Справа № 280/7838/24
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 280/7838/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Ясенової Т.І., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.11.2024 року в адміністративній справі №280/7838/24 (головуючий суддя першої інстанції Стрельнікова Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.07.2024 № 40 про відмову у призначенні пенсії позивачу ОСОБА_1 ;

зобов`язати відповідачів - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в середньому професійно-технічного училища № 25 м. Бердянська Запорізької області з 01.09.1979 по 20.07.1982;

зобов`язати відповідачів - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи відповідно до даних з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з січня 1999 року по березень 2022 року включно;

зобов`язати відповідачів - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити позивачу ОСОБА_1 пенсію за віком з дня її звернення за пенсією.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) № 40 від 22.07.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в середньому професійно-технічного училища № 25 м. Бердянська Запорізької області з 01.09.1979 по 20.07.1982 згідно диплому професійно-технічного училища № 25 № 299902 від 20.07.1982, періоди роботи з 01.01.1999 по 31.03.2022 включно відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 01.07.2024, а Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) здійснити її виплату.

В іншій частині позов них вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211, 20 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Апелянт вказує, що відповідач 2 прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії №40 від 22.07.2024 яким відмовив позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Щодо не зарахування періоду навчання позивача в середньому професійно-технічному училищі №25 м.Бердянська Запорізької області з 01.09.1979 по 20.07.1982, зазначено, що на підтвердження вимог позивачем надано Диплом НОМЕР_2 , якій видано на ім`я: ОСОБА_2 (російською ОСОБА_3 ). Згідно зі свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_3 від 15.09.1984, позивач змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 . Відповідно до паспорта громадянина України НОМЕР_4 , прізвище, ім`я та по-батькові позивача зазначені як ОСОБА_1 . Отже, у дипломі дійсно невірно вказано по-батькові позивача: « ОСОБА_6 » замість « ОСОБА_7 ». Окрім того, позивачем не було надано уточнюючу довідку закладу, де вона навчалась, із зазначенням терміну та форми навчання для підтвердження трудового стажу. Щодо не зарахування до страхового стажу періоди роботи з 01.08.2002 по 31.07.2022, зазначено, що позивачу не було зараховано періоди роботи згідно даних з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки в реєстрі по-батькові не відповідає паспортним даним. Так, відповідно до паспорта громадянина України НОМЕР_4 , прізвище, ім`я та по-батькові позивача зазначені як ОСОБА_1 . Згідно з Довідкою за формою ОК-5, у Державному реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування зазначено по-батькові позивача « ОСОБА_8 ». Отже, присутня помилка у написанні по-батькові, яка ускладнює ідентифікацію особи. Звернення від позивача до територіальних органів Пенсійного фонду України із анкетою для виправлення допущеної в Реєстрі помилки не надходило Щодо несплати страхових внесків за період роботи з квітня по липень 2022 року, зазначено, що позивач є застрахованою особою, і законодавством передбачено щомісячне внесення страхового внеску як обов`язкова умова для зарахування періоду роботи до страхового стажу. Згідно з Довідкою ОК-5, з квітня по липень 2022 року у Реєстрі взагалі відсутні відомості про сплату страхувальником страхових внесків. Отже, даний період не підлягає зарахуванню до страхового стажу. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позивач надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

13.07.2024 позивач - ОСОБА_1 , після досягнення 60 років, звернулась до територіальних органів Пенсійного Фонду через вебпортал Пенсійного Фонду України за призначенням пенсії за віком відповідно до 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності 22.07.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення № 40 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

В даному рішенні від 22.07.2024 № 40 зазначено наступне:

Пенсійний вік визначений пунктом 1 частини статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Вік позивача 60 років.

Необхідний страховий стаж зазначений пунктом 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

На підставі наданих документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, підсумок по страховому стажу заявника на момент звернення склав: 19 років 7 місяців 5 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу згідно наданих документів не зараховано: період навчання оскільки в дипломі по батькові не відповідає паспортним даним; періоди роботи згідно даних з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування оскільки в реєстрі по батькові не відповідає паспортним даним.

Позивач не має право на пенсію у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно до стажу для розрахунку права ОСОБА_1 (РС-право) органами Пенсійного Фонду України було зараховано до стажу ОСОБА_1 періоди:

з 06.10.1982 по 29.08.1985 робота в колгоспі;

з 30.08.1985 по 31.12.1986 догляд за дитиною до 3 років;

з 01.01.1987 по 06.07.1990 робота в колгоспі;

з 07.07.1990 по 31.12.1992 догляд за дитиною до 3 років;

з 01.01.1993 по 08.02.1994 робота в колгоспі;

з 09.02.1994 по 31.07.2002,

всього 19 років 7 місяців 5 днів.

Тобто, обставини цієї справи зводяться до того, що згідно з паспортними даними по батькові позивачки є « ОСОБА_7 », проте окремі документи та відомості, які підтверджують її страховий (трудовий) стаж, а саме диплом № НОМЕР_5 від 20.07.1982, містить розбіжності у написанні по батькові українською та російською мовами «Олексієвні » - « ОСОБА_3 », а в відомостях в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування зазначено « ОСОБА_8 », а тому такі документи та відомості не приймаються до уваги територіальними органами Пенсійного фонду України.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача - 2, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2025 року визначено склад колегії суддів: Білак С.В. (суддя-доповідач), судді Ясенова Т.І., Чабаненко С.В.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Особи мають право на призначення пенсії за віком, згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV, після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058-IV, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону N 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується, серед іншого, також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів (пункт 8 Порядку №637).

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України «Про пенсійне забезпечення», мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Слід зауважити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Судом встановлено, що відповідно наявної в матеріалах справи трудової книжки позивача № НОМЕР_6 від 5 травня 1983 року, вбачається, що вона видана мовою оригіналу ОСОБА_9 ».

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 15.09.1984 вбачається, що дошлюбне прізвище позивачки мовою оригіналу « ОСОБА_10 ».

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 прізвище, ім`я, по батькові позивачки « ОСОБА_1 ».

Так, трудова книжка № НОМЕР_6 від 5 травня 1983 року має наявні записи щодо періодів роботи позивача з 06.10.1982 по 31.07.2022. Із наведених записів можливо встановити періоди, протягом якого позивач перебував у трудових відносинах, місце роботи та посаду; відомості про переведення; підставу звільнення; документи (накази), на підставі яких здійснено записи у трудовій книжці.

Згідно форми ОК-5 Індивідуальних відомостей про застраховану особу від 05.07.2024 , вбачається, що вказана форма сформована на прізвище, ім`я, по батькові: « ОСОБА_1 »; номер облікової картки застрахованої особи: НОМЕР_7 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; серія та номер паспорта: НОМЕР_4 , та наявні індивідуальні відомості про трудовий стаж застрахованої особи починаючи з 1999 року та від декількох страхувальників одночасно.

Отже, в зазначенні відомостей щодо застрахованої особи, було допущено описка/помилка в по батькові застрахованої особи, а саме замість по батькові ОСОБА_7 , вказано ОСОБА_8 .

Відповідальність за відсутність певної інформації у Державному реєстрі ЗОДСС, Реєстрі застрахованих осіб несе особа, на яку Законом покладено обов`язок вносити відомості до Реєстру, подавати звітність, а не громадянин, який звернувся за призначенням пенсії. Покладення на позивача негативних наслідків щодо невиконання певними особами своїх службових обов`язків у частині подання відомостей до Реєстрів є невиправданим, протиправним.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків. Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, звітності законом покладено на страхувальника, який здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно з якими несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків. У цих постановах Суд касаційної інстанції також зазначив, що внаслідок невиконання підприємствами обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Зважаючи на це, Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за певний період не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії. Означене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27.03.2018 у справі 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а .

Несплата страхових внесків або ж неподання підприємством, на якому працювала фізична особа звітності до органів Пенсійного фонду щодо сум нарахованої заробітної плати не може бути підставою для не зарахування їй до страхового стажу цього періоду роботи. Через зазначені обставини фізична особа не може бути позбавлена соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

За таких обставин, наявна саме описка/помилка в зазначенні по батькові позивача підтверджується відповідністю даних позивача щодо її номеру облікової картки застрахованої особи, зазначеного у свідоцтві про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; реєстраційного номеру облікової картки платника податків; серія та номер паспорта позивача та довідки про відомості, що накопичені в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за звітами страхувальників по роках, трудових відносин роки: з 1999 по 2005 (форма довідки ОК-1.2).

Крім того, в матеріалі справи наявні довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, які містять дані позивача щодо суми заробітку для обчислення пенсії, визначення страхового стажу, сплати страхових внесків за звітні роки

Також, враховуючи, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, то нею підтверджуються періоди роботи та наявний страховий стаж працівника.

Крім того, згідно наявного в матеріалах справи копії диплому № НОМЕР_5 від 20.07.1982 про закінчення навчання в професійно-технічному училищі № 25, період навчання тривав з 01.09.1979 по 20.07.1982, відповідно якого вбачається, що диплом виданий - українською мовою ОСОБА_2 , російською « ОСОБА_11 ».

Отже, у дипломі про навчання позивачки дійсно вказано по батькові « ОСОБА_6 », що не відповідає по батькові, яке вказані у паспорті.

У спірному випадку мова йде має про одну і ту ж особу, але має місце різне написання по батькові через різний переклад з російської на українську мову.

Факт навчання, період навчання сторонами не заперечуються. Відтак, допущення іншого написання по батькові особи в дипломі про її навчання через переклад з російської на українську мову не можуть бути підставою для не зарахування періоду навчання позивачки до її страхового стажу, при тому, що на даний час в офіційних документах позивачка ідентифікується по батькові « ОСОБА_7 ».

З огляду на вищенаведене, при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком від 13.07.2024 та доданих до неї документів, відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період навчання в середньому професійно-технічного училища № 25 м. Бердянська Запорізької області з 01.09.1979 по 20.07.1982 згідно диплому професійно-технічного училища № 25 № 299902 від 20.07.1982, та періоди роботи з 01.01.1999 по 31.03.2022 включно відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що у сукупності дає право на призначення пенсії за віком (страховий стаж більше 31 року).

Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за № 40 від 22.07.2024 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо дати з якої слід призначити позивачу пенсії, суд зауважує, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: - пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивачу 30.06.2024 виповнилось 60 років, а із заявою про призначення пенсії за віком умовах до відповідача вона звернулася 13.07.2024 , в межах трьох місячного строку з дня досягнення ним відповідного віку (60 років), відповідно, призначення пенсії має відбутися саме з 01.07.2024, тобто, з дати що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005 , у редакції на час подання заяви про призначення пенсії, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У зв`язку із чинністю вказаної норми Порядку № 22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Отже, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, проте обов`язок виплати пенсії, залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в середньому професійно-технічного училища № 25 м. Бердянська Запорізької області з 01.09.1979 по 20.07.1982 згідно диплому професійно-технічного училища № 25 № 299902 від 20.07.1982, періоди роботи з 01.01.1999 по 31.03.2022 включно відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 01.07.2024, а Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) здійснити її виплату, що є дотриманням судом гарантій про те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року в адміністративній справі №280/7838/24 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року в адміністративній справі №280/7838/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Т.І. Ясенова

суддя С.В. Чабаненко