Справа № 460/11208/25
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2025 року м. Рівне №460/11208/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді К.М.Недашківської, розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі Позивач) до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі Відповідач), в якому Позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України дій, оформлене протоколом № 4/2025 від 27.01.2025 в частині відмови у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 ; зобов`язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України надати статус учасника бойових дій ОСОБА_1 .

Стислий виклад позиції Позивача.

Позивач зазначає, що листом Адміністрації Держспецзв`язку від 04.02.2025 за №12/02/02 3053/2025/ВН на адресу начальника 4-го територіального вузла урядового звязку Держспецзв`язку було повідомлено, що 27 січня 2025 року Комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі Комісія) на черговому засіданні розглянуто документи щодо визнання учасниками бойових дій, поданих заявниками з числа військовослужбовців 4-го територіального вузла урядового зв`язку Держспецзв`язку. Адміністрація Держспецзв`язку повідомила, що капітану ОСОБА_1 відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку із відсутністю правових підстав для надання такого статусу. Капітану ОСОБА_1 видано довідку у формі Додатку 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, яка підтверджує, що він дійсно в період з 27.02.2022 по 06.05.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи на території Рівненської області. Однак, рішенням Комісії відмовлено у наданні такого статусу. В протоколі засідання Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України від 27.01.2025 № 4/2025 зміст документів, поданих щодо капітана ОСОБА_1 під сумнів не ставився. Відповідач, всупереч вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, прийняв спірне рішення, взагалі не обґрунтувавши та не зазначивши підстав відмови, зокрема і підставу відмови з посиланням на норму чинного законодавства. Тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Стислий виклад заперечень Відповідача.

Відповідач зазначає, що капітан ОСОБА_1 проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Начальник 4 ТВУЗ Держспецзв`язку супровідним листом від 26.12.2024 № 55/10-2115дск (вх. Адміністрації Держспецзв`язку від 28.12.2024 № 5605ДСКВ) надіслав до Адміністрації Держспецзв`язку документи для розгляду Комісією з метою визнання учасниками бойових дій військовослужбовців 4 ТВУЗ, зокрема ОСОБА_1 . За відсутності підстав надання статусу учасника бойових дій Комісія повертає документи до підрозділів Держспецзв`язку з метою їх подальшого доопрацювання та повторного подання на розгляд Комісії протягом 10 календарних днів. Засідання Комісії відбулося 27.01.2025, на якому було прийняте рішення щодо відмови у наданні статусу учасника бойових дій позивачу. Таким чином Комісією дотримано вимоги пункту 9 розділу ІІІ Положення про комісію щодо розгляду та прийняття рішення про надання або відмову у наданні статусу учасника бойових дій. Реалізуючи право бути розглянутим на засіданні Комісії, начальником 4 ТВУЗ додатково надано супровідним листом від 16.01.2025 № 55/10-152дск (вхідний № 287ДСК/В від 18.01.2025 додаткові матеріали: витяг з журналу обліку розпоряджень та донесень (інв. №43т), витяг з Бойового розпорядження з урядового зв`язку 4 ТВУЗ Держспецзв`язку № 1 від 27.02.2022, при цьому ним не наведено жодних додаткових відомостей щодо участі позивача у бойових діях. За результатами розгляду та дослідження Комісією документів щодо позивача, та відсутність будь-яких додаткових відомостей, Комісією було прийнято правоможне рішення щодо відмови у наданні статусу учасника бойових дій позивачу, яке було оформлене Протоколом засідання Комісії від 27.01.2025 № 4/2025. Повідомлення про прийняте рішення Комісії про відмову у наданні статусу учасника бойових дій позивачу було надіслано до 4 ТВУЗ у встановленому порядку. Таким чином, Комісією в законний спосіб, який не суперечить жодному акту законодавства, що регулює правовідносини в зазначеній сфері, було досліджено документи та прийнято рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій позивачу. Просив відмовити Позивачу у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 07.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

За правилами частини п`ятої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та з`ясувавши всі обставини, які мають правове значення для вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

19.12.2024 4 ТВУЗ Держспецзв`язку оформлена Довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №55/10-2275, відповідно до якої ОСОБА_1 в період з 27.02.2022 по 06.05.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи на території Рівненської області (далі Довідка №55/10-2275) (а.с. 30).

Підстави, зазначені в Довідці №55/10-2275: бойове розпорядження від 27.02.2022 №1, розпорядження штабу від 27.02.2022 №501/7/1/83ДСК, витяг з Наказу від 27.02.2022 №5/ДСК, витяг з Журналу бойових дій інв. №239т, накази Головнокомандувача СЗУ від 30.03.2022 №101, від 01.04.2022 №102, від 30.04.2022 №125.

27.01.2025 Комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України оформлено Протокол №4/2025 (реєстр. №12/02-2488/2025/ВН) (далі Протокол №4/2025), із зазначенням:

ПОРЯДОК ДЕННИЙ: Про вивчення поданих начальником 4 ТВУЗ Держспецзв`язку документів щодо визнання військовослужбовців 4 ТВУЗ Держспецзв`язку, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, учасниками бойових дій;

ВИСТУПИЛИ: Полковник ОСОБА_2 поінформував Комісію персонально по військовослужбовцях НОМЕР_1 ТВУЗ Держспецзв`язку та про документи для надання статусу учасника бойових дій, а саме: довідки про безпосередню участь військовослужбовців 4 ТВУЗ Держспецзв`язку в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; витяги з Журналу бойових дій 4 ТВУЗ Держспецзв`язку про безпосередню участь військовослужбовців НОМЕР_1 ТВУЗ Держспецзв`язку в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; наказ 4 ТВУЗ Держспецзв`язку; витяги з наказів Головнокомандувача Збройних Сил України про визначення районів ведення бойових дій;

Капітан ОСОБА_1 Інженер I категорії станції Д-14МУ першого вольового вузла зв`язку другої групи вузлів зв`язку 4 Територіального вузла урядового зв`язку Держспецзв`язку; терміни перебування в районах проведення бойових дій: 27.02.2022 06.05.2022; відомості про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України: брав участь в організації урядового зв`язку командувачу Оперативного угруповання військ «…» у районах н.п. «…»; підстава: довідка від 19.12.2024 №55/10-2275, Витяг з Журналу БД 4 ТВУЗ Держспецзв`язку (р.н. 55/10-2065/ДСК від 19.12.2024), Наказ 4 ТВУЗ Держспецзв`язку від 27.02.2022 №5/ДСК, Наказ Головнокомандувача ЗСУ від 01.04.2022 №102;

За результатами вивчення документів, поданих начальником 4 ТВУЗ Держспецзв`язку щодо визнання військовослужбовців 4 ТВУЗ Держспецзв`язку, які виконували (виконують) службові (бойові) завдання та брали (беруть) безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, учасниками бойових дій, Комісія вирішила:

визнати військовослужбовця 4 ТВУЗ Держспецзв`язку капітана ОСОБА_1 , який захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, учасником бойових дій:

за 0, проти 7, утрималися 1 (а.с. 26).

04.02.2025 Департаментом кадрової роботи та управління персоналом ДКП Адміністрації Держспецзв`язку сформований лист, адресований начальнику 4 ТВУЗ Держспецзв`язку, про те, що 27.01.2025 Комісією на черговому засіданні розглянуто документи щодо визнання учасниками бойових дій, поданих заявниками з числа військовослужбовців НОМЕР_1 ТВУЗ Держспецзв`язку (3 особи); повідомлено, що за результатами голосування Комісією у наданні статусу учасника бойових дій відмовлено, зокрема, капітану ОСОБА_1 (а.с. 42).

11.06.2025 Центральним юридичним управлінням Генерального штабу Збройних Сил України сформований лист №316/2835, адресований представнику Позивача, відповідно до якого надано скан-копії наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 30.03.2022 №101 та від 01.04.2022 №102 (а.с. 44).

11.06.2025 Департаментом соціального забезпечення Міністерства Оборони України сформований лист, адресований представнику Позивача, щодо надання окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 (а.с. 48).

19.06.2025 4 Територіальний вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України Держспецзв`язку листом «Про надання інформації» повідомив представника Позивача про те, що у запитуваній ним інформації: Бойове розпорядження від 27.02.2022 №1, Журнал обліку розпоряджень та донесень (інв. №43т): Розпорядження штабу від 27.02.2022, Наказ від 27.02.2022; Журнал бойових дій з 27.02.2022 по 23.03.2022; міститься інформація з обмеженим доступом (а.с. 24).

23.06.2025 Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України листом повідомила представника Позивача про те, що протоколом від 27.01.2025 №4/2025 відмовлено Позивачу у наданні статусу учасника бойових дій за відсутністю правових підстав для надання відповідного статусу після голосування за більшістю голосів присутніх на засіданні членів Комісії; до листа додано витяг з протоколу №4/2025 від 27.01.2025 (а.с. 25).

Позивач зазначає, що відмова у наданні йому статусу учасника бойових дій є протиправною, а рішення Комісії, оформлене Протоколом №4/2025, підлягає скасуванню.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення Протоколу №4/2025, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.

Нормативно-правовим актом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі Закон №3551-XII).

Відповідно до пункту 19) частини першої статті 6 Закону №3551-XII, учасниками бойових дій визнаються:

військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Порядок надання статусу учасника бойових дій (крім осіб, особливості набуття статусу учасника бойових дій якими визначені у статті 6-1 цього Закону) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України, а райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях - відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 затверджено Порядок

надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі Порядок №413).

Порядок №413 визначає процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

За приписами підпункту 4 пункту 4 Порядку №413, підставою для надання заявникам статусу учасника бойових дій є: для заявників з числа осіб, зазначених в абзаці першому пункту 19 частини першої статті 6 Закону (крім осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади), які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - довідка за формою згідно з додатком 6.

Для заявників з числа осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, зазначених в абзаці першому пункту 19 частини першої статті 6 Закону, які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку військовою агресією Російської Федерації проти України, - довідка за формою згідно з додатком 7.

Заявники, зазначені в абзаці першому цього підпункту, за власним бажанням можуть додавати інші документи, які містять докази та підтверджують факт виконання ними особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5 Порядку №413, для надання статусу учасника бойових дій документи подаються: командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації стосовно заявників, зазначених в пунктах 19 і 20 частини першої статті 6 Закону, або самостійно заявником з їх числа у разі неподання документів командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації.

За приписами пункту 8 Порядку №413, для надання статусу учасника бойових дій заявникам з числа осіб, зазначених у пункті 19 частини першої статті 6 Закону, які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій протягом 30 календарних днів з дня участі осіб у виконанні бойових (службових) завдань, у проведенні розвідувальних заходів, отримання травм (поранень, контузій, каліцтв) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу заявники, довідки за формою згідно з додатком 6 або додатком 7.

Як встановлено судом, 4 ТВУЗ Держспецзв`язку оформлена Довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №55/10-2275 від 19.12.2024 (Додаток 6 до Порядку №413), відповідно до якої ОСОБА_1 в період з 27.02.2022 по 06.05.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи на території Рівненської області.

Підстави, зазначені в Довідці №55/10-2275: бойове розпорядження від 27.02.2022 №1, розпорядження штабу від 27.02.2022 №501/7/1/83ДСК, витяг з Наказу від 27.02.2022 №5/ДСК, витяг з Журналу бойових дій інв. №239т, накази Головнокомандувача СЗУ від 30.03.2022 №101, від 01.04.2022 №102, від 30.04.2022 №125.

Зі змісту Протоколу №4/2025 вбачається, що документи щодо визнання Позивача учасником бойових дій були подані (сформовані) начальником 4 ТВУЗ Держспецзв`язку.

Відповідно до пункту 19 Порядку №413, рішення про надання (відмову у наданні) статусу учасника бойових дій приймається:

комісіями - стосовно заявників з числа осіб, зазначених у пунктах 19 і 20 частини першої статті 6 Закону;

міжвідомчою комісією - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання, та стосовно заявників з числа осіб, зазначених у пунктах 21 і 25 частини першої статті 6 Закону.

Відповідно до пункту 20 Порядку №413, Комісії розглядають документи, у разі потреби заслуховують пояснення заявників, стосовно яких вони подані, свідків та в місячний строк із дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав комісії повертають документи до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання та повторного подання на розгляд комісій протягом 10 календарних днів. Комісії подають на розгляд міжвідомчої комісії документи із спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання.

Наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 06.02.2019 №63 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2019 р. за № 210/33181) затверджено Положення про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та Інструкції про порядок видачі посвідчень учасників бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни - учасник бойових дій» і листів талонів на право одержання ветераном війни проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості у Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі Положення №63).

За правилами пунктів 1 та 2 Розділу II Положення №63, для надання статусу учасника бойових дій документи до Комісії подають керівники підрозділів Держспецзв`язку або самостійно заявники, їх законні представники або уповноважені особи у разі неподання документів керівниками підрозділів Держспецзв`язку.

Керівники підрозділів Держспецзв`язку своєчасно готують та подають на розгляд Комісії довідки, оформлені згідно з додатками 1, 4 або 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, разом з документами, зазначеними у пункті 1 розділу III цього Положення.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Розділу III Положення №63, Комісія приймає рішення про надання статусу учасника бойових дій на підставі: для заявників, які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - довідки за формою згідно з додатком 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій. Заявники, зазначені в абзаці першому цього підпункту, за власним бажанням можуть додавати інші документи, які містять докази та підтверджують факт виконання ними особисто або у складі підрозділу Держспецзв`язку бойових (службових) завдань.

За приписами пункту 24 Порядку №413, Комісія або міжвідомча комісія відмовляє заявнику в наданні статусу учасника бойових дій у разі:

1) відсутності правових підстав для надання статусу учасника бойових дій;

2) відсутності необхідних документів, визначених пунктом 4 цього Порядку;

3) подання недостовірної інформації;

4) наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення заявником умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину під час участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

У разі усунення виявлених підстав для відмови в наданні статусу учасника бойових дій заявник або уповноважена особа може повторно ініціювати винесення питання про надання зазначеного статусу (за процедурою, визначеною цим Порядком) на розгляд комісії шляхом подання заяви до керівника відповідного міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади чи іншого державного органу, в якому утворено комісію.

Рішення комісії або міжвідомчої комісії може бути оскаржене відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» та/або в судовому порядку.

Отже, норми пункту 24 Порядку №413 визначають виключний перелік підстав для відмови в наданні статусу учасника бойових дій:

1) відсутність правових підстав для надання статусу учасника бойових дій;

2) відсутність необхідних документів, визначених пунктом 4 цього Порядку;

3) подання недостовірної інформації;

4) наявність обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення заявником умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину під час участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Розділу IV. «Підстави для відмови у наданні статусу учасника бойових дій» Положення №63, комісія відмовляє заявнику у наданні статусу учасника бойових дій у разі:

1) відсутності правових підстав для надання статусу учасника бойових дій;

2) відсутності необхідних документів, визначених пунктом 1 розділу III цього Положення;

3) подання недостовірної інформації;

4) наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення заявником умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину під час участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

У разі усунення виявлених підстав для відмови у наданні статусу учасника бойових дій заявник, його законний представник або уповноважена особа може повторно ініціювати винесення питання про надання зазначеного статусу (за процедурою, визначеною цим Положенням) на розгляд Комісії шляхом подання рапорту (заяви) Голові Держспецзв`язку або посадовій особі, яка виконує його обов`язки.

Рішення Комісії про відмову у наданні заявнику статусу учасника бойових дій може бути оскаржене відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» та/або в судовому порядку.

Зазначений вище перелік підстав для відмови у наданні статусу учасника бойових дій також є вичерпним.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення, оформлене Протоколом №4/2025, не містить жодного опису підстави (підстав) для відмови Позивачу у наданні статусу учасника бойових дій.

У такому документі зазначено лише результати голосування членів Комісії з постановленого питання: визнати військовослужбовця 4 ТВУЗ Держспецзв`язку капітана ОСОБА_1 , який захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, учасником бойових дій: за 0, проти 7, утрималися 1.

Тобто, оскаржуване рішення не відповідає критерію «обґрунтованості» та «вмотивованості».

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо.

Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997.

За приписами статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

При цьому, рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте не на користь особи, повинне містити опис правових підстав для відмови.

Суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Натомість, оскаржуване рішення, оформлене Протоколом №4/2025, як акт індивідуальної дії, не містить жодного опису підстав для його прийняття та мотивів його прийняття.

Зазначене є самостійною та достатньою правовою підставою для визнання його протиправним та скасування.

Тому, заявлена позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Комісії, оформлене Протоколом № 4/2025 від 27.01.2025, в частині відмови у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 23 частини першої статті 4 КАС України, похідна позовна вимога вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

За правилами частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Отже, конструкцією цієї конституційної норми передбачено можливість застосування способів захисту права, в тому числі, не передбачених процесуальними нормами.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997.

За приписами статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в статті 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Це особливо стосується гарантій, закріплених ст. 6 Конвенції, з огляду на визначне місце, яке у демократичному суспільстві займають право на справедливий суд разом з усіма гарантіями за цією статтею (див. рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Альберт-Адам ІІ проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany) [ВП], заява №42527/98, п. 45). У п. 54 рішення у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland, заява №28249/95) Суд також погодився, що можуть бути справи, в яких майбутній позивач повинен мати попередній дозвіл до того, як йому дозволять процедуру подання позову (див. рішення суду у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom).

Стаття 13 Конвенції під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зміст адміністративної юстиції ефективний судовий захист від порушень у публічно-правових відносинах.

Загальні способи звернення до адміністративного суду та захисту права у публічно-правових відносинах визначені частиною першою статті 5 та частиною другою статті 245 КАС України.

Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, така особа має право звернутися до суду та просити про їхній захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

У даному випадку оскаржуване рішення, оформлене Протоколом №4/2025, визнано судом протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з підстав його невідповідності критеріям «обґрунтованості» та «вмотивованості»; оскаржуване рішення не містить жодного опису підстав для його прийняття та мотивів його прийняття.

Тобто, судом не надавалася оцінка оскаржуваному рішенню по суті підстав його прийняття (відмови), визначених пунктом 24 Порядку №413 (1) відсутність правових підстав для надання статусу учасника бойових дій; 2) відсутність необхідних документів, визначених пунктом 4 цього Порядку; 3) подання недостовірної інформації; 4) наявність обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення заявником умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину під час участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України), та пунктом 1 Розділу IV. «Підстави для відмови у наданні статусу учасника бойових дій» Положення №63 (1) відсутності правових підстав для надання статусу учасника бойових дій; 2) відсутності необхідних документів, визначених пунктом 1 розділу III цього Положення; 3) подання недостовірної інформації; 4) наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення заявником умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину під час участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України).

Тому, належним способом захисту прав та інтересів Позивача є зобов`язання Відповідача повторно розглянути документи щодо надання Позивачу статусу учасника бойових дій та прийняти відповідне рішення, яке відповідало б принципам «обґрунтованості» та «вмотивованості», з урахуванням висновків суду.

Щодо належності Відповідача в частині визнання суб`єктного складу учасників справи, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 Розділу I Положення №63, Комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі Комісія) створюється в Адміністрації Держспецзв`язку для розгляду матеріалів про визнання військовослужбовців Держспецзв`язку учасниками бойових дій.

За приписами пункту 10 Розділу I Положення №63, рішення з усіх розглянутих Комісією питань оформлюється протоколом. Протокол підписують голова Комісії або у разі його відсутності головуючий на засіданні Комісії, заступник голови Комісії, усі присутні на засіданні члени Комісії та секретар Комісії. У разі незгоди з прийнятим рішенням член Комісії у письмовій формі викладає свої заперечення, які додаються до протоколу засідання і є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 11 Розділу I Положення №63, протоколи Комісії та документи, на підставі яких Комісія прийняла рішення про надання, відмову у наданні або позбавлення заявників/громадян статусу учасника бойових дій, долучаються до відповідної номенклатурної справи, що ведеться у кадровому підрозділі Адміністрації Держспецзв`язку.

Отже, Відповідач - Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України є належним відповідачем у справі.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення, оформленого Протоколом №4/2025, в порядку статті 77 КАС України, а тому права та інтереси Позивача підлягають судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог частково.

Розподіл судових витрат.

У прохальній частині позову Позивач просить суд стягнути на його користь суму витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 грн 00 коп.

За приписами статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

За правилами частини третьої статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

За правилами частини сьомої статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами частини сьомої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За правилами частини дев`ятої статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Наведені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій № R(81)7Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) «Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя» (on measures facilitating access to justice), яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, яка виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, у тому числі, гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Також у пункті 4 цих Рекомендацій зазначено, що жодна зі сторін не повинна бути позбавлена можливості користуватися послугами адвоката.

У пункті 1 Резолюції № (78)8 Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) «Про безоплатну правову допомогу і юридичні консультації» (on legal aid and advice) зазначено, що ніхто не може бути в силу перешкод економічного характеру позбавлений можливості використання або захисту своїх прав у будь-яких судах, повноважних виносити рішення по цивільних, господарських, адміністративних, соціальних чи податкових справах. З цією метою кожна особа має бути наділена правом на необхідну правову допомогу в судовому провадженні. При розгляді питання, чи така допомога є необхідною, слід враховувати: а) фінансові можливості та зобов`язання відповідної особи; b) очікувані судові витрати.

Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані належні докази (документи), оформлені в установленому законодавством порядку.

Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд зазначає, що вартість послуг (робіт) адвоката розмір гонорару визначається двома способами: (1) фіксований розмір гонорару, який визначається під час укладення договору та зазначається безпосередньо у тексті такого договору (у такому разі оформлення додаткових документів щодо вартості послуг розміру гонорару не потребується); (2) розмір гонорару визначається на підставі договору та розрахунку вартості послуг шляхом оформлення актів, додаткових угод тощо.

Позивач надав суду документи на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката:

Договір про надання правничої допомоги від 11.06.2025, укладений з Адвокатським бюро «Офіс адвоката Ігоря Руденка»; пункт 3.1 Розмір гонорару визначається сторонами окремою додатковою угодою;

Ордер на надання правничої допомоги адвокатом Ігорем Івановичем Руденко Серії АІ №1937186;

Додаткова угода №1 від 30.06.2025 до Договору від 11.06.2025 розмір гонорару є фіксованим та становить 4000,00 грн;

Акт прийому наданих послуг від 30.06.2025.

У постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №813/481/18 міститься такий висновок: «Зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті».

У постанові Верховного Суду від 21.01.2021 (справа №280/2635/20, провадження №К/9901/29763/20) судова колегія зазначила, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст. ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2021 (справа № 159/5837/19, провадження № 61-10459св20) також міститься правовий висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Принцип повного відшкодування витрат на професійну правничу допомогу стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, ґрунтується на загальних принципах справедливості та компенсації в правовій системі, що є особливо важливим у публічно-правових спорах, де відповідачам, як правило, виступає держава в особі уповноважених нею суб`єктів владних повноважень.

Зазначений принцип допомагає взаємно збалансувати тягар витрат і забезпечити ефективний доступ до правосуддя, оскільки це дає можливість:

1) стимулювати справедливі судові процеси: якщо сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, може очікувати відшкодування витрат на адвоката, це стимулює її використовувати правові засоби та користуватися послугами адвокатів для ефективного представлення своїх інтересів у суді, що сприяє справедливому та рівноправному судовому процесу;

2) захистити право на доступ до правосуддя: гарантування відшкодування витрат на професійну правничу допомогу забезпечує можливість захисту особою своїх прав у суді, незалежно від її фінансового стану, що сприяє реалізації принципу рівності перед законом;

3) збалансувати інтереси сторін: відшкодування витрат на професійну правничу допомогу сприяє встановленню балансу інтересів сторін та дає змогу стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, компенсувати витрати, що виникли внаслідок необхідності захищати свої права в суді;

4) забезпечити судову ефективність: якщо сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, може очікувати відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, це сприяє ефективності судового процесу та робить його більш доступним та прозорим.

У даному випадку, заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 грн 00 коп є співмірною з критерією справи, складністю справи та значенню спору для сторони, тому така підлягає стягненню на користь Позивача.

При цьому, суд зазначає, що не зважаючи на задоволення позовних вимог частково, присудженню підлягає уся сума витрат у розмірі 4000 грн 00 коп, оскільки основна позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення задоволена судом, а похідна позовна вимога зобов`язального характеру вирішена із застосуванням належного способу захисту.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (вулиця Солом`янська, 13, місто Київ, 03110; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, оформлене Протоколом №4/2025 від 27.01.2025 (реєстр. №12/02-2488/2025/ВН від 28.01.2025), в частині відмови ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій.

Зобов`язати Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України повторно розглянути документи та матеріали щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 26 листопада 2025 року

Суддя К.М. Недашківська