Справа № 175/18039/24
Суддя: Озерянська Ж. М.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 6-а/175/2/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Озерянської Ж.М.,

за участю секретаря Рожкової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Слобожанське заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, про визначення порядку виконання судового рішення,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №747/0/15-23 від 25 липня 2023 року, з 07 серпня 2023 року змінено територіальну підсудність справ Краматорського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визначення порядку виконання постанови Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 2010 року в адміністративній справі № 2а-3774/2010, в якій просив суд встановити порядок виконання постанови Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 2010 року в адміністративній справі № 2а-3774/2010 про зобов`язання відповідача Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської Ради перерахувати та виплатити йому щорічну разову допомогу до 05 травня за 2010 рік згідно вимог частини 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням фактично отриманих сум.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну способу і порядку виконання судового рішення.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року Ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2025 року скасована. Справа повернута до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» №4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, що набрав законної сили 25 квітня 2025 року, найменування Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області змінено на «Дніпровський районний суд Дніпропетровської області».

ОСОБА_1 надав суду заяву про слухання справи за його відсутності.

Представник Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради просила суд розглянути справу за її відсутності в порядку письмового провадження.

За таких умов, враховуючи неявку учасників справи та їх заяви про слухання справи за відсутності сторін, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 2010 року:

«Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення коштів на відшкодування заподіяної ними шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо нездійсненню виплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги, як учаснику війни, в розмірі встановленому ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в виді восьмі мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Краматорської міської ради перерахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову допомогу до 5 травня за 2010 рік згідно вимог частини 5 статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту з урахуванням фактично отриманих сум.

Судові витрати - судовий збір у розмірі 3,40 грн. віднести за рахунок місцевого бюджету м. Краматорська Донецької області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити».

На виконання Постанови Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 2010 року, 08 лютого 2012 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №31196451.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як встановлено судом, протягом тривалого часу Постанова Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 2010 року залишалась без виконання, через що в цьому виконавчому провадженні №31196451 державним виконавцем було застосовано відповідні заходи, передбачені ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, постановою державного виконавця від 16 квітня 2019 року в порядку ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» через допущену бездіяльність з виконання Постанови Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 2010 року на боржника (Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради) було накладено штраф в сумі 5 100 грн., і зобов`язано виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Через деякий час, постановою державного виконавця від 02 травня 2019 року в порядку ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» в результаті повторно допущеної бездіяльності з виконання Постанови Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 2010 року на боржника було накладено штраф в сумі 10 200 грн.

Постановою державного виконавця від 02 травня 2019 року в порядку ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження № 31196451 було закінчено.

Заявник зазначає, що вжиті державним виконавцем заходи виявились неефективними, практично безрезультатними, і належних наслідків не мали, у зв`язку з чим навіть до теперішнього часу присуджені ОСОБА_1 грошові кошти боржником не виплачено, і ним вони не отримані. Таким чином, у даному випадку виникли обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення чи навіть взагалі роблять його неможливим.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що Постанова Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 2010 року у справі № 2а-3774/2010 не виконана суб`єктом владних повноважень. Будь-яких інших доказів, що спростовують вказані факти суду не надано.

Згідно із ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Приписами статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», встановлено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» №4094-ІХ від 21.11.2024 внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказаний закон набрав чинності 19.12.2024.

Так, частина третя статті 378 КАС України доповнена абзацом другим такого змісту:

«Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.».

Таким чином, законодавцем визначена, як самостійна підстава для зміни способу і порядку виконання судового рішення, як невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання відповідних соціальних виплат, протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням.

У цій категорії справ зміна способу і порядку виконання рішення можлива шляхом зміни «зобов`язання здійснити перерахунок та провести виплату за перерахованою грошовою допомогою» на «стягнення коштів із державного органу боржника».

Згідно із частинами першою та другою статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Частина третя статті 378 КАС України передбачає, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Під зміною способу і порядку виконання судового рішення розуміють застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб і порядок виконання рішення суду. При цьому під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб та наявність таких обставин має бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином, під зміною способу і порядку виконання судового рішення розуміють застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення визначеними способом і порядком. При цьому, зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Суд зауважує, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 23.06.2021 р. у справі N520/13014/20 вимога про стягнення заборгованості не дублює вимогу про зобов`язання нарахувати і виплатити заборгованість, ці вимоги є двома різними способами захисту порушеного права, які передбачають відмінний механізм виконання судових рішень; списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, відповідно до ч. 1 ст. 2 та ч. 1 ст. 3 Закону України від 05.06.2012 р. N 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права є вимога про стягнення коштів.

До того ж, у контексті застосування до спірних правовідносин принципу юридичної визначеності як невід`ємної складової проголошеного ст. 8 Конституції України верховенства права, суд доходить до переконання про те, що застосування такого способу захисту як стягнення заборгованості (стягнення коштів за боргом) у публічно-правових спорах може бути застосовано виключно у тому випадку, коли матеріали справи містять достатній обсяг об`єктивних даних, котрі поза розумним сумнівом доводять той факт, що майбутня подія виплати коштів позивачу з урахуванням обмеженості наданих у розпорядження суб`єкту владних повноважень публічних фінансових ресурсів об`єктивно не здатна призвести до погіршення правового становища інших громадян отримувачів поточних грошових платежів.

Разом із тим, суд бере до уваги, що виконання постановлених судових актів в адміністративних справах гарантовано ст. 55, п. 9 ч. 1 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних 1950 року, ч. 2 ст. 13 від 02.06.2016 р. N 1402-VIII Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 2 ст. 14, ч. 1 ст. 370, ч. 2 ст. 372 КАС України.

Статтею 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи наведені імперативні приписи ч.3 ст.378 КАС України суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення у цій справі.

Керуючись ст. 229, 246, 248, 370, 378 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, про визначення порядку виконання судового рішення задовольнити.

Змінити спосіб виконання Постанови Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 2010 року у справі №2а-3774/2010 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, третя особа Головне управління Державного казначейства Державного казначейства України у Донецькій області про визнання дій неправомірними та стягнення коштів на відшкодування заподіяної ними шкоди.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконкому Краматорської міської ради на користь ОСОБА_1 щорічну разову допомогу до 5 травня за 2010 рік згідно вимог частини 5 статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту з урахуванням фактично отриманих сум.

Ухвала суду за результатами розгляду питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ж.М. Озерянська