Справа № 560/13487/23
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 листопада 2025 року

м. Київ

справа №560/13487/23

адміністративне провадження № К/990/47264/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Тацій Л. В.,

суддів: Рибачука А. І., Стеценка С. Г.

перевірив касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про перегляд рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2024 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, і

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначив, що має достатній та необхідний стаж роботи, що дає йому право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, а тому відмова відповідача у призначенні такої пенсії у зв`язку з неможливістю зарахування вказаних періодів роботи до пільгового стажу по Списку № 2 є незмістовною, оскільки у трудовій книзі щодо вказаних періодів роботи наявні усі необхідні записи, які є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу. За викладених обставин просить задовольнити позов.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 02 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року, позовні вимоги задовольнив частково:

- визнав протиправними дії Гу ПФУ у Хмельницькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи періоди його роботи з 22 серпня 1992 року по 15 травня 1995 року, з 01 січня 1993 року по 31 січня 1993 року, з 01 квітня 1994 року по 31 травня 1994 року, з 01 вересня 1995 року по 31 жовтня 1995 року, з 01 лютого 1996 року по 30 червня 1996 року, з 01 вересня 1996 року по 31 січня 1997 року, з 01 березня 1997 року по 31 травня 1997 року, з 01 вересня 1997 року по 31 березня 1998 року, з 01 червня 1998 року по 31 жовтня 1998 року, з 01 грудня 1998 року по 31 грудня 1998 року, з 01 березня 1999 року по 02 вересня 2004 року за професією електрозварювальника ручного зварювання у Хмельницькому спеціалізованому управлінні Стальконструкція №129 (дочірнє підприємство Хмельницьке спеціалізоване управління Стальконструкція №129 ВАТ Центростальконструкція);

- визнав протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №10 від 03 січня 2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2;

- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 22 серпня 1992 року по 15 травня 1995 року, з 01 січня 1993 року по 31 січня 1993 року, з 01 квітня 1994 року по 31 травня 1994 року, з 01 вересня 1995 року по 31 жовтня 1995 року, з 01 лютого 1996 року по 30 червня 1996 року, з 01 вересня 1996 року по 31 січня 1997 року, з 01 березня 1997 року по 31 травня 1997 року, з 01 вересня 1997 року по 31 березня 1998 року, з 01 червня 1998 року по 31 жовтня 1998 року, з 01 грудня 1998 року по 31 грудня 1998 року, з 01 березня 1999 року по 02 вересня 2004 року за професією електрозварювальника ручного зварювання у Хмельницькому спеціалізованому управлінні Стальконструкція №129 (дочірнє підприємство Хмельницьке спеціалізоване управління Стальконструкція №129 ВАТ Центростальконструкція);

- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 грудня 2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 2, з врахуванням висновків суду щодо зарахування до стажу позивача періоду його роботи з 22 серпня 1992 року по 15 травня 1995 року, з 01 січня 1993 року по 31 січня 1993 року, з 01 квітня 1994 року по 31 травня 1994 року, з 01 вересня 1995 року по 31 жовтня 1995 року, з 01 лютого 1996 року по 30 червня 1996 року, з 01 вересня 1996 року по 31 січня 1997 року, з 01 березня 1997 року по 31 травня 1997 року, з 01 вересня 1997 року по 31 березня 1998 року, з 01 червня 1998 року по 31 жовтня 1998 року, з 01 грудня 1998 року по 31 грудня 1998 року, з 01 березня 1999 року по 02 вересня 2004 року за професією електрозварювальника ручного зварювання у Хмельницькому спеціалізованому управлінні Стальконструкція №129 (дочірнє підприємство Хмельницьке спеціалізоване управління Стальконструкція №129 ВАТ Центростальконструкція).

В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

ГУ ПФУ в Хмельницький області не погодилося з рішеннями судів попередніх інстанцій і через підсистему «Електронний суд» подало касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Підставами для касаційного оскарження ГУ ПФУ в Хмельницькій області називає передбачені пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки, на переконання скаржника, щодо правильного застосування норм матеріального права до спірних правовідносин нема висновку Верховного Суду, який би сформулював правничу позицію про те, як мають застосовуватися норми права в подібних правовідносинах.

Хоча за видовими ознаками ця справа відноситься до справ незначної складності, які у зв`язку з цим за процесуальним законом не належать до тих, які підлягають такому оскарженню, але скаржник з посиланням на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України намагається довести, що судові рішення у цій справі мають отримати касаційний перегляд, бо порушені у цій справі питання мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Верховний Суд проаналізував доводи, викладені у касаційній скарзі, і дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює принцип забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

З наведеними конституційними приписами кореспондується стаття 13 КАС України та стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Також частиною третьою статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 334 цього Кодексу, коли нема підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), та у разі, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, віднесено до категорії справ незначної складності.

Отже, процесуальний закон встановив, що не всі судові рішення судів попередніх інстанцій можуть бути предметом касаційного перегляду, передбачив, які справи, за якими критеріями (значеннєвими властивостями) відносяться до категорій справ, які не підлягають касаційному оскарженню та водночас запровадив умови, за об`єктивного існування яких справи, які не підлягають касаційному оскарженню (справи незначної складності, інші справи, розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, тощо), таки можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції, якщо можливість такого оскарження обумовлюється фундаментальною значимістю наслідків касаційного перегляду для формування практики застосування відповідних правних норм, або сама справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, або є інші встановлені законом передумови для відкриття касаційного провадження.

Те, що вищезазначені обставини є та, відповідно, дають право на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, ухвалених за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), насамперед має аргументувати та обґрунтувати особа, яка подає касаційну скаргу.

Ці критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

З тексту касаційної скарги та змісту оскаржених судових рішень, які викладені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з логічних та сутнісних акцентів касаційної скарги простежується, що спірні правничі відносини в цій справі виникли щодо правильності обчислення, перерахунку, виплати та одержання пенсійних виплат. Тобто, предметом оскарження у цій справі властиво є дії (бездіяльність) органу виконавчої влади, яким є пенсійний орган, щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

За цими значеннєвими критеріями заявлений у цій справі спір є спором, який стає предметом справи, котра, як згадано вище, за пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України відноситься до справ незначної складності і воднораз до тієї категорії справ, які за законом не підлягають касаційному перегляду.

Хмельницький окружний адміністративний суд здійснював розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Позатим скаржник ? ГУ ПФУ в Хмельницькій області, не заперечуючи, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі, які не задовольняють його як відповідача, не підлягають касаційному оскарженню, з посиланням на одну з визначених підпунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України умови прийняття касаційної скарги вважає, що подання цієї касаційної скарги виправдовується наявністю особливих, виняткових спірних правничих відносин, касаційний перегляд яких має (матиме) фундаментальне (прикладне) значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що призводить до значного числа скарг на такі рішення у подібних справах, тощо.

Втім аргументація і обґрунтування касаційної скарги, підставова та юридична природа самого спору не дають причин стверджувати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовної практики, оскільки скаржник не розкрив (переконливо не мотивував, не продемонстрував), у чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Не вбачаються такі фактори й з обсягу та змісту спірних правовідносин, які виникли у цій справі.

Верховний Суд нагадує, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах обумовлюється характером (предметом) спірних правовідносин конкретної справи, зокрема: її значення для формування єдиної правозастосовної практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

До того ж треба додати, що за прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), зважаючи на особливий характер функції Верховного Суду як суду касаційної інстанції, Суд може визнати, що процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, вкотре беручи до уваги, що оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені у справі незначної складності, а передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку не встановлено (скаржник належним чином не обґрунтував, тощо), у відкритті касаційного провадження треба відмовити.

Керуючись статтями 3, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про перегляд рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2024 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала у справі набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не оскаржується.

Суддя-доповідач Л. В. Тацій

Судді: А. І. Рибачук

С. Г. Стеценко