Справа № 161/11075/25
Суддя: Шестернін В. Д.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/155/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Шестерніна В.Д.

за участі секретаря Мельник А.В.

представника позивача - Якимчука В.В.,

представників відповідача - Безеки Р.Ю., Квятковської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

І.Короткий зміст позовних вимог

05.06.2025 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов обґрунтований тим, що 30.05.2025 державний інспектор з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки Луцького району Луцького районного управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області Мельничук А.О. виніс постанову серії ВН №000681 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 175-3 та ч. 1 ст. 185-14 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5 100 грн.

Ця постанова є незаконною з таких причин.

В діях позивача відсутній склад інкримінованих йому адміністративних правопорушень. На балансі ТзДВ «Волиньдеревпром», керівником якого є позивач, відсутнє протирадіаційне укриття №04049. Підприємство не отримувало від держави на баланс протирадіаційне укриття або будь-яку іншу захисну споруду цивільного захисту. Відсутні первинні документи, які б підтверджували, що таке укриття взагалі було будь-коли створено. Тому не можна порушити вимоги щодо утримання та експлуатації об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, якщо такі об`єкти не були створені. Будь-які вимоги відповідача щодо утримання та експлуатації протирадіаційного укриття є неправомірними і підприємство не було зобов`яане їх виконувати.

Відповідач порушив строки притягнення до відповідальності та необгрунтував розмір накладеного штрафу в аспекті приписів ст. 33 та ст. 280 КУпАП.

Позивач просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення та покласти на відповідача судові витрати по справі.

ІІ.Стислий виклад позиції відповідача

25.06.2025 відповідач через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, який мотивував тим, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення серії ВН №000681 від 30.05.2025 винесена правомірно, з дотриманням належної правової процедури та відносно особи, в діях якої наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 175-3 та ч. 1 ст. 185-14 КУпАП.

В зв`язку з виявленням порушення встановлених законодавством вимог щодо утримання та експлуатації протирадіаційної споруди №04049, що призвело до неготовності її використання за призначенням відповідно до законодавства та невиконання законних вимог щодо усунення виявлених порушень, щодо ОСОБА_1 , як директора ТзДВ «Волиньдеревпром», яке є балансоутримувачем цього протирадіаційного укриття, було складено протоколи про адміністративні правопорушення серії ВН №000960 від 15.05.2025 (за ч. 2 ст. 175-3 КУпАП ) та серії ВН №000961 від 15.05.2025 (за ч. 1 ст. 185-14 КУпАП), в подальшому розглянуто ці протоколи і притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за вчинення означених адміністративних правопорушень.

Наявний в діях позивача склад адміністративних правопорушень за ч. 2 ст. 175-3 та ч. 1 ст. 185-14 КУпАП підтверджується доказово. Всі інші аргументи адміністративного позову є по своїй суті необгрунтованими.

Відповідач просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу

Ухвалою суду від 10.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі.

18.11.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, постановив протокольну ухвалу про відкладення ухвалення та проголошення судового рішення на 27.11.2025.

IV.Фактичні обставини справи, застосоване законодавство та мотиви суду

Учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи (ч. 1 ст. 159 КАС України). В цій категорії справ (ст. 286 КАС України) для позивача заявою по суті спору є позовна заява, для відповідача - відзив на позовну заяву (ч. 1 ст. 269 КАС України).

Суд встановив такі фактичні обставини.

На території міста Луцька, а саме за адресою: м. Луцьк, вул. Ковельська, 68, розташована захисна споруда цивільного захисту - протирадіаційне укриття №04049, загальною площею 100 кв.м., яке було введене в експлуатацію в 1980-му році, за своїм типом є вбудованим приміщенням та призначене для укриття 150 осіб. Балансоутримувачем цього протирадіаційного укриття є ТзДВ «Волиньдеревпром», як правонаступник ВАТ «Волиньдеревпром, створеного в процесі приватизації майна ДП «Волиньдеревпром». Вказані обставини підтверджуються листом Управління з питань цивільного захисту Волинської обласної військової адміністрації №246/01-02/2-25 від 02.04.2025 (а.с. 24), актом приймання-передачі майна державного підприємства від 16.01.1998 (а.с. 25-26), паспортом протирадіаційного укриття №04049 (а.с. 90), обліковою карткою протирадіаційного укриття №04049 (а.с. 89), книгою обліку захисних споруд цивільної оборони (а.с. 75-77), актом інвентаризації протирадіаційного укриття цивільної оборони №04049 від 21.08.2006 (а.с. 91), рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.06.2006 №262-1 з додатками (а.с. 92-99), фотокартками (а.с. 145-146), актами оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту від 01.07.2021 та від 14.10.2022 (а.с. 147-154).

З 18.02.2025 по 21.02.2025 головним фахівцем відділу цивільного захисту Луцького районного управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області Мельничуком А.О. разом з представниками Луцької міської ради та Луцької районної державної адміністрації було проведено комплексне обстеження об`єкта фонду захисних споруд цивільного захисту, а саме - протирадіаційного укриття №04049 за адресою: м. Луцьк, вул. Ковельська, 68, за результатами якого складено Акт обстеження об`єкта фонду захисних споруд цивільного захисту від 21.02.2025 №31 (а.с. 15-20).

За результатами обстеження виявлено порушення законодавства, захисна споруда цивільного захисту визнана неготовою до використання за призначенням, встановлено балансоутримувачу строк для усунення порушень - до 21.04.2025.

З 13.05.2025 по 15.05.2025 головним фахівцем відділу цивільного захисту Луцького районного управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області Мельничуком А.О. разом з представником Луцької міської ради було проведено контрольне обстеження об`єкта фонду захисних споруд цивільного захисту, а саме - протирадіаційного укриття №04049 за адресою: м. Луцьк, вул. Ковельська, 68, за результатами якого складено Акт обстеження об`єкта фонду захисних споруд цивільного захисту від 15.05.2025 №386 (а.с. 10-14).

За результатами обстеження встановлено, що вимоги комплексного обстеження згідно акта від 21.02.2025 №31 не виконано, захисна споруда цивільного захисту визнана неготовою до використання за призначенням.

15.05.2025 державний інспектор з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки Луцького району Луцького районного управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області, старший лейтенант служби цивільного захисту Мельничук Андрій Олександрович склав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення №000960 (а.с. 7).

За змістом цього протоколу, 15.05.2025, 15:00, в м. Луцьку по вул. Ковельській, 68, ОСОБА_1 , будучи директором ТзДВ «Волиньдеревпром», на балансі якого перебуває протирадіаційне укриття №04049, порушив Вимоги щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту (далі - Вимоги), затверджені наказом МВС України від 09.07.2018 №579, що призвело до неготовності використання такого протирадіаційного укриття за призначенням, а саме:

- не всі приміщення захисної споруди обладнані справним штучним освітленням, зокрема відсутні або несправні необхідні комплектуючі (п. 9 розділу ІІ Вимог);

- приміщення споруди не обладнано системою припливно-витяжної вентиляції (додаток 13 до Вимог, п. 9 глави 2 розділу VI Вимог).

Дії Шевчука А.П. кваліфіковані за ч. 2 ст. 175-3 КУпАП.

В протоколі зазначені відомості про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, міститься підпис та пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: «З протоколом не погоджуюся. ТзДВ «Волиньдеревпром» не є балансоутримувачем протирадіаційного укриття, жодних документів, які це підтверджують, надано не було. Протокол незаконний та необгрунтований».

Також до цього протоколу додані додаткові заперечення від 15.05.2025 (а.с. 8), в яких Шевчук А.П. зазначив про те, що на балансі ТзДВ «Волиньдеревпром» відсутнє приміщення, яке має статус об`єкта фонду захисних споруд цивільного захисту.

15.05.2025 державний інспектор з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки Луцького району Луцького районного управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області, старший лейтенант служби цивільного захисту Мельничук Андрій Олександрович склав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення №000961 (а.с. 9).

За змістом цього протоколу, 15.05.2025, 15:05, в м. Луцьку по вул. Ковельській, 68, Шевчук А.П., будучи директором ТзДВ «Волиньдеревпром», на балансі якого перебуває протирадіаційне укриття №04049, не виконав законні вимоги посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, викладені в Акті обстеження об`єкта фонду захисних споруд цивільного захисту, складеному головним фахівцем Відділу цивільного захисту Луцького районного управління ГУ ДСНС України у Волинській області Мельничуком А.О.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 185-14 КУпАП.

В протоколі зазначені відомості про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, міститься підпис та пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: «Відсутній склад правопорушення, оскільки ТзДВ «Волиньдеревпром» не є балансоутримувачем захисної споруди, а також відсутні будь-які законні вимог, які були порушені».

30.05.2025 державний інспектор з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки Луцького району Луцького районного управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області, старший лейтенант служби цивільного захисту Мельничук Андрій Олександрович виніс постанову серії ВН №000681 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 175-3 та ч. 1 ст. 185-14 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5 100 грн. (а.с. 6).

За змістом цієї постанови:

1) 15.05.2025, 15:00, в м. Луцьку по вул. Ковельській, 68, ОСОБА_1 , будучи директором ТзДВ «Волиньдеревпром», на балансі якого перебуває протирадіаційне укриття №04049, порушив Вимоги щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту (далі - Вимоги №579), затверджені наказом МВС України від 09.07.2018 №579, що призвело до неготовності використання такого протирадіаційного укриття за призначенням, а саме:

- не всі приміщення захисної споруди обладнані справним штучним освітленням, зоурема відсутні або несправні необхідні комплектуючі (пункт 9 розділу ІІ Вимог №579);

- приміщення споруди не обладнано системою припливно-витяжної вентиляції (додаток 13 до Вимог №579, пункт 9 глави 2 розділу VI Вимог №579);

2) 15.05.2025, 15:05, в м. Луцьку по вул. Ковельській, 68, Шевчук А.П., будучи директором ТзДВ «Волиньдеревпром», на балансі якого перебуває протирадіаційне укриття №04049, не виконав законні вимоги посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, викладені в Акті обстеження об`єкта фонду захисних споруд цивільного захисту, складеному головним фахівцем Відділу цивільного захисту Луцького районного управління ГУ ДСНС України у Волинській області Мельничуком А.О.

Вважаючи постанову незаконною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 175-3 КУпАП порушення встановлених законодавством вимог щодо утримання та експлуатації об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, що призвело до неготовності їх використання за призначенням відповідно до законодавства, -тягне за собою накладення штрафу від ста п`ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 185-14 КУпАП невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст. 4 Кодексу цивільного захисту України цивільний захист - комплекс заходів, які реалізуються на території України в мирний час та в особливий період і спрямовані на захист населення, територій, навколишнього природного середовища, майна, матеріальних і культурних цінностей від надзвичайних ситуацій та інших небезпечних подій, запобігання виникненню таких ситуацій та подій, ліквідацію їх наслідків, надання допомоги постраждалим, здійснення державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 2 КЦЗ України захисні споруди цивільного захисту - інженерні споруди, призначені для захисту населення від впливу небезпечних факторів, що виникають внаслідок надзвичайних ситуацій, воєнних дій або терористичних актів.

До захисних споруд цивільного захисту належить протирадіаційне укриття - негерметична споруда, в якій створені умови для перебування людей та їх захисту протягом певного часу (не менше 48 годин) шляхом зменшення прогнозованого впливу небезпечних чинників, які можуть виникнути внаслідок надзвичайної ситуації, та іонізуючого опромінення у разі радіаційної аварії і радіоактивного забруднення місцевості та непрямої дії звичайних засобів ураження під час воєнних (бойових) дій та/або терористичних актів (п. 2 ч. 1 ст. 32 КЦЗ України).

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 32 КЦЗ України укриттю підлягають: 1) у сховищах: а) працівники найбільшої працюючої зміни суб`єктів господарювання, віднесених до відповідних категорій цивільного захисту та розташованих у зонах можливих значних руйнувань населених пунктів; б) працівники найбільшої працюючої зміни атомних електростанцій, інших ядерних установок, а також працівники суб`єктів господарювання, які забезпечують функціонування таких станцій (установок) та перебувають у зоні можливих значних руйнувань навколо них; в) працівники найбільшої працюючої зміни суб`єктів господарювання, віднесених до категорії особливої важливості цивільного захисту та розташованих за межами зон можливих значних руйнувань населених пунктів; г) пацієнти, працівники та відвідувачі закладів охорони здоров`я, які не підлягають евакуації в безпечне місце і перебувають у зонах можливих значних руйнувань населених пунктів; ґ) працівники найбільшої працюючої зміни об`єктів критичної інфраструктури, віднесених до 1 та 2 категорії критичності, розташованих у зонах можливих значних руйнувань населених пунктів; 2) у протирадіаційних укриттях - населення, зокрема працівники підприємств, установ, організацій, об`єктів критичної інфраструктури, пацієнти, працівники та відвідувачі закладів охорони здоров`я, учасники освітнього процесу, крім тих, хто підлягає укриттю у сховищах.

До завдань і обов`язків суб`єктів господарювання, інших юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - суб`єкти господарювання) у сфері цивільного захисту належить: виконання вимог законодавства щодо створення, зберігання, утримання, експлуатації, використання та реконструкції об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту; здійснення обліку захисних споруд цивільного захисту, які перебувають на балансі (утриманні), проведення їх технічної інвентаризації як об`єктів нерухомого майна (п.п. 15, 16 ч. 1 ст. 20 КЦЗ України).

Згідно з ч. 5 ст. 32 КЦЗ України порядок створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту, включення об`єктів до складу та виключення таких об`єктів з фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку визначається Кабінетом Міністрів України.

Утримання об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням та експлуатація таких об`єктів здійснюються їх власниками, користувачами, юридичними особами, на балансі яких вони перебувають (у тому числі утримання та експлуатація споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів та інших не заборонених законодавством джерел (ч. 8 ст. 32 КЦЗ України).

Порядок створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту, включення об`єктів до складу та виключення таких об`єктів з фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 №138 (далі - Порядок №138).

Утримання об`єктів фонду захисних споруд - комплекс заходів організаційного, матеріально-технічного, інженерного, фінансового та іншого характеру, що спрямовані на забезпечення готовності об`єктів фонду захисних споруд до використання за призначенням (п. 3 Порядку №138).

Балансоутримувачі - власники, користувачі, юридичні особи, на балансі яких перебувають об`єкти фонду захисних споруд (у тому числі ті, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації) (п. 3 Порядку №138).

Відповідно до п. 9 Порядку №138 утримання об`єктів фонду захисних споруд у готовності до використання за призначенням здійснюється їх балансоутримувачами.

Згідно з п.п. 15, 16 Порядку №138 обліку підлягають сховища, протирадіаційні укриття, споруди подвійного призначення, найпростіші укриття та первинні (мобільні) укриття, розташовані на території України, незалежно від форми власності. Облік об`єктів фонду захисних споруд ведеться міністерствами, іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування в паперовій та електронній формах, а також суб`єктами господарювання виключно в паперовій формі. Паспорт захисної споруди/споруди подвійного призначення є первинним та обов`язковим документом для обліку сховищ, протирадіаційних укриттів, споруд подвійного призначення у складі фонду захисних споруд.

Згідно з ч. 15 ст. 32 КЦЗ України контроль за станом готовності об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту до використання за призначенням здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, та/або його територіальними органами (у разі їх утворення) спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, іншими органами державної влади, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування шляхом проведення комплексних, контрольних та позапланових обстежень. Комплексні обстеження є плановими і проводяться один раз на рік згідно із затвердженим планом на відповідний календарний рік. Строк здійснення комплексного обстеження не може перевищувати п`яти робочих днів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, та/або його територіальні органи (у разі їх утворення) письмово (особисто чи рекомендованим листом) та/або за допомогою електронного чи факсимільного зв`язку повідомляють власникам, користувачам, юридичним особам, на балансі яких перебувають об`єкти фонду захисних споруд цивільного захисту (далі - балансоутримувачі), не пізніш як за п`ять днів до дня здійснення комплексного обстеження.

Для здійснення контролю за станом усунення недоліків, виявлених під час комплексних обстежень, через два місяці з дня їх завершення проводяться контрольні обстеження. Строк здійснення контрольних обстежень не може перевищувати трьох робочих днів.

За результатами здійснення комплексних, контрольних та позапланових обстежень об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту уповноважені особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, та/або його територіальних органів (у разі їх утворення) складають та в останній день заходу вручають (надсилають) балансоутримувачам акт обстеження, форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері цивільного захисту.

Акт обстеження об`єкта фонду захисних споруд цивільного захисту - це обов`язкове до виконання балансоутримувачем письмове рішення, яке містить перелік порушень (якщо вони виявлені) та строк для їх усунення (який не повинен перевищувати двох місяців з дати їх виявлення).

Балансоутримувачі зобов`язані забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, та/або його територіальних органів (у разі їх утворення) для здійснення відповідних обстежень.

Відповідно до п.п. 1, 7 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №1052, Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності. ДСНС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до ч. 18 ст. 32 КЦЗ України відповідальність за порушення вимог щодо утримання у готовності до використання за призначенням та експлуатації об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту в мирний час та в особливий період несуть власники, користувачі об`єктів та юридичні особи, на балансі яких вони перебувають, відповідно до закону.

Вимоги щодо утримання, облаштування та експлуатації об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, здійснення обліку фонду захисних споруд цивільного захисту, визначення критеріїв неможливості подальшого утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, оформлення документів, що підтверджують таку неможливість, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері цивільного захисту (ч. 7 ст. 32 КЦЗ України).

Вимоги щодо утримання, облаштування та експлуатації об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.07.2018 №579 (далі - Вимоги №579).

За результатами оцінки стану готовності захисну споруду може бути визнано як готову, обмежено готову або неготову до використання за призначенням (пункт 9 глави 2 розділу VI Вимог №579 в редакції до 14.10.2025).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

В адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 у справі №537/4012/16-а та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права, суд дійшов таких висновків.

Предметом спору є питання правомірності постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення встановлених законодавством вимог щодо утримання та експлуатації об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, що призвело до неготовності їх використання за призначенням відповідно до законодавства, та за невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Основний аргумент позивача зводиться до того, що ТзДВ «Волиньдеревпром» не є балансоутримувачем протирадіаційного укриття, як захисної споруди цивільного захисту. За позицією позивача, все майно підприємства набуте у власність в порядку приватизації майна державного підприємства, і серед того майна, яке було отримане від держави в особі Фонду державного майна України, відсутнє приміщення, яке б мало статус протирадіаційного укриття. Але навіть, якщо припустити такий факт, то все одно, після проведеної реконструкції приміщень підприємства таке протирадіаційне укриття перестало існувати, а натомість був створений новий об`єкт нерухомого майна. Оскільки ТзДВ «Волиньдеревпром» не є балансоутримувачем протирадіаційного укриття, то у нього відсутній обов`язок його утримувати. Це, в свою чергу, виключає можливість притягнення позивача до відповідальності за вчинення інкримінованих правопорушень.

Відповідач наполягає на протилежному.

Суд погоджується з відповідачем та відхиляє аргумент позивача з таких мотивів.

Як вже зазначив суд, обставина, що ТзДВ «Волиньдеревпром», як правонаступник ВАТ «Волиньдеревпром» підтверджується такими доказами: листом Управління з питань цивільного захисту Волинської обласної військової адміністрації №246/01-02/2-25 від 02.04.2025 (а.с. 24), актом приймання-передачі майна державного підприємства від 16.01.1998 (а.с. 25-26), паспортом протирадіаційного укриття №04049 (а.с. 90), обліковою карткою протирадіаційного укриття №04049 (а.с. 89), книгою обліку захисних споруд цивільної оборони (а.с. 75-77), актом інвентаризації протирадіаційного укриття цивільної оборони №04049 від 21.01.2006 (а.с. 91), рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.06.2006 №262-1 з додатками (а.с. 92-99), фотокартками (а.с. 145-146), актами оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту від 01.07.2021 та від 14.10.2022 (а.с. 147-154).

В аспекті цієї спірної обставини суд звертає увагу на таке.

В акті інвентаризації протирадіаційного укриття цивільної оборони №04049 від 21.08.2006 (а.с. 91) зазначено про те, що ВАТ «Волиньдеревпром» є балансоутримувачем протирадіаційного укриття №04049. Цей акт підписаний представником (менеджером) підприємства Наумчуком Г.П., а також затверджений головою правління Фацевичем Ю.В. та скріплений печаткою ВАТ «Волиньдеревпром».

В актах оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту від 01.07.2021 та від 14.10.2022 (а.с. 147-154) також зазначено про те, що ТзДВ «Волиньдеревпром» є балансоутримувачем протирадіаційного укриття №04049. Ці акти підписані представником (менеджером) підприємства Наумчуком Г.П. та скріплені печаткою ТзДВ «Волиньдеревпром».

Отже, ТзДВ «Волиньдеревпром» визнавало, що є балансоутримувачем протирадіаційного укриття №04049 (посадові особи підприємства не висловлювали будь-яких заперечень чи застережень з цього приводу), однак на момент проведення обстежень протирадіаційного укриття така обставина позивачем, який є керівником ТзДВ «Волиньдеревпром», заперечується. Суд вважає за правильне звернутися до доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). І хоча дана доктрина застосовується, насамперед, в сфері приватно-правових відносин, в даному випадку вона також може бути врахована, адже в її основі лежить принцип добросовісності. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інших суб`єктів правовідносин. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Суд не приймає аргумент позивача про відсутність первинних доказів створення протирадіаційного укриття. Відсутність таких доказів на даний час не означає відсутності самого протирадіаційного укриття, як захисної споруди цивільного захисту, як і не свідчить про те, що воно було створено в незаконний спосіб. З листа Управління з питань цивільного захисту Волинської обласної військової адміністрації №246/01-02/2-25 від 02.04.2025 (а.с. 24) вбачається, що протирадіаційне укриття було введено в експлуатацію ще в 1980 році (з того часу минуло 45 років). Суд окремо зауважує, що законність створення протирадіаційного укриття не є предметом спору в цій справі.

Суд відхиляє надану позивачем довідку від 22.09.2025 №1.09 про те, що ТзДВ «Волиньдеревпром» не є балансоутримувачем протирадіаційного укриття, оскільки оформлення такого документа залежить винятково від підприємства, керівником якого є позивач, а ведення бухгалтерського обліку підприємства покладається на його відповідальних посадових осіб. Суд окремо зауважує, що правильність ведення бухгалтерського обліку ТзДВ «Волиньдеревпром» не є предметом спору у цій справі.

Також суд не може погодитися з аргументом про реконструкцію приміщень, який, на думку позивача, додатково підтверджує обставину відсутності на балансі підприємства протирадіаційного укриття.

Не може вважатися новою річчю (новоствореним об`єктом) об`єкт нерухомого майна, який перероблений з прив`язкою до вже існуючого нерухомого майна та з використанням функціональних елементів цього майна, тобто такий, що фактично є тим самим об`єктом з видозміненими загальними характеристиками. Реконструкція також не має наслідком створення нової речі, оскільки створена з прив`язкою до вже існуючої нерухомості з використанням її функціональних елементів, тому передчасно стверджувати, шо реконструйований об`єкт є іншим об`єктом нерухомості. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 19.10.2021 у справі №910/7918/20.

Відтак, суд вважає, що з проведенням ТзДВ «Волиньдеревпром» реконструкції своїх приміщень протирадіаційне укриття №04049, як вбудоване приміщення, не могло припинити свого існування, а саме підприємство не перестало бути зобов`язаним його утримувати. Доказів виключення протирадіаційного укриття із фонду захисних споруд позивач не надав (пункти 28-37 Порядку №138).

Суд не приймає аргумент позивача про порушення строку притягнення його до адміністративної відповідальності з таких мотивів.

Позивач вважає, що порушення, передбачене ч. 2 ст. 175-3 КУпАП, є триваючим правопорушенням, а оскільки таке порушення було зафіксоване в Акті обстеження об`єкта фонду захисних споруд цивільного захисту від 21.02.2025 №31, то в силу приписів ст. 38 КУпАП граничним строком притягнення позивача до відповідальності є 21.04.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частинах дев`ятій і десятій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Суд зауважує, що триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Цей стан продовжується протягом певного терміну і винна особа безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на неї обов`язків.

Відтак, суд погоджується з позивачем в тому, що порушення встановлених законодавством вимог щодо утримання та експлуатації об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, що призвело до неготовності їх використання за призначенням відповідно до законодавства, є триваючим правопорушенням. Проте, суд не погоджується з визначенням початку відліку строку накладення адміністративного стягнення.

Виявлення факту адміністративного правопорушення - це отримання органом, уповноваженим на складання відповідного протоколу, відомостей про вчинення такого правопорушення та особу, яка його вчинила.

Суд звертає увагу, що триваючі правопорушення слід розглядати як формально закінчені з моменту їх суб`єктивного, офіційного виявлення, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення.

Оскільки порушення виявлене відповідачем 15.05.2025, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВН №000960 від 15.05.2025, то постанова про накладення адміністративного стягнення серії ВН №000681 винесена в межах строку накладення адміністративного стягнення.

Суд не приймає аргумент позивача про необгрунтованість розміру накладеного штрафу з таких мотивів.

Відповідно до ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відповідач наклав на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 185-14 КУпАП, як більш серйозного правопорушення з числа вчинених. Тобто відповідач діяв у відповідності до приписів ст. 36 КУпАП. Визначення розміру штрафу належало до дискреційних повноважень відповідача, як органу, що розглядав справу про адміністративне правопорушення. Підстав вважати дискрецію (дії) відповідача свавільною у суду немає. Підстави для висновку про те, що відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення і накладенні адміністративного стягнення не врахував приписи ст. 33 та ст. 280 КУпАП у суду також відсутні.

Відтак, суд вважає, що відповідач довів правомірність оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення (ч. 2 ст. 77 КАС України). Позивач не навів переконливих аргументів, які б спростовували висновки про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В цілому суд констатує, що дав відповіді на всі важливі аргументи сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення винесена на підставі та в межах повноважень, наданих відповідачу, за наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідає вимогам КУпАП, а тому, є законною.

Отже, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

V.Судові витрати

Враховуючи результат вирішення спору, виходячи із приписів ст. 139 КАС України, судові витрати слід покласти на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 77, 242-246, 250, 255, 272, 286 КАС України, суд,-

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ВН №000681 від 30.05.2025, винесену державним інспектором з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки Луцького району Луцького районного управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області, старшим лейтенантом служби цивільного захисту Мельничуком Андрієм Олександровичем, про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 175-3 та ч. 1 ст. 185-14 КУпАП, і накладення на нього штрафу у розмірі 5 100 грн. - залишити без змін.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відомості про сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області, місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 6; код в .

Повний текст рішення суду складений - 27.11.2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Д. Шестернін