Справа № 420/1666/25
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1666/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 20 січня 2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ), відповідно до якої, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить:

Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2024 року по 23.01.2025 року відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2024 року по 23.01.2025 року відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Ухвалою суду від 22 січня 2025 року позивачу поновлено строк звернення до суду та позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу у Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії УкраїниВійськової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та наказом № 301 від 31.10.2024 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

При звільненні позивачу не було повідомлено про належні йому при звільненні суми, а також всупереч вимогам чинного законодавства повного розрахунку з ним на дату звільнення здійснено не було.

Позивач зазначив, що 21.11.2024 року на його картковий рахунок надійшли кошти від відповідача у сумі 3656,31 грн з коментарем «заробітна плата», та 27.11.2024 року на картковий рахунок позивача надійшли кошти від відповідача у сумі 29550 грн з коментарем «заробітна плата».

На адресу відповідача був направлений адвокатський запит з проханням надати відомості про нарахування грошового забезпечення, але відповідь на цей запит не було отримано.

Також позивач зазначив, що 13.12.2024 року на картковий рахунок позивача надійшли кошти від відповідача у сумі 986,58 грн з коментарем «заробітна плата».

Листом від 24.12.2024 року відповідач повідомив позивачу, що виплата позивачу у сумі 29550 грн була проведена за неотримане речове майно та у зв`язку з тим, що основним розпорядником бюджетних коштів НГУ є Головне управління НГУ, дана виплата була нарахована із затримкою після надходження коштів до відповідача від розпорядника коштів.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо затримки повного розрахунку при звільненні позивача є протиправними, а тому має бути порушено питання відповідальності відповідача за затримку розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення, яке врегульовано приписами ст. ст. 116, 117 КЗпП України, і у нього виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

До суду 04 лютого 2025 року надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що процес надходження коштів у військову частину є складним та багатоступеневим. Незважаючи на вжиті військовою частиною НОМЕР_2 заходи для своєчасного отримання фінансування, цей процес включає кілька етапів. На початковому етапі фінансова служба військової частини проводить аналіз потреб на наступний місяць та формує відповідну заявку, яка направляється до Головного управління Національної гвардії України для погодження та затвердження командувачем НГУ.

Далі, так як Національна Гвардія України відповідно до пункту 3 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті національній гвардії на реалізацію заходів щодо підвищення обороноздатності і безпеки держави затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 391 є відповідальним виконавцем бюджетної програми, а Головним розпорядником бюджетних коштів є МВС, тому, потреби надсилаються до Міністерства внутрішніх справ.

Після цього визначені фінансові потреби передаються до Державної казначейської служби України, яка здійснює перевірку співпадіння наданих їм розписів з поданими змінами до потреб/кошторисів, можливості їх фінансування та перераховують кошти МВС. Міністерство внутрішніх справ як Головний розпорядник бюджетних коштів перераховує кошти, в фіксованих сумах до своїх відповідальних розпорядників, одним із яких є Головне управління НГУ. Головне управління НГУ, у свою чергу здійснює їх розподіл між військовими частинами, зокрема перераховує необхідні суми на загальний фонд Військової частини НОМЕР_2 .

Лише після цього фінансова служба військової частини здійснює нарахування та виплату грошових коштів військовослужбовцям.

Відтак, представник відповідача зазначає, що передбачити точний проміжок часу, необхідний для повного розрахунку з військовослужбовцем, неможливо.

Посилання представника позивача на те, що рапорт про звільнення було подано заздалегідь, не є підставою для автоматичного початку процесу розрахунку. Подання рапорту не означає фактичного звільнення, оскільки цей процес потребує належного документального оформлення, зокрема підтвердження підстав для звільнення та правильного завірення відповідних документів.

Крім того, наказ Командувача Національної гвардії України № 227 о/с від 11 жовтня 2024 року передбачав місячний строк для його виконання. Фактична дата звільнення військовослужбовця значною мірою залежить від служби обліку особового складу і об`єктивних факторів опрацювання матеріалів.

Наказ Командувача Національної гвардії України № 227 о/с від 11 жовтня 2024 року, яким здійснено виключення ОСОБА_1 з списків особового складу, став підставою для початку процесу звільнення військовослужбовця. Заява щодо складу потреб на наступний місяць подається до Головного управління Національної гвардії України останнім числом поточного місяця.

Незважаючи на вищезазначене, представник відповідача зазначає, що 31 жовтня 2024 року ОСОБА_1 вчасно було виплачено суму 217 326,40 грн, що складається з грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який звільняється зі служби.

Стосовно затримки коштів від Військової частини НОМЕР_2 у сумі 29550, 00 грн з коментарем ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.11.2024 р., які були додатковою винагородою за жовтень 2024 року за постановою КМУ №168.

Представник відповідача зазначає, що такі накази подаються до 10 числа поточного місяці і надалі виплачуються впродовж 30 днів з дня надходження таких документів.

Контракт з ОСОБА_1 було припинено (розірвано) та його виключено зі списків особового складу військової частини 31 жовтня 2024 року.

Наказ щодо виплати йому додаткової винагороди, відповідно до чинних положень законодавства, подавався до 10 числа поточного місяця, після чого протягом 30 днів мала бути здійснена відповідна виплата. Як підтверджується банківськими квитанціями, виплата додаткової винагороди відбулася 27 листопада 2024 року.

Таким чином, з боку Військової частини НОМЕР_2 відсутні ознаки протиправної бездіяльності, оскільки всі необхідні документи були подані фінансовою службою своєчасно та відповідно до вимог законодавства, а кошти надійшли на рахунок в межах встановлених постановою термінів.

Стосовно надходження коштів 13.12.2024 року на картковий рахунок Позивача від Військової частини НОМЕР_4 у сумі 968, 58 грн з коментарем Zarobitnaplata, представник відповідача зазначив, що підставою для нарахування даної суми є компенсація за щорічні відпустки працівникам, які працюють (перебувають у відряджені) на територіях радіоактивного забруднення, і які надаються пропорційно відпрацьованому на цих територіях часу.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради УРСР (ВВР), 1991, № 16, ст. 200, Документ № 796-XII), працівникам, які здійснюють трудову діяльність або перебувають у відрядженні на територіях радіоактивного забруднення, надається щорічна відпустка пропорційно відпрацьованому часу.

Зокрема, для осіб, які працюють у зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, тривалість такої відпустки становить 44 календарні дні, водночас її загальна тривалість не може перевищувати 56 календарних днів.

Водночас, варто звернути увагу на Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 р. N 936.

Фінансова служба військової частини щомісяця 25-го числа подає до Управління соціального захисту населення м. Славутич Розрахунок видатків, пов`язаних із виплатою компенсацій та допомоги і наданням пільг відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (форма № 2).

Незважаючи на те, що кошти проходять через фінансову службу військової частини, вони не спрямовуються через Головне управління Національної гвардії України або Міністерство внутрішніх справ України, оскільки головним розпорядником цих коштів є Міністерство соціальної політики України. Отже, зазначені кошти не можуть вважатися такими, що підлягають виплаті роботодавцем у день звільнення, оскільки вони не є виплатами, що належать військовослужбовцю від підприємства, установи чи організації, в якій він проходив службу.

Їх фінансування та перерахування здійснюється Міністерством соціальної політики України та Управлінням соціального захисту населення м. Славутич через відповідні структурні підрозділи з питань соціального захисту населення.

Тому вважати день виплати таких коштів днем фактичного розрахунку військової частини НОМЕР_2 є неправомірним.

З наведених підстав представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

До суду 04 лютого 2025 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2024 року по 23.01.2025 року відповідно до ст. 117 КЗпП України та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2024 року по 23.01.2025 року відповідно до ст. 117 КЗпП України.

На обґрунтування заяви про уточнення позовних вимог позивач зазначив, що 23.01.2025 року на картковий рахунок позивача від відповідача знову надійшли кошти 23936,65 грн з коментарем «випл. Грош.компенсації за неотримане речове майно».

Таким чином, позивач зазначає, що з урахуванням останньої перерахованої суми, остаточний розрахунок при звільненні відповідачем проведено 23.01.2025 року.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 31.10.2024 року № 301 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення капітана ОСОБА_1 , 31 жовтня 2024 року.

Цим наказом наказано виплатити премію за особистий внесок у загальні результати служби з 01 по 31 жовтня 2024 року в розмірі 420 відсотків посадового окладу; грошову компенсацію за невикористані 15 календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік, 25 календарних днів за 2024 рік, 1 календарний день згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2024 рік.

У відзиві на позовну заяву зазначено, що 31 жовтня 2024 року ОСОБА_1 вчасно було виплачено суму 217 326,40 грн, що складається з грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який звільняється зі служби.

Своєю чергою, позивач зазначив, що 21.11.2024 року на його картковий рахунок надійшли кошти від відповідача у сумі 3656,31 грн з коментарем «заробітна плата», та 27.11.2024 року на картковий рахунок позивача надійшли кошти від відповідача у сумі 29550 грн з коментарем «заробітна плата»,та 13.12.2024 року на картковий рахунок позивача надійшли кошти від відповідача у сумі 986,58 грн з коментарем «заробітна плата», а також23.01.2025 року на картковий рахунок позивача від відповідача знову надійшли кошти 23936,65 грн з коментарем «випл. Грош.компенсації за неотримане речове майно».

На адресу відповідача був направлений адвокатський запит вих. № 555 від 11.12.2024 року з проханням надати відомості про нарахування грошового забезпечення, та повідомити причину затримки остаточного розрахунку та невиплати належних позивачу сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, та нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Листом від 24.12.2024 року відповідач повідомив представнику позивача, що виплата позивачу у сумі 29550 грн була проведена за неотримане речове майно та у зв`язку з тим, що основним розпорядником бюджетних коштів НГУ є Головне управління НГУ, дана виплата була нарахована із затримкою після надходження коштів до відповідача від розпорядника коштів.

Щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки у листі вказано, що військова частина не порушувала прав позивача щодо виплати коштів, оскільки основним розпорядником коштів Національної гвардії України є головне управління Національної гвардії України, а військова частина НОМЕР_2 має право розпоряджатись коштами після того як вони надійдуть в розпорядження, у зв`язку з цим виникла затримка з нарахуванням коштів на рахунок позивача.

Судом досліджена довідка № 174 від 13.12.2024 року за період з січня 2024 р. по грудень 2024 р. грошового забезпечення позивача.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 цього Закону військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Грошове забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України здійснюється в порядку та розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення резервістів Національної гвардії України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок продовольчого та речового забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України, а також грошової компенсації вартості за неотримані продукти харчування та речове майно визначаються відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (ч. 6,7 ст. 21 цього Закону).

Указом Президента України від 28 березня 2014 року № 346/2014 затверджено Положення про головний орган військового управління Національної гвардії України.

Згідно з цим указом, командувач Національної гвардії України користується щодо військовослужбовців Національної гвардії України повноваженнями, передбаченими для Міністра оборони України відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153. (далі, - Положення № 1153).

Відповідно до п. 242 Положення № 1153 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Повертаючись до обставин у цій справі, суд зазначає, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 31.10.2024 року № 301 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення капітана ОСОБА_1 , 31 жовтня 2024 року.

Таким чином, відповідно до приписів п. 242 Положення № 1153 позивач мав бути повністю забезпечений грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, 31 жовтня 2024 року, тобто на день його звільнення з військової служби.

У відзиві на позовну заяву зазначено, що 31 жовтня 2024 року ОСОБА_1 вчасно було виплачено суму 217 326,40 грн, що складається з грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який звільняється зі служби.

Однак, як було встановлено, судом, 31 жовтня 2024 року позивачу не всі кошти перед звільненням були виплачені.

Так, 21.11.2024 року на його картковий рахунок позивача надійшли кошти від відповідача у сумі 3656,31 грн з коментарем «заробітна плата», 27.11.2024 року на картковий рахунок позивача надійшли кошти від відповідача у сумі 29550 грн з коментарем «заробітна плата», 13.12.2024 року на картковий рахунок позивача надійшли кошти від відповідача у сумі 986,58 грн з коментарем «заробітна плата», а також 23.01.2025 року на картковий рахунок позивача від відповідача знову надійшли кошти 23936,65 грн з коментарем «випл. грош.компенсації за неотримане речове майно».

Таким чином, суд доходить висновку, що 31 жовтня 2024 року, у день звільнення позивача з військової служби, з ним не був здійснений повний розрахунок, та такий повний розрахунок був здійснений лише 23.01.2025 року.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Натомість врегульовано Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, яка неодноразово підтримана Верховним Судом (постанова від 04.12.2019 справа №825/66/16, постанова від 02.10.19 справа №817/1227/18, постанова від 10.09.2019 справа №814/2791/16, постанова від 19.06.2019 справа № 820/3312/17) за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює спірні відносини, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд дійшов висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби органів внутрішніх справ.

Також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, що була підтримана у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17, висловлено правову позицію, відповідно до якої статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тому суд доходить висновку, щодо застосування до спірних правовідносин статей 116, 117 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в редакції чинної на час звільнення позивача з військової служби, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, позивач має право на виплату середнього заробітку за затримку повного розрахунку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Тому, суд доходить висновку, що позовні вимоги є правомірними та належать задоволенню.

Посилання відповідача на те, що затримка у повному розрахунку відбулась через відсутність у розпорядженні відповідача коштів, відхиляються судом, оскільки закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, та гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Суд зазначає, що стаття 117 КЗпП України - це відповідальність, яка покладається на роботодавця за несвоєчасний розрахунок з працівником при звільненні.

Метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Також суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 39-41 постанови Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази, правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню.

У зв`язку з тим, що позов задоволено, сплачений судовий збір належить стягненню з відповідача на користь позивача

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2024 року по 23.01.2025 року відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2024 року по 23.01.2025 року відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко