Справа № 560/3267/24
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3267/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

27 листопада 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 22.06.2023 №320 "Про результати повторного службового розслідування відносно молодшого сержанта ОСОБА_2 ".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2024 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2023 №320 "Про результати повторного службового розслідування відносно молодшого сержанта ОСОБА_2 ".

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , в склад якої входить військова частина НОМЕР_2 .

Згідно з наказом військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2022 №563 проведене службове розслідування відносно командира танка 1 танкового взводу 3 танкової роти військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_2 .

Наказами військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2022 №193 та від 28.08.2022 №60-РС від 28.08.2022 призупинений строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги років у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення для ОСОБА_2 та останній виключений зі всіх видів забезпечення з 28.08.2022 як звільнений від займаної посади по причині самовільного залишення військової частини.

Рішенням від 03.02.2023 по справі №560/11399/22 Хмельницький окружний адміністративний суд визнав протиправними та скасувати накази військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2022 №563, від 28.08.2022 №193 та від 28.08.2022 №60-РС, зобов`язав військову частину НОМЕР_1 повторно провести службове розслідування по рапорту лейтенанта ОСОБА_3 від 11.08.2022 на виконання наказу від 11.08.2022 №563 з урахуванням обставин та висновків суду, зроблених у цій адміністративній справі.

На виконання рішення суду військова частина НОМЕР_1 провела повторне службове розслідування, за результатами якого прийняла наказ від 22.06.2023 №320, яким визнали ОСОБА_2 таким, що самовільно залишив місце служби.

Позивачка оскаржила вказаний наказ до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що в порушення вимог Порядку №608 військова частина НОМЕР_1 в акті службового розслідування не встановила: вини військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню, а тому наказ від 22.06.2023 №320 "Про результати повторного службового розслідування відносно молодшого сержанта ОСОБА_2 " є протиправним, а вимоги про його скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 2 розділу Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок №608) службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу 2 Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Згідно з пунктом 1 розділу 3 Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.

Пунктами 1-4 розділу 5 Порядку №608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Згідно з пунктом 6 розділу 6 Порядку №608 якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

В постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №804/4633/17 викладена правова позиція, що визначальною ознакою для встановлення факту самовільного залишення військової частини і місця служби є доведення вини військовослужбовця, якому такий проступок ставиться у провину. Не з`ясування обставин і причин, за яких військовослужбовець залишив військову частину, а також відсутність доказів, які б підтверджували самовільне залишення розташування військової частини, свідчить про відсутність підстав для висновку про самовільне залишення цим військовослужбовцем військової частини.

Суд зазначає, що за своєю суттю самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни. При цьому, самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Поважними причинами може бути визнана, наприклад, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами.

Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити відповідний орган досудового розслідування.

В будь-якому випадку факт про самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини має бути підтверджений належним чином оформленими документами або підтверджені командиром та встановлений шляхом всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, що має бути зафіксовано у Акті.

З оскаржуваного наказу вбачається, що 10.08.2022 08:00 командиром 1 танкового взводу 3 танкової роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 була виявлена відсутність на місці охорони бронетехніки командира танку 1 танкового взводу 3 танкової роти військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_2 .

За усним наказом командира військової частини НОМЕР_2 була організована пошукова група та розшукові заходи.

В ході вказаних розшукових дій встановити місце знаходження молодшого сержанта ОСОБА_2 не вдалось.

За результатами службового розслідування ОСОБА_2 був визнаний таким, що самовільно залишив місце служби.

Батько ОСОБА_2 оскаржив до суду результати службового розслідування.

На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.02.2023 по справі №560/11399/22 військова частина НОМЕР_1 повторно провела службове розслідування.

У даному випадку, суд вважає, що зазначені в спірному наказі та Акті службового розслідування, не містять достовірних відомостей, які б дали підстави зробити однозначний висновок про факт самовільного залишення розташування підрозділу військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_1 , 04.07.2022 ОСОБА_4 , з огляду на наступне.

Судом встановлено, що під час повторного службового розслідування були направлені запити до:

ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу наявності інформації про молодшого сержанта ОСОБА_2 щодо його перебування в полоні чи безвісті зниклим або будь-якої іншої інформації про нього;

ГУНП в Харківській області, слідчому другого слідчого відділу ТУ ДБР у місті Полтава з приводу наявності інформації про молодшого сержанта ОСОБА_2 щодо його перебування в полоні чи безвісті зниклим або будь-якої іншої інформації про нього;

об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення незаконно позбавлених волі внаслідок збройної агресії рф з приводу наявності інформації про молодшого сержанта ОСОБА_2 щодо його перебування в полоні чи безвісті зниклим або будь-якої іншої інформації про нього;

Державного підприємства Український національний центр розбудови миру з приводу наявності інформації про молодшого сержанта ОСОБА_2 щодо його перебування в полоні чи безвісті зниклим або будь-якої іншої інформації про нього;

Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому з приводу наявності інформації про молодшого сержанта ОСОБА_2 щодо його перебування в полоні чи безвісті зниклим або будь-якої іншої інформації про нього;

ГУНП в Хмельницькій області з приводу наявності інформації про молодшого сержанта ОСОБА_2 щодо його перебування в полоні чи безвісті зниклим або будь-якої іншої інформації про нього.

З матеріалів справи встановлено, що згідно відповіді Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України від 02.06.2023 №33/7-5455-73/н, за наявною в облікових даних Об`єднаного центру інформацією, ОСОБА_2 зник за особливих обставин в районі н.п. Асіївка Харківської області внаслідок військової агресії рф проти України, інформація щодо місця знаходження чи потрапляння в полон, відсутня.

Відповідно до листа ГУНП в Хмельницькій області від 16.06.2023 №8050/121/24-2023, станом на 13.08.2022 Шепетівським РУП ГУНП в Хмельницькій області зареєстроване кримінальне провадження №0000812 за ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 . Варто зазначити, що вказаний лист, сформований 16.06.2023, міститься в матеріалах Акту службового розслідування, що сформований і зареєстрований 09.06.2023, що в свою чергу свідчить про необ`єктивність проведення даного службового розслідування та підробку документів.

Крім того, вказані відповіді жодним чином не підтверджують позицію відповідача щодо самовільного залишення ОСОБА_2 місця несення служби.

Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.06.2023 інформація щодо перебування ОСОБА_2 в полоні, відсутня.

Згідно відповіді ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 12.06.2023, запитувана інформація відсутня.

Варто зазначити, що вказаний лист, сформований 12.06.2023, міститься в матеріалах Акту службового розслідування, що сформований і зареєстрований 09.06.2023, що в свою чергу свідчить про необ`єктивність проведення даного службового розслідування та підробку документів.

Вказані відповіді в черговий раз підтверджують, що відсутня будь-яка інформація, яка б давала підстави вважати, що ОСОБА_2 міг самовільно залишити місце несення служби.

Згідно відповіді ТУ ДБР, розташоване у м. Полтаві від 23.05.2023 триває розслідування щодо дезертирства ОСОБА_2 (вказане кримінальне провадження розслідується у зв`язку із Актом службового розслідування та відповідними наказами, що були попередньо скасовані Хмельницьким окружним адміністративним судом 03.02.2023 по справі №560/11399/22.

Згідно відповіді Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 26.05.2023 інформація, щодо перебування ОСОБА_2 в полоні відсутня. Вказана обставина не свідчить про безумовне не перебування ОСОБА_2 у полоні а підтверджує відсутність даних щодо такого перебування

Отже, дані відповіді та інформація, що в них міститься, жодного доказового значення для доведення вини ОСОБА_2 , причинного зв`язку між інкримінованими неправомірними діями ОСОБА_2 та подією, що трапилась, а також причин та умов, що сприяли інкримінованому правопорушенню, не мають.

Однак, на підставі наданих відповідей щодо відсутності перебування ОСОБА_2 в полоні чи безвісті зниклим при повторному службовому розслідування військовій частині НОМЕР_1 не вдалось встановити місце його перебування.

За таких обставин, військова частина НОМЕР_1 дійшла висновку, що ОСОБА_2 переховується та вважає його таким, що самовільно залишив місце служби.

Однак суд першої інстанції вірно вважав такі висновки відповідача протиправними, оскільки зазначені обставини не доводять факту самовільного залишення ОСОБА_2 військової частини, а лише вказують не неможливість встановити місце його перебування.

Суд зазначає, що застосування відповідачем методу виключення фактів не є правомірним у спірних правовідносинах, оскільки висновок про самовільне залишення військовослужбовцем військової служби має бути підтверджений відповідними доказами.

Тобто, військова частина зобов`язана довести факт самовільного залишення ОСОБА_2 військової частини, а не прийти до такого висновку шляхом виключення фактів перебування останнім у полоні чи безвісті зниклим.

При цьому, належних доказів самовільного залишення Павлюченком С.В. матеріали повторного службового розслідування не містять.

У сукупності встановлених обставин, актом службового розслідування та виданим спірним наказом зроблено безпідставний та передчасний висновок щодо самовільного залишення молодшим сержантом ОСОБА_2 11.08.2022.

Жодних доказів, що його дії із залишення місця військової служби були навмисними та такими, що мали на меті ухилення від її несення, відповідачем не надано.

Таким чином, в порушення вимог Порядку №608 військова частина НОМЕР_1 в акті службового розслідування не встановила: вини військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ від 22.06.2023 №320 "Про результати повторного службового розслідування відносно молодшого сержанта ОСОБА_2 " є протиправним, а вимог про його скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2024 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.