Справа № 460/17055/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2025 року м. Рівне №460/17055/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.12.2022 №1928 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 ».

Ухвалою суду від 22.09.2025 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу пропущений строк звернення; прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що відповідач під час проведення службового розслідування помилково встановив щодо нього факт про самовільне залишення військової частини, оскільки не врахував обставину про перебування на лікуванні у спірний період. Просить позов задовольнити повністю.

Військова частина НОМЕР_1 у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , зокрема у 2022 році проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 ; є учасником бойових дій.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2022 №7615, 01.09.2022 позивач отримав поранення: акубаротравма, ЗЧМТ під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони Батьківщини, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях України, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо у районі та в період здійснення зазначених заходів, а саме поблизу н.п. Авдіївка Донецької області близько 13:10 (01.09.2022). Відповідно до виписного епікриза із медичної карти стаціонарного хворого №1880 у в/ч НОМЕР_2 , ОСОБА_1 перебував в амбулаторно-клінічному закладі з (05)06.09.2022 по 12.09.2022. В подальшому, з 15.09.2022 по 26.09.2022 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2014.

Відповідно до відпускного квитка Військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2022 №1803, ОСОБА_1 з 11.11.2022 по 20.11.2022 було надано відпустку за сімейними обставинами терміном 10 діб, з строком прибуття 21.11.2022 до розташування підрозділу Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 (в стрій стати до 08.00). Відповідно до наявних відміток, позивач прибув в Рівненський гарнізон 11.11.2022, вибув 20.11.2022.

14.11.2022 позивач звернувся зі скаргами до кардіолога. 21.11.2022 позивач звернувся зі скаргами до невропатолога Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради.

22.11.2022 згідно з консультаційним висновком спеціаліста №5165 від 22.11.2022, лікаря-консультанта нейрохірурга, позивачу встановлено діагноз: вибухова травма на руках, черепномозгова травма, струс головного мозку (01.09.2022), відновний період. Розповсюджений остеохондроз хребта та інше. Рекомендації: комплексна терапія; МРТ, контроль середнього грудного відділу хребта 4-6 місяців.

24.11.2022 лікарем в/ч НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) позивачу надано направлення на стаціонарне лікування в неврологічне відділення.

В матеріалах справи наявна доповідь від 24.11.2022 по факту неприбуття позивача з відпустки.

24.11.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2022 №2529 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини позивачем.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.12.2022 №1928 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 » службове розслідування проведено на підставі вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за №1503/31371, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2022 за №2529 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини».

За змістом наказу від 14.12.2022 №1928 «21.11.2022 близько 08.00 в розташуванні 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , населений пункт АДРЕСА_2 був виявленим відсутнім без поважних причин водій 3 мінометного розрахунку 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 , який не прибув з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_1 , без поважних причин. В ході проведеного службового розслідування були встановлені причини та умови, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального Кодексу України водієм 3 мінометного розрахунку 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_1 ». Накладено дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у вигляді «суворої догани».

Матеріали службового розслідування надано Військовою частиною НОМЕР_1 у відповідь на адвокатський запит, що підтверджується листом від 30.08.2025 №2084/159/ НОМЕР_4 .

Відповідно до Епікризу №15914 виданого Комунальним некомерційним підприємством «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в ЦМЛ м.Рівне в відділенні загальної неврології з 24.11.2022 по 13.12.2022. На копії Епікризу №15914 наявна печатка медичної служби в/ч НОМЕР_1 та дата 23.02.2023.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2023 №75, ОСОБА_1 звільненого з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2023 №60-РС, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 16.03.2023.

11.09.2025 слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000763 від 15.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення), оскільки позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 16.03.2023.

Позивач не погоджується з встановленим відповідачем фактом самовільного залишення військової частини, тому звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 49 Конституції України визначає, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За змістом статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому, указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався та триває й на даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Згідно з частинами першою та другою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною першою статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Відповідно до частини другої цієї статті, проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. А частиною третьою цієї статті визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України №2232-XII, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення. Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини визначені Статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV.

Відповідно до статті 11 Статуту Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно зі статтею 14 Статуту Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до статті 16 Статуту Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV (далі Дисциплінарний статут).

За приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтею 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

А згідно з статтями 86-87 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Відповідно до статті 97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Отже, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.

Таким чином, підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок №608).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608, службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб. За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі- особи, які проводять службове розслідування).

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Згідно з пунктом 2 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, мають право:

запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування);

отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані);

з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування;

за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді;

ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування;

отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України;

проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Відповідно до Акту службового розслідування (Обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування):

«3.1. З пояснень військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , командира 2 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , лейтенанта ОСОБА_2 було з`ясовано що 21.11.2022 близько 21:00 надійшла доповідь від командира 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , лейтенанта ОСОБА_3 , що під час вечірньої перевірки особового складу в населеному пункті Авдіївка Покровського району Донецької області був відсутній водій 3 мінометного розрахунку 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 , який мав прибути з відпустки за сімейними обставинами. Через засоби зв`язку повідомив, що в нього погіршилося здоров`я та знаходиться в медичному закладі. Довідки, що надав не підтверджують госпіталізацію та стаціонарне лікування.

3.2. З пояснень військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , заступника командира НОМЕР_5 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_4 було з`ясовано, що 21.11.2022 водій 3 мінометного розрахунку 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 за допомогою інформаційного зв`язку повідомленнями через месенджер Viber, повідомив, що у зв`язку з відсутністю електроенергії не зміг зранку доповісти, що за станом здоров`я звернувся до госпіталю на огляд до нейрохірурга щодо доцільності проведення операції.

Після чого, я намагався зв`язатись телефонним зв`язком з солдатом ОСОБА_1 , проте він на телефонні дзвінки не відповів та в подальшому вів спілкування тільки повідомленнями в Viber. В вайбер скинув довідки, що проведено МРТ, консультаційні висновки спеціалістів, сімейного лікаря. А також скаржився, що в військовій частині не отримав належного лікування. Надав фото відпускного квитка з відмітками про прибуття та вибуття з Рівненського гарнізону. Проте довідки про перебування на стаціонарному лікуванні, а також інших документів, що підтверджують госпіталізацію з 21.11.2022 не надав. 23.11.2022 військовослужбовець повідомленням через Viber просив щоб йому надали направлення на лікування до Рівненського військового госпіталю через електронні засоби зв`язку. Йому було повідомлено, що військова частина направлення на лікування надає за погодженням з медичною частиною, військовослужбовцям, які перебувають в ній.

З 21.11.2022 по 04.12.2022, солдат ОСОБА_1 не надав документів стаціонарного лікування чи госпіталізації, а також інших повідомлень з ВСП чи військового комісаріату чи медичних закладів, не надходило.

3.3. Згідно відпускного квитка №1803 від 09.11.2022, надано відпустку за сімейними обставинами терміном 10 діб з 11.11.2022 по 20.11.2022 з строком прибуття 21.11.2022 до розташування підрозділу.».

Також у Акті зазначено, що відсутність позивача на службі без поважних причин призвели до зниження боєздатності 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 . Вина виражається у формі прямого умислу та особистої недисциплінованості. Своїми діями позивач порушив вимоги статей 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Суд зазначає, що за своєю суттю самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни.

При цьому, самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.

Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами.

Не вважається самовільним залишення військової частини за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування військової частини, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо.

Водночас, в будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром та встановлюються шляхом всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення.

Верховний Суд в постанові від 19.02.2020 по справі №813/1021/17 зазначив, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153/2008 у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 180 Положення №1153/2008 військовослужбовці мають право на відпустки.

А відповідно до пункту 189 Положення №1153/2008 після прибуття до місця проведення відпустки військовослужбовці зобов`язані стати на облік, а в разі вибуття - знятися з обліку в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України.

Як встановлено судом, відповідно до відпускного квитка Військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2022 №1803, ОСОБА_1 з 11.11.2022 по 20.11.2022 було надано відпустку за сімейними обставинами терміном 10 діб, з строком прибуття 21.11.2022 до розташування підрозділу Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 (в стрій стати до 08.00).

Відповідно до наявних відміток у відпускному квитку, позивач прибув в Рівненський гарнізон 11.11.2022, вибув 20.11.2022.

Отже, військовослужбовець ОСОБА_1 був зобов`язаний прибути 21.11.2022 до розташування підрозділу Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 (в стрій стати до 08.00).

За правилами абзацу першого пункту 191 Положення №1153/2008 відпустку може бути продовжено в разі затримки на шляху до місця проведення відпустки або неможливості виїзду з місця проведення відпустки внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу військовослужбовця, який прямує у відпустку або повертається з неї, на підставі документів, засвідчених посадовими особами, зазначеними в абзаці другому пункту 147 цього Положення, - на фактичний строк затримки, що підтверджується відповідними документами.

Згідно з абзацом другим пункту 147 Положення №1153/2008 у разі затримки в дорозі з незалежних від військовослужбовця причин він повинен отримати відповідну позначку в посвідченні про відрядження або довідку про причини затримки у військового коменданта на транспорті або начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи керівника районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та Севастополя (далі - територіальний центр комплектування та соціальної підтримки), а в разі їх відсутності - в адміністрації шляхів сполучення або місцевій державній адміністрації чи органі місцевого самоврядування, а також повідомити про затримку командира (начальника) військової частини, в якій він проходить військову службу.

Право продовження військовослужбовцю відпустки належить начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проведення відпустки. Про строки і причини затримки начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки негайно повідомляє командира (начальника) військової частини, з якої прибув військовослужбовець, і робить відповідну позначку у відпускному квитку (абзац другий пункту 191 Положення №1153/2008).

Відповідно до статті 12 Статуту Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника тощо).

На стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора). У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад. У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) до направлення пораненого військовослужбовця на лікування поза розташуванням військової частини, вона надсилається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до якого приписаний військовослужбовець, який отримав травму (каліцтво, поранення, контузію), протягом 30 днів з дня отримання травми (каліцтва, поранення, контузії) або протягом 30 днів з дня надходження відповідної вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки (стаття 260 Статуту Збройних Сил України).

Про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (стаття 261 Статуту Збройних Сил України).

Суд зауважує, що у відпускному квитку наявна відмітка, що позивач вибув з Рівненського гарнізону 20.11.2022, однак відсутні відмітки про затримку через хворобу.

21.11.2022, тобто у визначений час позивач до розташування підрозділу Військової частини НОМЕР_1 у Донецькій області не прибув.

Натомість, ОСОБА_1 не дотримуючись вищенаведеного встановленого порядку, 21.11.2022 звернувся зі скаргами до невропатолога КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради. 22.11.2022 отримав консультаційний висновок спеціаліста. 24.11.2022 лікарем в/ч НОМЕР_3 (Рівненський військовий госпіталь) позивачу надано направлення на стаціонарне лікування в неврологічне відділення. Відповідно до Епікризу №15914 виданого КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради, знаходився на стаціонарному лікуванні в ЦМЛ м.Рівне в відділенні загальної неврології з 24.11.2022 по 13.12.2022.

Відповідно до обставин справи, як зазначено у Акті, позивач через засоби зв`язку, зокрема повідомленнями через месенджер Viber повідомив, що в нього погіршилося здоров`я та звернувся до медичного закладу. Долучав довідки, що проведено МРТ, консультаційні висновки спеціалістів, сімейного лікаря. 23.11.2022 позивач повідомленням через месенджер Viber просив щоб йому надали направлення на лікування до Рівненського військового госпіталю через електронні засоби зв`язку.

Суд наголошує, що військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Право продовження військовослужбовцю відпустки належить начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проведення відпустки. Про строки і причини затримки начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки негайно повідомляє командира (начальника) військової частини, з якої прибув військовослужбовець, і робить відповідну позначку у відпускному квитку.

Однак, як свідчать матеріали справи позивач (як в період відпустки так і в подальшому) до ІНФОРМАЦІЯ_2 або до ТЦК та СП з приводу направлення на лікування не звертався.

Відповідно, відпустка у зв`язку з лікуванням йому не надавалась, а тому він був зобов`язаний вчасно прибути до розташування підрозділу Військової частини НОМЕР_1 у Донецькій області.

В свою чергу, відповідачем у Акті було правомірно зроблено висновки, що солдат ОСОБА_1 не надав документів стаціонарного лікування чи госпіталізації з 21.11.2022, а також інших повідомлень з ВСП чи військового комісаріату чи медичних закладів, не надходило.

Стосовно того, що самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем є кримінально карним діянням, то суд зауважує на тому, що повідомлення про виявлення ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, було надіслано до правоохоронних органів, і як вбачається з Витягу внесено до ЄРДР.

11.09.2025 слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000763 від 15.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, однак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (оскільки позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 16.03.2023).

Таким чином, та обставина, що в діяннях позивача відсутній склад злочину, відповідальність за який передбачена ст. 407 КК України, автоматично не спростовує той факт, що він самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 , що знайшло своє підтвердження в межах розгляду даної справи.

У сукупності вищенаведеного, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач самовільно залишив військову частину, поза встановленим законом порядком, доказів на підтвердження законності залишення позивачем військової частини не надано та матеріали справи не містять.

В свою чергу, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.12.2022 №1928 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 » прийнятий правомірно, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, а підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до положень частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В силу приписів частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

На переконання суду, позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки, факт наявності у позивача порушеного права не знайшов підтвердження у ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.12.2022 №1928 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 », відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 26 листопада 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 )

Суддя Н.В. Друзенко