Справа № 600/4018/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/4018/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 13 листопада 2024 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 17 липня 2025 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 липня 2025 року та надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В обґрунтування позову позивач посилався на безпідставність висновків відповідача про відсутність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивач вважає, що ним було надано повний та вичерпний перелік документів, якими підтверджується наявність права на оформлення (надання) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі зазначених вище положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зазначено, що заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2025 року у справі №713/4764/24 було розірвано шлюб між позивачем та його дружиною ОСОБА_2 і стягнуто з неї аліменти на утримання двох малолітніх дітей. Крім цього, позивач і його колишня дружина ще до ухвалення судом рішення про розірвання між ними шлюбу уклали договір про участь в утриманні, вихованні та проживанні дітей, яким установлено, що постійним проживанням дітей є місце проживання батька. Також позивач вказав, що його колишня дружина позивача вибула за межі України на постійне перебування до Сполучених Штатів Америки, що виключає можливість її участі у вихованні та піклуванні. Додатково позивач звертав увагу на те, що постійна його присутність поруч із дітьми вимагається і фактом наявності в його сина ОСОБА_3 інвалідності та потреби у зв`язку з цим домашнього догляду. Зазначені обставини у сукупності, на думку позивача, свідчать про наявність підстав для надання (оформлення) йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за фактом самостійного виховання та утримання дітей, попри відсутність відповідного рішення суду про встановлення такого факту в судовому порядку.

Ухвалою суду від 22 серпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано докази у відповідача.

Ухвалою суду від 22 серпня 2025 року відмовлено у задоволення заяви позивача про забезпечення позову у даній справі.

Відповідач, не погоджуючись із позовом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позивачем не доведено факту самостійного утримання та виховання дітей. Крім цього, зазначено, що відповідь за результатами розгляду заяви про надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації була надіслана позивачу листом від 29 липня 2025 року №5002, яким повідомлено про розгляд заяви та прийняття внаслідок її розгляду рішення про відмову у наданні (оформленні) позивачу відстрочки. Вказане, на думку представника відповідача, свідчить про відсутність факту допущення ним протиправної бездіяльності, про яку стверджується у позові. Просив суд відмовити у його задоволенні.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 липня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

До вказаної заяви позивач додав копії таких документів:

- копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 , витягу з реєстру територіальної громади, довідки про присвоєння РНОКПП та витягу з електронного військово-облікового документу із застосунку «Резерв+»;

- копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 26 квітня 2017 року, виданого Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області;

- копії свідоцтв про народження дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , довідок про присвоєння РНОКПП та витягів з реєстру територіальної громади з адресами реєстрації місця проживання дітей;

- копію довідки №181 від 01 липня 2025 року про потребу дитини ОСОБА_3 у домашньому догляді;

- копію договору про участь в утриманні, вихованні та проживання дітей від 31 травня 2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Довганюк А.К. 31 травня 2024 року, зареєстрованим у реєстрі №1113;

- копію заочного рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2025 року у справі №713/4764/24, яким задоволено позов ОСОБА_1 та розірвано шлюб між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 квітня 2017 року виконавчим комітетом Чернівецьким МВ ДРАЦС ГТУЮ у Чернівецькій області за актовим записом №532, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_3 аліменти у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дітьми повноліття, а саме починаючи з 18 грудня 2024 року, допустивши негайне виконання рішення суду в межах платежів за один місяць.

- копію паспорту громадянки України ОСОБА_2 та паспорту для виїзду за кордон, копії дозволу учня ОСОБА_2 та дозволу на працевлаштування.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у листі від 29 липня 2025 року №5002, надісланого на адресу позивача засобами поштового зв`язку, вказано, що заяву військовозобов`язаного ОСОБА_1 було розглянуто комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідно до протоколу засідання комісії №47 винесено рішення про відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Так, як вбачається зі змісту доданого до відзиву протоколу засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , комісією встановлено, що додані позивачем документи засвідчені не в установленому порядку і такі документи не підтверджуються право на відстрочку.

За таких обставин, не погоджуючись із відмовою відповідача у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент виникнення спірних у цій справі відносин, як станом і на час розгляду цієї адміністративної справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 року №389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин), воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України №69/2022 Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час.

Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Законом, який встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, є Закон України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі Закон №3543-ХІІ у редакції на час виникнення спірних відносин).

Статтею 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а статтею 23 Закону №3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Зокрема, відповідно до пункту 4 частини першої статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Згідно обставин справи на положення саме цієї норми посилався позивач у своїй заяві від 17 липня 2025 року, додавши до неї низку документів, які, на його думку, підтверджують наявність у нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період з тих підстав, що додані позивачем документи не підтверджують право на відстрочку.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Кабінетом Міністрів України постановою від 16 травня 2024 р. №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560 у редакції на час виникнення спірних відносин).

Згідно приписів пунктів 56, 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Абзацом першим пункту 58 Порядку №560 визначено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Відповідно до абзаців першого-дев`ятого пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.

Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.

Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів. У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі.

Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.

Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Отже, наведеними нормами визначено, що військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку, а комісії, утворені при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період зобов`язані, зокрема, вивчити отриману заяву та додані до неї документи, оцінити законність підстав для надання відстрочки, й фактично розглянути такі документи протягом семи днів з дати їх надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. Така комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, що оформляються протоколом. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за встановленою формою.

Як вбачається з обставин справи, розглянувши подану позивачем заяву та додані до неї документи по суті поставленого військовозобов`язаним питання, відповідачем прийнято рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із тим, що надані ним документи не підтверджують право на відстрочку.

Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», визначені Додатком 5 до Порядку №560.

Зокрема, відповідно до підпункту 4 пункту 1 Додатку 5 до Порядку №560 для надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізацію на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону №3543-XII подається свідоцтво про народження дитини (дітей) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про смерть одного з батьків або рішення суду про оголошення одного із батьків померлим, або рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або рішення суду про визнання одного із батьків безвісти відсутнім, або витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, або вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України).

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що для надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, крім свідоцтва про народження дитини (дітей) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного, подається один із таких документів:

- або свідоцтво про смерть одного з батьків;

- або рішення суду про оголошення одного із батьків померлим;

- або рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав;

- або рішення суду про визнання одного із батьків безвісти відсутнім;

- або витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;

- або вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі;

- або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України).

Між тим, як свідчать встановлені судом обставини цієї справи, позивач на підтвердження права на надання (оформлення) відстрочки під призову на військову службу під час мобілізації згідно пункту 4 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, фактично, додав до своєї заяви від 17 липня 2025 року лише копії свідоцтв про народження дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , не надавши при цьому жодного іншого документу, необхідність подання якого визначена підпунктом 4 пункту 1 Додатку 5 до Порядку №560.

Додані ж позивачем до заяви документи не свідчать про безумовну наявність підстав для ухвалення відповідачем рішення про надання (оформлення) позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону №3543-XII.

Суд зауважує, що надане позивачем заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2025 року у справі №713/4764/24, яким, задоволено позов ОСОБА_1 та розірвано шлюб між ним та ОСОБА_2 , за відсутності у ньому висновку суду про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей, не може вважатися належним документом, передбаченим підпунктом 4 пункту 1 Додатку 5 до Порядку №560, для надання (оформлення) позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Рішення суду про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини (дітей) позивачем не було подано.

Посилання позивача на договір про участь в утриманні, вихованні та проживання дітей від 31 травня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Довганюк А.К. 31 травня 2024 року, зареєстрований у реєстрі №1113, суд відхиляє, оскільки такий договір не замінює рішення суду про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, подання якого передбачене змістом пункту 4 частини першої статті 23 Закону №3543-XII та підпункту 4 пункту 1 Додатку 5 до Порядку №560.

До того ж, подання такого договору до заяви про надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону №3543-XIІ не передбачено приписами підпункту 4 пункту 1 Додатку 5 до Порядку №560.

Доводи позову про те, що позивач дійсно фактично самостійно виховує дітей, народжених у шлюбі з ОСОБА_2 , не підлягають оцінці адміністративним судом при вирішенні публічно-правового спору із суб`єктом владних повноважень (в даному випадку таким є ІНФОРМАЦІЯ_4 ), предметом якого є рішення про відмову військовозобов`язаному у наданні (оформленні) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із неподанням таким військовозобов`язаним повного переліку документів, які б підтверджували указане право.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем під час подання заяви про надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 4 частини першої статті 23 Закону №3543-XII не виконано вимоги Порядку №560 і не надано необхідного переліку документів, визначених підпунктом 4 пункту 1 Додатку 5 до Порядку №560.

За указаних обставин суд вважає правомірною оскаржувану відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. У спірних відносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом №3543-XII та Порядком №560, а тому правові підстави для задоволення даного позову відсутні.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог. Натомість відповідачем доведено, що у спірних відносинах він діяв обґрунтовано та правомірно. Тому, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 27 листопада 2025 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ); відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя О.П. Лелюк