Справа № 200/6335/24
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

27 листопада 2025 року Справа №200/6335/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання у справі ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №200/6335/24 вирішено, зокрема зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 29.01.2020 по 19.01.2022 грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, премії та одноразові додаткові види грошового забезпечення), виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набрало чинності 12.12.2024 відповідно до ухвали Першого апеляційного адміністративного суду.

25.12.2024 на виконання зазначеного вище рішення виданий виконавчий лист.

Листом від 08.07.2025 боржник повідомив ОСОБА_2 про направлення заявки на фінансування до забезпечувального фінансового органу, та про те, що після цільового фінансування кошти будуть перераховані на картковий рахунок.

10.09.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2024.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.09.2025 вирішено задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №200/6335/24; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати в місячний строк звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/6335/24.

17.10.2025 від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло клопотання про продовження процесуального строку для подання звіту про виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 17.10.2025 вирішено продовжити строк для подання звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №200/6335/24 та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати до 20.11.2025 звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №200/6335/24.

21.10.2025 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про накладення штрафу на керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі, визначеному законом, у разі відсутності станом на 17.11.2025 доказів виплати нарахованих сум.

17.11.2025 від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло клопотання про продовження процесуального строку для подання звіту про виконання судового рішення, в обгрунтування якого зазначено, що перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 19.01.2022 здійснено. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 направлена заявка на фінансування до забезпечувального фінансового органу, проте відповідь щодо цільового фінансування та виконання рішення суду не надходила.

20.11.2025 від ОСОБА_1 повторно надійшло клопотання про накладення штрафу на керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі, визначеному законом.

Розглянувши подані клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно з ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,- за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч.1. 2 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, ухвалою суду від 17.10.2025 продовжено строк для подання звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №200/6335/24 до 20.11.2025 у зв`язку з відсутністю надходження фінансування від розпорядника вищого рівня.

З поданого клопотання від 17.11.2025 вбачається, що на день його подання нараховані суми не виплачені через відсутність фінансування від розпорядника вищого рівня.

Суд ураховує, що відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.

Згідно зі ст.43 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України. Додаткове фінансування цих заходів може відбуватися за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до п.1.4, п.1.5 Положення про фінансове господарство військової частини ЗС України, затверджене наказом МО України від 12.11.2010 року № 590: головним розпорядником бюджетних коштів є МО України; начальники обласних ТЦК та СП є розпорядниками коштів третього ступеня; розпорядники коштів реалізують свої функції через департамент фінансів МО України, головне ФЕУ ЗС України; забезпечення коштами потреб здійснюється відповідними структурними підрозділами МО України, за якими закріплені статті видатків кошторису МО України.

Судом приймаються до уваги доводи відповідача про те, що для виконання рішення суду по зазначеній справі нарахована сума включено до основних заявок-розрахунків на фінансування для виплати грошового забезпечення, які направлені до забезпечувального фінансового органу.

Разом з тим, суд зазначає, що на даний час заборгованість на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/6335/24 є невиплаченою, що свідчить про невиконання зазначеного рішення суду в повному обсязі.

Відповідач не надав доказів на підтвердження того, що він після встановлення судового контролю у цій справі ініціював вирішення питання про забезпечення бюджетними асигнуваннями та коштами для виплати ОСОБА_1 заборгованості за рішенням суду.

Всупереч правилам пункту 6 частини 2 статті 382-2 КАС України у клопотанні відсутні відомості про орієнтовні строки виконання рішення суду та їх обґрунтування, відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення.

Суд вважає, що відповідач не довів вжиття достатніх й вичерпних заходів для виконання рішення суду в повному обсязі.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення нового строку для подання відповідачем звіту про виконання судового рішення в цій справі.

З огляду на зазначене суд вважає за необхідне продовжити строк для виконання рішення суду до 29.12.2025.

Що стосується клопотання ОСОБА_1 щодо накладення штрафу на керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі, визначеному законом, суд зазначає наступне.

Як було зазначено раніше, відповідно до ч. 2 ст. 382 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення ,штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, з аналізу наведеної норми судом зроблено висновок про те, що накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, та може бути застосовано судом виходячи із конкретних обставин справи та безпосередніх винних дій керівника.

Враховуючи передбачене у частині 5 статті 382-3 КАС України право суду звільнити керівника суб`єкта владних повноважень від сплати штрафу за невиконання судового рішення, яке стосується здійснення виплат з бюджету, суд не знаходить підстав для застосування такого виду відповідальності.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання про продовження процесуального строку для подання звіту про виконання судового рішення у справі №200/6335/24 задовольнити.

Продовжити строк для подання звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №200/6335/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати до 29.12.2025 звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №200/6335/24.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати суду докази ініціювання ним вирішення питання про забезпечення бюджетними асигнуваннями та коштами для виплати ОСОБА_1 заборгованості за рішенням суду у справі №200/6335/24.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовити.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв