Справа № 699/610/25
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 699/610/25 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова Г.М.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

за участі секретаря судового засідання Григор`єв С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 червня 2025 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 з вимогами до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Корсунь-Шевченківський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови про накладення штрафу по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт/ ОСОБА_1 ) звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач/ ІНФОРМАЦІЯ_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Корсунь-Шевченківський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 14 лютого 2025 року № 354, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ухвалою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 19 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав невідповідності вимогам статей 160, 161 та 123 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач не зазначив окремі обов`язкові реквізити позовної заяви (ідентифікаційні дані відповідача та третьої особи, інформацію щодо наявності оригіналів доказів, письмове підтвердження про відсутність інших тотожних позовів), не вказав підстав звільнення від сплати судового збору та не надав документа про його сплату, а також пропустив встановлений законом строк звернення до адміністративного суду без подання заяви про його поновлення.

На виконання вимог зазначеної ухвали ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції позовну заяву у новій редакції, в якій зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомості щодо електронного кабінету відповідача та третьої особи; щодо наявності у позивача оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. До позовної заяви додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 605, 60 грн.

Також позивачем додано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій просив поновити строк для оскарження постанови, оскільки постанова винесена за його відсутності. Зазначив, що копію постанови від 14 лютого 2025 року № 354 отримав у Корсунь-Шевченківському відділі державної виконавчої служби 08 квітня 2025 року, про що є відмітка на цій постанові державного виконавця Ємця Є.О.

Ухвалою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 червня 2025 року на підставі пункту 9 частини четвертої, частини п`ятої статті 169 КАС України позовну заяву ОСОБА_1 повернуто без розгляду. Мотивами її прийняття стало те, що позивач пропустив установлений частиною другою статті 286 КАС України десятиденний строк на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а наведені ним у заяві про поновлення строку доводи суд визнав непідтвердженими та неповажними, оскільки надана копія постанови № 354 від 14 лютого 2025 року з відмітками від 08 квітня 2025 року не містить однозначного підтвердження дати її отримання позивачем, що унеможливлює обґрунтоване поновлення процесуального строку та з урахуванням вимог статей 123, 169 КАС України зумовлює повернення позовної заяви без розгляду.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу, справу надіслати до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, неповне з`ясування судом обставин. Зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до питання повернення позовної заяви, не врахувавши надані докази та не забезпечивши повноцінний доступ до правосуддя. Отримання ним копії постанови від 14 лютого 2025 року саме 08 квітня 2025 року підтверджується відмітками державного виконавця, а тому строк звернення до суду слід було поновити. Суд безпідставно відмовився приймати позов, не надав можливості належним чином довести факт реального вручення постанови та подати додаткові докази. Таке повернення позову суперечить принципам статей 2, 5, 55 Конституції України та практиці ЄСПЛ, оскільки створює перешкоду у доступі до правосуддя та фактично позбавляє його права на судовий захист.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Надаючи правову оцінку наявності підстав для повернення позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України, частиною першою статті 5 якого передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частиною першою статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Позивачем оскаржено до суду постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП від 14 лютого 2025 року № 354.

Процесуальним законом встановлено на оскарження 10-денний строк з дня ухвалення такої постанови.

Відповідно до частин першої, другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

На підставі частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною першою статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

У заяві про поновлення строку позивач зазначив, що оскаржувана постанова була винесена у його відсутність і тривалий час залишалася йому невідомою. За його твердженням, фактично про існування постанови від 14 лютого 2025 року № 354 він дізнався лише 08 квітня 2025 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у Корсунь-Шевченківському відділі державної виконавчої служби, де на копії постанови містяться відповідні відмітки державного виконавця.

Позивач вказує, що саме з цієї дати він отримав інформацію про зміст та реквізити постанови. Після цього, діючи без зволікання, він звернувся до суду з позовом 17 квітня 2025 року.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції мав перевірити факт отримання позивачем копії постанови саме 08 квітня 2025 року, що він підтверджує матеріалами виконавчого провадження та відміткою державного виконавця.

Натомість суд обмежився формальним аналізом зовнішнього вигляду документа, не дослідивши обставини отримання постанови, порядок її направлення відповідачем та дотримання процедурних вимог КУпАП щодо повідомлення особи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів звертає увагу, що обов`язок належного доведення факту вручення постанови покладається на суб`єкта владних повноважень, а не на позивача, який оскаржує таке рішення.

Саме орган, який її виніс, повинен довести факт повідомлення особи про притягнення до адміністративної відповідальності, що відповідає вимогам статей 9 і 77 КАС України.

За відсутності доказів направлення або вручення постанови у строки, визначені законом, момент фактичного ознайомлення з нею у виконавчій службі є єдиною можливою та об`єктивно підтвердженою датою, з якої у позивача виникло право на її оскарження.

До того ж, діючи добросовісно і без зволікання після отримання інформації про постанову, позивач звернувся до суду у розумний строк, а тому висновок суду першої інстанції про безпідставне пропущення строку є необґрунтованим.

Сам по собі факт відсутності технічного запису «отримано» у тексті постанови не спростовує доказів, наданих позивачем, і не може перекреслювати його право на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України.

Неврахування судом першої інстанції обставин, які мають істотне значення для вирішення питання щодо поважності причин пропуску строку, свідчить про порушення приписів КАС України та принципу верховенства права, який вимагає забезпечення реального, а не формального доступу до правосуддя.

Практика ЄСПЛ, зокрема рішення «Устименко проти України», вимагає, щоб національні суди не застосовували процесуальні строки як перепону для реалізації права на суд, якщо особа діяла сумлінно та була позбавлена можливості дізнатися про рішення, яке її стосується.

Така правова позиція кореспондується з висновками Верховного Суду, зокрема викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 лютого 2024 року у справі № 990/270/23, де наголошено, що суди мають виходити не з формального підходу до обчислення строків, а досліджувати реальні обставини отримання рішення, що оскаржується, та забезпечувати пропорційність процесуальних обмежень.

Аналогічний підхід висловлено у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 813/3756/17, в якій наголошено, що відсутність належного доказу вручення рішення суб`єктом владних повноважень не може позбавляти особу можливості на ефективний судовий захист, а момент фактичного ознайомлення є відправною точкою для перебігу строку звернення до суду. Надаючи перевагу реальним обставинам, суди зобов`язані застосовувати принцип верховенства права та не допустити надмірного формалізму, який створює перешкоди у доступі до правосуддя.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за наявності сумнівів щодо фактичної дати отримання позивачем оскаржуваної постанови суд першої інстанції мав можливість та процесуальний обов`язок з`ясувати ці обставини у спосіб, передбачений КАС України, зокрема шляхом витребування у відповідача доказів належного вручення постанови.

Суд обійшовся лише припущеннями щодо змісту відміток на копії постанови та не використав доступні йому процесуальні інструменти для встановлення істотних для спору обставин, чим допустив надмірний формалізм і фактично переклав на позивача обов`язок доведення того, що повинен підтверджувати суб`єкт владних повноважень.

Отже, враховуючи, що позивач у межах строку, встановленого ухвалою про залишення позовної заяви без руху, подав до суду першої інстанції позов у новій редакції, додав усі витребувані документи та заяву про поновлення строку звернення до суду, а надані ним матеріали фактично не були предметом належної перевірки судом, колегія суддів дійшла висновку, що повернення позовної заяви є передчасним.

За таких обставин, відповідно до статті 320 КАС України оскаржена ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 308, 315, 320, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 червня 2025 року скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.