Справа № 380/17246/25
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Дзіковський Максим Романович, звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 28 діб додаткової відпустки за 2022 та 2023 роки;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 28 діб додаткової відпустки за 2022 та 2023 рік;

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач був призваний на військову службу під час мобілізації та проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , зі списків особового складу якої та всіх видів забезпечення був виключений 21.05.2025. Зазначає, що за час проходження військової служби в Національній Гвардії України ним не використано додаткову відпустку як учасника бойових дій за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки, які підлягали компенсації в день звільнення з військової служби. Відповідачем протиправно виплачено компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток як учасника бойових дій не в повному обсязі, без урахування 28 календарних днів відпустки за 2022 рік та за 2023 рік. Окрім того вказує, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до пункту 1 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вважаючи поведінку відповідача протиправною, просить задовольнити позов повністю.

Ухвалою від 25.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

Відповідно до довідок про доставку електронного листа, до електронного кабінету ГУ ПФУ у Львівській області в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі доставлено: 22.08.2025 - позовну заяву з копіями доданих до позовної заяви документів (тобто у день надходження позову до суду) та 0226.08.2025 - ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі без виклику сторін від 25.08.2025 (тобто на наступний день постановлення ухвали судом).

Відповідачу роз`яснено право подання відзиву на позов з посиланням на докази, якими такий обґрунтовується.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, однак 16.09.2025 (вх. №74246) подав клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою від 17.09.2025 відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

У відповідності до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного суду України (далі КАС України) неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 262 КАС України судом вирішено справу на підставі наявних у ній доказів.

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період 03.03.2022, є учасником бойових дій з 2002 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій, що підтверджується відповіддю в/ч НОМЕР_2 №50/115/10-Д-24-Аз на адвокатський запит від 02.09.2025 та посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим ГУ Нацгвардії України 06.06.2024 взамін втраченого.

Згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 15.11.2024 №335 ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення та переміщений згідно з наказом від 23.10.2024 №82 о/с для подальшого проходження військової служби до в/ч НОМЕР_1 , 15 листопада 2024 року.

Щорічна відпустка за 2022 рік використана в кількості 23 календарних днів (надавалась у 2024 році, за 2023 рік використана в кількості 30 календарних днів (надавалась у 2023 році), за 2024 рік використана в кількості 7 календарних днів (надавалась у 2024 році).

Додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2023, 2024 роки не надавалась.

Згідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 21.05.2025 №144 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у відставку відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) та виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Вказаним наказом передбачена постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17 вересня 2014 року «Про порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» одноразова грошова допомога підлягала виплаті в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби за період з 03 березня 2022 року по 21 травня 2025 року - за 38 повних календарних місяців.

Представник позивача 21.08.2025 звернувся до в/ч НОМЕР_2 із адвокатським запитом з проханням надати, зокрема інформацію про надання та використання ОСОБА_1 додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2022 та 2023 роки.

Військова частина НОМЕР_2 у відповідь на адвокатський запит листом від 02.09.2025 №50/115/10-Д-24-Аз повідомила, що додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2022, 2023 роки солдату ОСОБА_1 не надавалась.

Ненарахування та невиплата відповідачем грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2023 роки та неповнота нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% грошового забезпечення, зумовила звернення позивача до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII).

Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них закріплені у статті 12 Закону № 3551-XII, відповідно до пункту 12 якої передбачено використання учасникам бойових дій чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначає Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР).

Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-XII у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-XII, статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР.

Суд встановив, що позивач, маючи статус учасника бойових дій з 2002 року, з 2022 року проходив військову службу під час мобілізації та був звільнений наказом в/ч НОМЕР_1 від 21.05.2025 №144.

Вказаний наказ не містить відомостей про використання ОСОБА_1 додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2022, 2023 роки або виплати йому грошової компенсації невикористані додаткові відпустки.

Натомість у відповіді в/ч НОМЕР_2 №50/115/10-Д-24-Аз на адвокатський запит від 02.09.2025 зазначено, що позивачу не надавалась додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2022-2023 роки.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019, дійшов висновку, що положення пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежує та не припиняє право військовослужбовця на отримання при звільненні виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, позивач має право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Частинами третьою, четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Кабінет Міністрів України відповідно до пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII постановою від 17.09.2014 № 460 затвердив Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (далі Порядок №460), відповідно до пункту 1 якого військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

В силу приписів розділу XXXII «Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МО України 07.06.2018 № 260 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06. 2018 за № 745/32197 (далі Порядок №260), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Як передбачено розділом XXXІІ Порядку №200, виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), що звільняються зі служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірах, визначених статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до Витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 21.05.2025 №144 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі обставини: (за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби).

Тобто, позивача, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я.

Звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я передбачає виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до пункту 1 частини 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ і зумовлює наявність у нього права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення.

Однак у наказі від 21.05.2025 №144 вказано про виплату такої допомоги в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби з 03 березня 2022 року по 21 травня 2025 року за 38 повних календарних місяців.

Таким чином, передбачені Законом № 2011-ХІІ та Порядком №460 розміри одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби відрізняються.

Відповідно до частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19, від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19).

З огляду на передбачені в частині 3 статті 7 КАС України правила застосування судом джерел права, ураховуючи, що постанова Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 у ієрархії законодавства по відношенню до Закону № 2011-ХІІ є підзаконним актом, у спірних правовідносинах при нарахуванні і виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільнення з військової служби за станом здоров`я слід застосовувати норми Закону № 2011-ХІІ як юридичного акта вищої сили.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не подано належних доказів на підтвердження правомірності своєї поведінки, яка є предметом оскарження.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що не виплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022,2023 роки та неповнота нарахування та виплати одноразової грошової допомоги позивачу при звільненні з військової служби за станом здоров`я в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2011-XII та не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах, тому таку бездіяльність слід визнати протиправною, задовольнивши першу та третю позовні вимоги.

Друга та четверта позовні вимоги є похідними від першої та третьої позовних вимог і підлягають до задоволення шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 28 діб додаткової відпустки за 2022 та 2023 роки та одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2011-XII, з урахуванням виплачених сум.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо обґрунтованості позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 28 діб додаткової відпустки за 2022 та 2023 роки.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 28 діб додаткової відпустки за 2022 та 2023 роки.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням виплачених сум.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. П. Хома