Справа № 420/20107/24
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

26 листопада 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану" у повному розмірі додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, за період з 16.07.2022 по 13.10.2022 включно - протиправною;

- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім??ям під час дії воєнного стану" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100 000 гривень, за період з 16.07.2022 по 13.10.2022 включно з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою суду від 27 червня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України.

Ухвалою суду від 16.04.2025 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу п`ятиденний термін з дня отримання даної ухвали для надання заяви про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог що охоплюють спірний період з 19.07.2022 по 13.10.2022 із зазначенням обставин, які можуть бути враховані судом, як поважні для поновлення пропущеного строку та відповідних доказів.

22.04.2025 року позивач подав заяву про поновлення процесуального строку, обґрунтовану тим, що про порушення своїх прав він дізнався 23.05.2024, коли отримав від відповідача довідку про виплачену додаткову винагороду від 16.02.2024 № 292, та у місячний строк звернувся до суду із цим позовом (24.06.2024). Таким чином, на переконання позивача, перебіг строку звернення до суду починається з моменту отримання ним довідки про виплачену додаткову винагороду від 16.02.2024 № 292, яку він отримав засобами доставки 23.05.2024, що відповідає вимогам статті 122 КАС України та статті 233 КзпП України.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з урахуванням вказаних доводів позивача, суд враховує наступне.

Як встановлено судом та було зазначено в ухвалі від 16.04.2025 р., спір у цій справі виник у зв`язку із протиправною, на думку позивача, бездіяльністю відповідача щодо щодо нарахування та виплати позивачу за період з 16.07.2022 по 13.10.2022 додаткової винагороди збільшеної до 100 000 грн. згідно постанови КМ України №168 від 28 лютого 2022 року.

При цьому, питання перевірки дотримання позивачем строку звернення до суду стосується періоду з 19 липня 2022 року по 13.10.2022 р., який регулюється чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Так, за змістом частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це установлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день установити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Отже, на переконання суду початок перебігу строку звернення до суду у цій справі, з урахуванням частини першої статті 233 КЗпП України (у чинній редакції), слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, зокрема, це може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми тощо.

Такий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23, постановленій у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду.

В подальшому даний висновок Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду підтриманий Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18 квітня 2025 року по справі № 260/1955/24, від 24 червня 2025 року по справі № 480/10675/24 тощо.

Як убачається з матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №306 від 14.11.2022 р. ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу військової частини всіх видів забезпечення з 14.11.2022 р..

При цьому, матеріали справи містять довідку військової частини № НОМЕР_1 від 16.02.2024 № 292 про розмір виплаченої ОСОБА_1 додаткової винагороди.

Натомість, відповідачем не надано суду доказів щодо отримання позивачем на день виключення його зі списків військової частини інформації про фактичне нараховане та виплачене Позивачу грошове забезпечення з повним переліком усіх складових грошового забезпечення, як основних, так і додаткових.

Таким чином, слід вважати, то позивач дізнався про інформацію щодо обсягу і характеру виплачених йому сум додаткової винагороди з вказаної довідки, тобто 16.02.2025 р.

Враховуючи встановлені обставини справи та вказані правові висновки Верховного Суду, суд вважає, що в межах даних спірних правовідносин день, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів, є саме отримання від відповідача довідки від 16.02.2024 № 292 про розмір виплаченої ОСОБА_1 додаткової винагороди і як наслідок початком відліку тримісячного строку звернення до суду з цим позовом.

Таким чином, звернувшись до суду з вказаним позовом 25.06.2024 р. позивач не пропустив тримісячний строк звернення до суду, встановлений частиною першою ст. 233 КЗпП України.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 243, 248 КАС України, суд -

ухвалив:

Відмовити Військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні клопотання від 22.07.2024 р. про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Продовжити розгляд адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання..

Суддя В.А. Дубровна