Справа № 695/2511/25
Суддя: Середа Л. В.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2511/25

номер провадження 2-а/695/59/25

20 листопада 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участі: секретаря с/з Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Золотоноша адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, в якому просив:

- скасувати постанову ст. сержанта ВРПП Новомосковського РВП Дніпропетровська область Шпака Сергія Володимировича у справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 581831 від 15.01.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що 15 січня 2024 року поліцейським ВРПП Новомосковського РВП Дніпропетровської області, ст. сержантом поліції Шпаком С.В. винесено постанову серії БАД № 581831, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП із накладенням штрафу у розмірі 340.00 грн.

Підставою стало ніби-то невиконання позивачем вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» («Стоп») на 203 км автодороги Харків-Сімферополь під час керування автомобілем «Мерседес-Бенц Спринтер» (н.з. НОМЕР_1 ).

Позивач вважає дану постанову незаконною та необґрунтованою, оскільки вона винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме статей 245, 251, 280 КУпАП. Позивач наполягає, що він виконав вимогу знаку «Стоп» на під`їзді до блокпосту. Працівником поліції на прохання позивача було продемонстровано відеозапис, який, однак, не зафіксував факту проїзду без зупинки, що прямо підтверджує відсутність події та складу адміністративного правопорушення, як того вимагає ст. 247 КУпАП.

Відповідач, натомість, не дослідив повно та об`єктивно обставини справи, не встановив суб`єктивну сторону правопорушення (вину) та притягнув позивача до відповідальності за відсутності належних та допустимих доказів, що підтверджують факт проїзду без зупинки.

Також позивач зазначає, що оспорювана постанова працівником поліції була винесена за його відсутності та не дивлячись на його заперечення, копію постанови позивач не отримував ні на місці, ні поштою, і дізнався про накладене стягнення лише 29.06.2025 року з виконавчих документів, а тому просить суд поновити пропущений процесуальний строк на оскарження.

Ухвалою судді від 13.06.2025 поновлено строк на оскарження вказаної постанови та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.07.2025 замінено відповідача у справі на Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, якому надано строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, а також документи, що підтверджують надіслання відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

19.08.2025 на адресу суді надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області заперечує проти позову ОСОБА_1 про скасування постанови серії БАД № 581831 від 15.01.2024 р. та вважає вимоги позивача необґрунтованими. Поліцейський ВРПП Новомосковського РВП діяв у межах наданих йому статтею 222 КУпАП та статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» повноважень, які включають розгляд справ про порушення ПДР, зокрема передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП. Постанова винесена на місці вчинення правопорушення, як того вимагає Інструкція МВС № 1395, і належним чином зафіксувала порушення позивачем п. 33 ПДР: водій не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено». Таким чином, у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення. Пояснення позивача про відсутність вини розцінюються як спроба уникнути законної адміністративної відповідальності, оскільки обов`язок неухильно дотримуватись вимог Правил дорожнього руху покладено на всіх учасників дорожнього руху (ч. 5 ст. 14 Закону «Про дорожній рух»).

Постанову вважає законною та такою, що відповідає вимогам статті 283 КУпАП. При розгляді справи поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини та роз`яснено його права, що підтверджує дотримання процесуальних норм. Щодо доказів: згідно зі ст. 251, 252 КУпАП, оцінка доказів ґрунтується на внутрішньому переконанні посадової особи. Надати суду відеозапис із нагрудної камери, як доказ, неможливо у зв`язку з тим, що згідно з Інструкцією МВС № 1026 термін його зберігання (30 діб) минув. Відсутність відеофайлу не може автоматично спростовувати факт правопорушення, належно зафіксований у постанові. Оскільки відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України), підстави для скасування постанови відсутні.

У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача.

Суд всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті на предмет їх належності, допустимості, достовірності у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

З копії наданої позивачем постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №581831, від 15.01.2024 вбачається, що поліцейським ВРПП Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим сержантом поліції Шпаком С.В. зафіксовано, що 15.01.2025 о 13:20 год., на 203 км автодороги Харків-Сімферополь, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Мерседец- Бенц спринтер, д/н НОМЕР_1 , не виконав вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», проїхав та не зупинився, чим порушив п. 33 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, в наслідок чого ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення , а саме штраф в розмірі 340.00 грн.

Вказана постанова не містить підписів ОСОБА_1 , а в самій постанові зазначено, що ОСОБА_1 від підпису постанови відмовився.

У графі вказаної постанови «копію постанови надіслано рекомендованим листом» будь-які відмітки відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України встановлено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Матеріали справи свідчать, що оскаржувану постанову позивачем не отримано під час її складення. Відомостей про направлення копії постанови поштою у постанові не вказано, відповідачем такі дані не надано.

За ст. 279-1 КУпАП днем отримання постанови про накладення адміністративного стягнення є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову в її отриманні. У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме позивач відмовлявся від отримання постанови при її складанні та був обізнаний про її наявність та зміст, порядок та строки оскарження, матеріали справи не містять.

Відповідачем твердження позивача про те, що він дізнався про існування оспорюваної постанови лише від Золотоніського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області, де й отримав копію вказаної постанови не спростовані, доказів вручення постанови раніше за вказану позивачем дату не надані. Відтак, у суду відсутні підстави для висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

За змістом ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (зокрема порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 січня 2001 року № 1306 (надалі ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Підпункт «2.2» пункту 33 ПДР встановлює, що Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою..

Статтею 258 КУпАП передбачено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853).

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Надані суду матеріали свідчать про складення відповідачем постанови відносно позивача та відсутність складеного протоколу, що відповідає нормам пункту 4 Інструкції, ч. 2 ст. 258 КУпАП.

Водночас, за ч.ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що хоча посадовою особою відповідача протокол про адміністративне правопорушення не складався на підставі ч. 2 ст. 258 КУпАП, однак це не звільняє відповідача від обов`язку довести законність та обґрунтованість прийнятого рішення.

Так, відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до основних положень про докази, закріплених у КАС України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратори та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, який зберігається в органі, підрозділі поліції.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних беззаперечних доказів того, що позивач порушив вимоги Правил дорожнього руху, заперечення позивача щодо відсутності в його діях порушень ПДР, нічим не спростовані.

Як зазначено вище адміністративне судочинство ґрунтується на особливому розподілі обов`язку доказування. Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, саме суб`єкт владних повноважень (відповідач) зобов`язаний довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності. Однак, відповідач, посилаючись у відзиві лише на загальні норми ЗУ «Про Національну поліцію» та КУпАП, не виконав свого прямого обов`язку щодо належного доведення вини, обмежившись лише запевнянням у правомірності дій працівника поліції.

Суд не може ухвалити рішення про законність притягнення особи до адміністративної відповідальності, ґрунтуючись виключно на тому, що суб`єкт владних повноважень запевняє, що дії його працівника були правомірними. Постанова про адміністративне правопорушення, хоча й є первинним доказом, потребує додаткового підтвердження фактичних обставин іншими доказами, зокрема у випадку наявності заперечень позивача щодо суті правопорушення. Відповідач не надав жодних об`єктивних доказів (фотофіксації, показань свідків, рапорту чи іншого, крім самої оскаржуваної постанови), які б спростовували доводи позивача про те, що він фактично виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено».

Посилання Відповідача на те, що відеозапис із нагрудної камери поліцейського було знищено через закінчення 30-денного терміну зберігання згідно з Інструкцією МВС № 1026, не може бути виправданням відсутності доказів вини позивача.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, відповідачем не надано суду жодних беззаперечних доказів того, що позивач порушив вимоги Правил дорожнього руху, заперечення позивача щодо порушень, допущених при складанні постанови посадовою особою відповідача нічим не спростовані. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що жодних доказів до постанови не долучалося.

Таким чином, у цьому випадку, у суду відсутня будь-яка доказова база про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка, як наслідок, обґрунтовувала б правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що свідчить про незаконність прийнятої відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення та необхідність її скасування.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити, скасувати постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та, в порядку п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Інші доводи та аргументи сторін, покладені в обґрунтування заяв по суті справи, як самі по собі так і у своїй сукупності не мають наслідком задоволення позовних вимог або відмову у них, а тому не аналізуються судом при ухваленні рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням, копія якого міститься в матеріалах справи, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору.

При цьому суд враховує ту обставину, що відповідачем є Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яке фінансується з державного бюджету.

У зв`язку із зазначеним, суд вважає, що судові витрати у цій справі слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 6, 19, 77, 90, 159, 241-246, 268-272, 286, 293 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 581831 від 15.01.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень 00 копійок та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Середа Л.В.