Справа № 320/43303/25
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

18 листопада 2025 року справа №320/43303/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кушнова А.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Вадима В`ячеславовича про визнання протиправним та скасування висновку про вартість майна,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» звернулась ОСОБА_1 з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Вадима В`ячеславовича, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок про вартість майна від 09.07.2025, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №67306373.

Третьою особою у позові вказано - ОСОБА_3 .

Досліджуючи матеріали позовної заяви, суд зазначає таке.

Приписами пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Положеннями п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Слід зазначити, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), відповідно до статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами першою та другою статті 74 Закону №1404-VIII встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено у статті 287 КАС України та статті 74 Закону №1404-VIII, з аналізу яких випливає, що рішення, дії, бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення іншими особами, які не є сторонами виконавчого провадження, можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ.

Як вбачається з доданих до позовної заяви документів, позивачка є стороною у зведеному виконавчому провадженні №67306373, яке відкрито за виконавчим листом №757/40576/23-ц, виданим 17.06.2024 Печерським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Цикл Фінанс» три проценти річних та інфляційні витрати в сумі 589137,72 грн. (з яких: 3 проценти річних - 153757,65 грн.; інфляційні витрати - 435380,07 грн.) у зв`язку з невиконанням умов Кредитного договору №ML-015/002/2008 від 08 січня 2008 року та рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 червня 2010 року у справі №2-882/10 та судовий збір у розмірі 8837,07 грн.

13.06.2025 в ході проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №67306373 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим Вадимом В`ячеславовичем відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про опис та арешт майна боржника та направлено сторонам виконавчого провадження.

04.07.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим Вадимом В`ячеславовичем згідно із ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою призначено суб`єкта оціночної діяльності - фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 .

За результатами проведеної оцінки майна ФОП ОСОБА_2 складено звіт про оцінку від 09.07.2025, в якому об`єктом оцінки є часток житлового будинку загальною площею 69,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .

Відповідно до звіту про оцінку від 09.07.2025 ринкова вартість майна, отримана в результаті оцінки, без врахування ПДВ становить 257274,00 грн.

Позивачка, не погоджуючись з висновком про вартість майна, що міститься у звіті про оцінку від 09.07.2025, та з діями приватного виконавця щодо визначення вартості майна, звернулась до суду з даним позовом.

За змістом частин першої - третьої статті 57 Закону №1404-VIII визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

За приписами частини п`ятої цієї статті виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Системний аналіз норм статті 57 Закону №1404-VIII дає підстави для висновку, що законодавцем визначено наступні етапи здійснення оцінки майна боржника перед передачею його на реалізацію, у разі, коли сторони виконавчого провадження не дійшли взаємної згоди щодо вартості такого майна.

Зокрема, частина 4 цієї статті визначає, що виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна у разі, якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно.

Після отримання звіту про оцінку майна відповідного суб`єкта оціночної діяльності виконавець за правилами, визначеними частиною 5 статті 57 Закону №1404-VIII приймає рішення про визначення результатів визначення вартості чи оцінки майна та повідомляє про нього сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку.

В свою чергу, правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" 12 липня 2001 року №2658-III. (далі - Закон №2658-III)

Згідно із частиною четвертою статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (за змістом частини першої статті 10 і частини першої статті 11 Закону №2658-III).

Відповідно до статті 33 Закону №2658-III спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.

Водночас, статтею 32 Закону №2658-III передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. (частина перша статті 12 Закону №2658-III).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі №914/881/17 вказано, що за змістом статей 12, 33 Закону України від 12 липня 2001 року №2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Аналогічна позиція викладена також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі №640/11311/19 та від 02.06.2022 у справі №420/8811/20.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спір про визнання протиправним та скасування висновку про вартість майна від 09.07.2025, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №67306373, не може бути розглянутий у порядку адміністративного судочинства.

У позовній заяві позивачка із посиланням на частину 5 статті 57 Закону №1404-VIII зазначає, що законодавцем прямо передбачено можливість судового оскарження звіту про оцінку майна.

Зокрема, позивачка вказує, що згідно судової практики Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №461/4240/17 вона має право оскаржити оцінку майна в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

З цього приводу суд зазначає, що при вирішенні даного питання слід чітко розмежовувати поняття «звіт про оцінку майна, виготовлений суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання» та «визначення вартості майна державним виконавцем».

Як було зазначено вище, звіт про оцінку майна, виготовлений суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання за своїм змістом є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності та не є рішенням суб`єктам владних повноважень, не створює будь-яких правових наслідків для учасників виконавчого провадження, а тому не може бути предметом судового оскарження.

Натомість, визначення вартості майна виконавцем є процесуальною дією суб`єктом владних повноважень, спрямована на виконання визначених законом повноважень в частині реалізації арештованого майна, яка у відповідності до частини 5 статті 57 Закону №1404-VIII безпосередньо створює відповідні наслідки для сторін виконавчого провадження та може бути оскаржена до суду.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовних вимог, ОСОБА_1 просить суд визнати протиправним та скасувати висновок про вартість майна від 09.07.2025, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №67306373.

Позовні вимоги базуються на власній оцінці позивачем звіту про оцінку майна, який, за її твердженням, є необґрунтованим, сума оцінки майна - заниженою і не відповідає дійсності, що призвело до неправомірного використання виконавцем цього звіту під час здійснення виконавчих дій.

Позивачка фактично оскаржує звіт про оцінку від 09.07.2025 ФОП ОСОБА_2 , створений в процесі здійснення своїх функцій як суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, що, як зазначено вище, не може бути предметом судового оскарження.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

Враховуючи викладене суд вважає, що дану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, відповідно, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи (частина шоста статті 170 КАС України).

Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постановах від 11 листопада 2020 року у справі №9901/266/20 та від 14 вересня 2023 року у справі №990/73/23, звертала увагу, що поняття "справа, яку не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

У зв`язку з тим, що розгляд заявлених позовних вимог перебуває поза межами не лише юрисдикції адміністративних судів, а й не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачу до суду якої юрисдикції належить його вирішення, немає.

Керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №320/43303/25 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Вадима В`ячеславовича про визнання протиправним та скасування висновку про вартість майна.

2. Роз`яснити позивачу, що розгляд зазначених позовних вимог має здійснюватися у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

3. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

4. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) позивачу (його представнику), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Кушнова А.О.