Справа № 200/2551/25
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року справа №200/2551/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 р. у справі № 200/2551/25 (головуючий І інстанції Дмитрієв В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неврахування при розрахунку пенсії ОСОБА_1 , у загальний трудовий (страховий) стаж періоду роботи з 01.08.1983 по 01.09.1985, та неврахування в повному обсязі періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 30.06.2010, з 01.01.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2022 по 28.02.2022 (у разі встановлення Судом наявності відповідного Рішення (Розпорядження) визнати протиправним та скасувати відповідне Рішення (Розпорядження) відповідача);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 , у загальний трудовий (страховий) стаж період роботи з 01.08.1983 по 01.09.1985, та зарахувати у повному обсязі періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 30.06.2010, з 01.01.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2022 по 28.02.2022, та здійснити

перерахунок і виплату пенсії з урахуванням вказаних періодів з 09.10.2024 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неврахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 01.08.1983 по 01.09.1985, та неврахування в повному обсязі періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 30.06.201, з 01.01.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2022 по 28.02.2022.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.08.1983 по 01.09.1985, зарахувати у повному обсязі періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 30.06.2010, з 01.01.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2022 по 28.02.2022, та здійснити перерахунок і виплату пенсії, з урахуванням вказаних періодів з 09.10.2024.

Відповідач не погодився з рішеннями суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів зазначає, що за даними персоніфікованого обліку страхові внески сплачено не в повному обсязі за період з 01.01.2007 по 30.06.2010; з 01.01.2017 по 31.12.2017, у зв`язку з чим у відповідача були відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача ОСОБА_1 як повний місяць страхового стажу.

Крім того, для зарахування до загального страхового стажу періоду роботи з 01.08.1983 по 01.09.1985 у відповідача були відсутні підстави, оскільки в записі про звільнення в трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.03.1984 (ст 2-3) «Правкома Артемівського заводу з облицювання кольорових металів ім.Квірінга» не відповідає назві печатки на титульній сторінці (ст.1) «Завкома Артемівського заводу з облицювання кольорових металів ім.Квірінга».

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 .

Рішенням відповідача від 05.06.2023, ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.04.2022, що підтверджується матеріалами справи та не є спірним між сторонами.

Разом з тим, при призначенні пенсії до страхового стажу ураховано не всі періоди роботи та здійснення підприємницької діяльності, що змусило позивача звернутися 18.02.2025 через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України зі скаргою.

Листом від 17.03.2025 відповідач повідомив про зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності відповідно до розміру сплаченого єдиного внеску за такий період, а також про не зарахування періоду роботи з 01.08.1983 по 01.09.1985, згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки порушено пункт 2.12 Інструкції №58, а саме титульну сторінку трудової книжки завірено печаткою організації, однак записи про періоди роботи в ній відсутні.

Так, згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.03.1984 позивач у період з 01.08.1983 по 01.09.1985 працювала зав масовим відділом ДК (запис №1-2). Вказані записи засвідчені печаткою «Правкома Артемівського заводу з облицювання кольорових металів ім.Квірінга». Разом з цим, запис на титульній сторінці трудової книжки щодо її видачі засвідчений печаткою «Завкома Артемівського заводу з облицювання кольорових металів ім.Квірінга».

Згідно з розрахунком стажу (форма РС-право) вказаний період не зарахований до страхового стажу.

У період з 29.06.2004 по 18.12.2023 позивач здійснювала підприємницьку діяльність, що підтверджується, зокрема даними Реєстру застрахованих осіб (форма ОК-5), листом Головного управління ДПС у Донецькій області від 10.04.2024.

Так, згідно з листом Головного управління ДПС у Донецькій області від 10.04.2024 ОСОБА_1 з 29.06.2004 по 18.12.2023 здійснювала підприємницьку діяльність, з 01.01.2012 по 17.12.2023 застосовувала спрощену систему оподаткування, обрана 1 група 10% від мінімальної заробітної плати. При цьому зазначено, що за період з 2004 по 2011 роки надати інформацію щодо сплати податків не вважається можливим, у зв`язку з тим, що вказана інформація знаходилась на паперових носіях, проте місто Бахмут Донецької області є тимчасового окупованою територією.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 3-1 розділу XV Закону №1058-IV (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом №2148-VIII від 03.10.2017 року) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску);

2) проходження військової служби по 31 грудня 2017 року включно;

3) перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами з 1 січня 2004 року по 30 червня 2013 року включно;

4) перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 1 січня 2004 року до часу запровадження сплати страхових внесків (єдиного внеску) за жінок, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;

5) перебування у довготерміновому відрядженні працівників дипломатичної служби у період з 1 січня 2004 року по 30 квітня 2016 року, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру.

Також, за правилами частини 1, пункту а частини 2 статті 56, частини 1 статті 66 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788), який діяв у спірні періоди трудової діяльності позивача, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Щодо доводів апелянта, за даними персоніфікованого обліку страхові внески сплачено не в повному обсязі за період з 01.01.2007 по 30.06.2010; з 01.01.2017 по 31.12.2017, у зв`язку з чим у відповідача були відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з розрахунком стажу (форма РС-право) період з 01.05.2005 по 31.12.2008, з 01.02.2009 по 29.02.2020 (що включають спірні періоди з 01.01.2007 по 30.06.2010, з 01.01.2017 по 31.12.2017) зараховані до страхового стажу, загальний страховий стаж визначений як 31 рік 10 місяців 5 днів.

Визначений у формі РС-право стаж відповідає визначеному у рішенні про призначення пенсії стажу (31 рік 10 місяців 5 днів).

Проте, в формі РС-право, за період з 01.02.2009 по 29.02.2020 значиться інформація про стаж у розмірі 9 років 2 місяці 8 днів. Хоча фактично, між датами з 01.02.2009 по 29.02.2020 стаж роботи має становити 11 років 0 місяців 29 днів.

Отже, розрахунок РС-право суд не може взяти до уваги, як належний доказ розрахунку стажу позивача.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься витяг з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що містить відомості про стаж за місяць (кількість днів). Так, зокрема за 2007 2008 роки зараховано по 1 дню кожного місяця (12 днів за рік), за 2009 рік зараховано по 1 дню кожного місяця з лютого по жовтень (9 днів загалом), січень, листопад, грудень не зараховано, з січня 2010 року по червень 2010 року не зараховано, у січні 2017 року зараховано 15 днів, у лютому 2017 року зараховано 14 днів, з березня 2017 року по грудень 2017 року по 15 днів щомісяця, з січня 2022 року по 28.02.2022 зарахований повністю.

Отже, в матеріалах справи відсутні достовірні відомості про зараховані /не зараховані періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності.

При цьому, відповідач підтверджує, що період здійснення підприємницької діяльності зарахований до страхового стажу не повністю.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-ІV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Вказаними змінами законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.10.2018 у справі №643/20104/15-а, суд констатував, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду 14.02.2023 у справі №263/9178/17, від 17.01.2020 у справі №240/466/19.

Суд зазначає, що листом ГУ ДПС у Донецькій області від 10.04.2024 підтверджується факт здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 у період з 29.06.2004 по 17.12.2023, у період з 01.01.2012 по 17.12.2023 на спрощеній системі оподаткування, 1 група 10 % від мінімальної заробітної плати.

При цьому, податковий орган не зміг надати інформацію про систему оподаткування та сплату єдиного податку та єдиного внеску позивачем у період з 2004 по 2011 рік, у зв`язку з втратою податкової звітності на паперових носіях, оскільки приміщення Бахмутської ДПІ ГУДПС у Донецькій області знаходиться у м. Бахмуті Донецької області, яке наразі є тимчасово окупованим.

Разом з тим, в матеріалах справи та, зокрема у відповідача під час розгляду заяви про призначення пенсії, наявні Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно з якими період роботи з 01.01.2002 по 31.12.2010 обліковується за кодом типу ставки «6».

Згідно з постановами Правління ПФУ від 10.06.2004 № 7-6 «Про затвердження Порядку формування та подання органами ПФУ відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» та № 26-1 від 05.11.2009 «Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України» код 6 відноситься до категорії застрахованих осіб: Фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент). Коротка назва: ФО-СПД на ОСО.

Отже матеріалами справи підтверджується факт перебування позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності на спрощеної системі оподаткування.

Факт сплати страхових внесків також підтверджується відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5).

Таким чином, матеріали справи містять належні усі передбачені законодавством докази щодо підтвердження стажу позивача у період з 01.01.2007 по 30.06.2010, з 01.01.2017 по 31.12.2017.

Отже, періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 30.06.2010, з 01.01.2017 по 31.12.2017 протиправно не зараховані до страхового стажу позивача повністю.

Щодо доводів апелянта, що для зарахування до загального страхового стажу періоду роботи з 01.08.1983 по 01.09.1985 у відповідача були відсутні підстави, оскільки в записі про звільнення в трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.03.1984 (ст 2-3) «Правкома Артемівського заводу з облицювання кольорових металів ім.Квірінга» не відповідає назві печатки на титульній сторінці (ст.1) «Завкома Артемівського заводу з облицювання кольорових металів ім.Квірінга», суд зазначає наступне.

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.03.1984 позивач у період з 01.08.1983 по 01.09.1985 працювала зав масовим відділом ДК (запис №1-2).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачеві не зараховано період роботи з 01.08.1983 по 01.09.1985, оскільки в записі про звільнення в трудовій книжці позивача не відповідає назві печатки на титульній сторінці трудової книжки.

Так, запис про звільнення позивача (№2) засвідчений печаткою «Правкома Артемівського заводу з облицювання кольорових металів ім.Квірінга», при цьому на титульній сторінці трудової книжки міститься печатка «Завкома Артемівського заводу з облицювання кольорових металів ім.Квірінга».

На час заповнення належної позивачу трудової книжки НОМЕР_1 , була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162.

Згідно з п. 2.3. Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції № 162, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з 4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснювався в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців» (п. 8.1. Інструкції).

Згідно пункту 18. постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відмінності в печатці на титульній сторінці трудової книжки та в печатці, що засвідчує запис про звільнення з першого місця роботи («Правкома Артемівського заводу з облицювання кольорових металів ім.Квірінга» та «Завкома Артемівського заводу з облицювання кольорових металів ім.Квірінга») не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Наведене в повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.08.1983 по 01.09.1985, зарахувати у повному обсязі періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 30.06.2010, з 01.01.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2022 по 28.02.2022, та здійснити перерахунок і виплату пенсії, з урахуванням вказаних періодів з 09.10.2024.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 р. у справі №200/2551/25 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 р. у справі №200/2551/25 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко