Справа № 620/10884/25
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року Чернігів Справа № 620/10884/25

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження питання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування пункту 1.3 рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати пункт 1.3 рішення п`ятдесят другої сесії восьмого скликання Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 02.05.2025 №52/VІІІ-8 в частині відмови позивачу у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду загальною площею 0,1300 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :06:000:2094, яка розтащована за адресою: АДРЕСА_1 з, на території Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області;

зобов`язати Киселівську сільську раду Чернігівського району Чернігівської області затвердити громадянці ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду загальною площею 0,1300 га, кадастровий номер :06:000:2094, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з, на території Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Суд ухвалою від 08.10.2025 відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідача зазначає, що 29.10.2025 рішенням шістдесятої (позачергової) сесії восьмого скликання Киселівською сільською радою прийнято рішення про затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду загальною площею 0,1300 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :06:000:2094, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 з, на території Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та передачі вказаної ділянки в оренду строком на 7 років. Рішення від 29.10.2025 додано до відзиву.

Від представника позивача надійшла заява, в якій він погоджується з думкою представника відповідача щодо закриття провадження у справі та просить, у відповідності до ч. 2 ст. 238 КАС України, при прийнятті рішення про закриття провадження у справі № 620/10884/25, здійснити розподіл судових витрат у сумі 11 211,20 грн. (одинадцять тисяч двісті одинадцять гривень 20 коп.), з яких: 1 211,20 грн. судовий збір за подання позовної заяви до суду та 10 000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу, які були понесені по даній справі ОСОБА_1 .

Зазначена заява визнається судом як фактична відмова позивача від позову.

Так, пунктом 8 частини першої статті 238 КАС установлено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що в разі встановлення під час розгляду справи, що відповідач - суб`єкт владних повноважень виправив порушення, які оскаржує позивач, суд має вирішити питання щодо можливості закриття провадження у справі. Визначальною умовою для цього є повне відновлення законних прав (інтересів) позивача внаслідок такого виправлення.

Іншими словами, закриття провадження у справі із зазначеної підстави можливе за сукупності певних фактів, а саме: по-перше, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень і, по-друге, повинні бути підстави стверджувати, що внаслідок самостійного виправлення суб`єктом владних повноважень допущених порушень відбулося повне відновлення законних прав та інтересів позивача.

А отже враховуючи, що рішенням шістдесятої (позачергової) сесії восьмого скликання Киселівської сільської ради від 29.10.2025 № 60/VІІІ-7 позивачу затвержено позивачу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду загальною площею 0,1300 га, кадастровий номер :06:000:2094, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з, на території Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, та зважаючи на зміст позовних вимог, їхнє обґрунтування і характер спірних правовідносин, суд не має вагомих підстав вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання пункту 1.3 рішення п`ятдесят другої сесії восьмого скликання Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 02.05.2025 №52/VІІІ-8 протиправним, а тому приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі відповідно до пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.

Згідно ч.2 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ст.140 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак, якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Так, право на правову допомогу гарантовано ст.ст.8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009 та від 11.07.2013 №6-рп/2013.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з ч.1 ст.132 КАСУ, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя вказаної статті).

За змістом ст.134 КАСУ, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, суд не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (висновок Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №922/445/19, викладений у постанові від 03.10.2019).

Так, відповідно до ч.7 ст.139 КАСУ розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд зазначає, що заява разом з доказами понесення витрат подана позивачем у встановлений процесуальним законодавством строк.

За приписами ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.

Так, в питанні надання доказів суд звертає увагу на позиції Верховного Суду в постанові від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Також, Верховний Суд у постанові від 05.05.2018 у справі №821/1594/17 наголосив на необхідності доведення та врахуванням того чи були витрати на правничу допомогу фактичними, а їх розмір обґрунтованим та розумним. Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 у справі №803/1032/18 (касаційне провадження №К/9901/69188/18) підкреслюється, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

У пункті 154 рішення Європейського суду із прав людини від 07.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

В підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу суду надано Ордер серії СВ №1110919, договір про надання правничої допомоги від 16.09.2025, криватнцію до прибуткового касового ордеру №15 від 16.09.2025 на суму 10000,00 грн, детальний опис робіт виконаних адвокатом згідно договору від 16.09.2025.

З аналізу наданих доказів вбачається, що останні є взаємопов`язані між собою та підтверджують факт, як обсягу наданої правової допомоги, так і факт понесення позивачем витрат на правову допомогу.

Втім, представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, які підлгяють відшкодуванню, з огляду на те, що він є завищеним за кількістю витраченого часу адвокатом та не є співмірним з розміром витрат на оплату послуг адвоката, з урахуванням обсягу викладеного у позові правового обґрунтування та складністю справи.

Суд зазначає, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських послуг (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 (справа №810/3806/18).

Враховуючи наведене, визначаючись із обґрунтованістю заявлених витрат на правничу допомогу, суд погоджується з обгрунтуванням відповідача та зазначає, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а підготовка позову не вимагала значного обсягу юридичної чи технічної роботи та аналізу наведених у справі доказів.

Крім того, такий вид правничої допомоги як вивчення судової практики з даної категорії справ, на що адвокатом витрачено 2 год часу, не відповідає критерію реальності адвокатських послуг, як в частині його необхідності, з огляду на усталену судову практики при вирішенні аналогічних спорів, так і з огляду на відсутність будь-яких посилань у позовній заяві на останню. Посилання у позові на практику Верховного Суду щодо відсутності дискреційних повноважень при вирішенні питання про затвердження проекту землеустрою суд до уваги не приймає, оскільки такі не стосуються предмету спору.

Також наведеному вище критерію не відповідає такий вид правничої допомоги як участь у судовому розгляді справи (включаючи час очікування початку судових засідань), оскільки розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Таким чином суд, оцінюючи обсяг наданої позивачу правової допомоги, враховуючи складність справи з урахуванням її фактичних обставин та предмету спору, змісту порушення, предмету доказування, аналізу наведених доказів, приходить до висновку про неспівмірність понесених позивачем витрат, а тому вважає за можливе зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 3000,00 грн витрат на правову допомогу.

Також при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн, який належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст.238, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування пункту 1.3 рішення, зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (вул.Молодіжна, буд.40, с.Киселівка, Чернігівський район, Чернігівська область, 15530, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3000,00 грн (три тисячі гривень) витрат на правову допомогу та 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень) витрат у вигляді сплаченого судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до ст.294 КАСУ та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Житняк