обчисленому виходячи з розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, вказаних у довідці про розмір грошового забезпечення позивача станом на 29.01.2020 від 14.02.2025 №15/1737/с, яка видана на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 по справі №320/22094/24 для здійснення обчислення та перерахунку його пенсії з 01.02.2020 року;

- визнати дії відповідача, які полягають у зменшенні у грошовому виразі, вказаних в довідці про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2021 від 14.02.2025 року №15/1736/с, яка видана на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 по справі №320/22094/24, розмірів надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та премії протиправними;

- зобов`язати відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача за нормами чинними станом на 01.01.2021 відповідно до вимог положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», та наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», із зазначенням відомостей про розміри надбавки за особливості проходження служби (65% від посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років), надбавки за службу в умовах режимних обмежень (15% від посадового окладу) та премії (35% від посадового окладу) у грошовому виразі, обчисленому виходячи з розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, вказаних у довідці про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2021 від 14.02.2025 року №15/1736/с, яка видана на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 по справі №320/22094/24 для здійснення обчислення та перерахунку його пенсії з 01.02.2021;

- визнати дії відповідача, які полягають у зменшенні у грошовому виразі, вказаних в довідці про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2022 від 14.02.2025 №15/1735/с, яка видана на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 по справі №320/22094/24, розмірів надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та премії протиправними;

- зобов`язати відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача за нормами, чинними станом на 01.01.2022, відповідно до вимог положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року № 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», та наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», із зазначенням відомостей про розміри надбавки за особливості проходження служби (65% від посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років), надбавки за службу в умовах режимних обмежень (15% від посадового окладу) та премії (35% від посадового окладу) у грошовому виразі, обчисленому виходячи з розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, вказаних у довідці про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2022 від 14.02.2025 №15/1735/с, яка видана на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 по справі №320/22094/24 для здійснення обчислення та перерахунку його пенсії з 01.02.2022.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 р. у відкритті провадження в адміністративній справі № 320/14956/25 відмовлено на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, тому спір у цій справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судових рішень.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд, відмовляючи у відкритті провадження, належним чином не встановив змісту рішення у справі №320/22094/24, предмету позову у цій справі, підстав та обставин, що розглядалися у цій справі судом.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч.3 ст.311 КАС України апеляційну скаргу розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою, ухвала підлягає скасуванню, з наступних підстав.

За приписами п.6 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або ж відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

У той же час, п.2 ч.1 ст.170 КАС України регламентовано те, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Положення зазначеної норми передбачають чіткий перелік умов, за яких суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що, у даному випадку, позивач не погоджується з діями ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиненими на виконання рішення суду від 30.12.2024 у справі №320/22094/24, щодо змісту виданих на виконання цього рішення довідок, зазначаючи про зменшення складових грошового забезпечення. Тому, не погоджуючись із таким діями, позивач повинен був звернутися до суду із заявою в порядку ст. 382 та 383 КАС України у межах справи №320/22094/24, а не з новим адміністративним позовом.

Однак, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції необґрунтованим, безпідставним та передчасним, з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства, за приписами ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами ст.370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною 1 ст.383 КАС України визначено, що особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з ч.6 ст.383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому ст.249 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у т.ч., приписами ст.383 КАС України, має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами його застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень або дій суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із невиконанням судового рішення у відповідній справі, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Так, наявність у КАС України спеціальних положень, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання адміністративного позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється у порядку, передбаченому КАС України (ст.383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Даний порядок оскарження дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на ч.5 ст.383 КАС України, відповідно до якої, розгляд такої заяви здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена Верховним Судом у постанові від 20.02.2019р. у справі №806/2143/15 та від 21.12.2020р. у справі №440/1810/19.

Разом з тим, за обставинами у справі №320/22094/24, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугою років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ.

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо надання оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення станом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 на основі проведеного розрахунку посадового окладу, окладу за військовими (спеціальними) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно Постановою №704, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для здійснення перерахунку пенсії.

За результатом розгляду звернення, відповідач листом від 06.02.2024 №13/3323 повідомив позивача про те, що відсутні підстави для складання довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій, оскільки пунктом 4 Постанови №704 установлено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється у порядку, визначеному державними органами у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання. При цьому, розміри посадових окладів та окладів за військове звання військовослужбовцям визначаються із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року. Також зазначено, що підстав для підготовки та подання до Головного управління ПФУ у місті Києві оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 немає, так як грошове забезпечення діючих військовослужбовців не змінювалося.

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

30 грудня 2024 року Київський окружний адміністративний суд своїм рішенням у справі №320/22094/24 зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області довідки про розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для здійснення обчислення та перерахунку ОСОБА_1 пенсії з 01.02.2020, 01.02.2021, та 01.02.2022.

Отже, позовні вимоги щодо встановлення надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та премії та їх значення у грошовому виразі, які, на думку позивача, підлягають визначенню у довідках про розмір грошового забезпечення позивача станом на 29.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 для перерахунку його пенсії не були предметом розгляду у справі № 320/22094/24, що виключає можливість звернення позивача до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в цій частині.

Так, слід зауважити, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет, а також підстави, тобто коли дані позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Вказана вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які ж саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Визначення змісту та обсягу позовних вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно.

Так, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги позивача, що і предмет і підстава позову у справі №320/14956/25 (яка розглядається) та у справі №320/22094/24 є різними, а збігаються лише за одним критерієм - за складом учасників судового процесу.

Виходячи із предмету та підстав даного адміністративного позову та у справі №320/22094/24, а також враховуючи зміст судового рішення від 30.12.2024 у справі №320/22094/24, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про тотожність даних спорів є передчасними, оскільки може бути підтверджена лише під час встановлення обставин у справі № 320/14956/25 після відкриття провадження.

Подібний правовий підхід узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.12.2022р. у справі №460/3473/21, від 23.01.2023р. у справі №340/3391/22, від 31.01.2023р. у справі №340/3391/22, від 13.03.2023р. у справі №560/11003/22, від 14.09.2023р. у справі №160/16055/22 та багатьох інших.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах "Zubac v. Croatia", "Beles and Others v. the Czech Republic", №47273/99, пп. 50-51 та 69, та "Walchli v. France", № 35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Kutic v. Croatia", заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним". Для того щоб право на доступ було ефективним, особа "повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права" (рішення у справах "Bellet v. France" та "Nunes Dias v. Portugal").

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Perez de Rada Cavanilles v. Spain").

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження суд першої інстанції допустився надмірного формалізму та фактично позбавив позивача гарантованого йому національним та Європейським законодавством права на доступ до правосуддя.

Враховуючи викладені обставини та докази у їх сукупності, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до обмеження права позивача на судовий захист, регламентованого, зокрема, статтею 55 Конституції України та статтею 5 КАС України, а також передчасного висновку про відмову у відкритті провадження.

У відповідності до ч.3 ст.312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи все вищевикладене у сукупності, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції, внаслідок порушення норм процесуального права, скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, ч. 1 п. 4 ст. 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 р. - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати, справу направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

В.В. Файдюк