Справа № 460/10253/25
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову в ухваленні додаткового рішення
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.А. Борискіна, розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.11.2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 27.02.2022 до 19.05.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2022, 2023 роки без врахування розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 27.02.2022 до 19.05.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2022, 2023 роки з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, та з урахуванням раніше виплачених сум;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

24.11.2025, через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, представник позивача подав заяву про ухвалення додаткового судового рішення, яку обґрунтував необхідністю вирішення судом питання щодо задоволення вимог про перерахунок щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії) позивача у рішенні від 14.11.2025.

За правилами частини третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Таким чином, розгляд поданої представником позивача заяви про ухвалення додаткового судового рішення у справі №460/10253/25 здійснюється судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених в основу заяви про ухвалення додаткового судового рішення, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

При цьому, заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення (частина друга цієї ж статті).

З аналізу змісту наведених вище норм висновується, що додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням. Водночас, додаткове рішення може бути ухвалене на підставі лише тих доказів, які досліджувалися під час судового розгляду справи і лише за тими обставинами, які були предметом встановлення та оцінки судом.

Додаткове рішення не може виходити за межі спірних правовідносин, встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмету спору.

Тому, перелік підстав для ухвалення додаткового судового рішення, визначений статтею 252 КАС України, є вичерпним.

Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №560/83/20.

Крім того, у постанові від 26.06.2018 по справі №818/1783/17 Верховний Суд зазначив, що процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням обов`язку, зокрема, про необхідність надання судом відповідей на всі заявлені позивачем вимоги. Отже, додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази. При цьому, додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Як свідчить зміст позовної заяви та рішення суду від 14.11.2025, предметом позову в межах адміністративної справи №460/10253/25 були позовні вимоги, зокрема, про визнання протиправними дій та зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з 27.02.2022 до 14.03.2025 включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу для оздоровлення із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України (КМУ) від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704), з урахуванням виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44 (далі Порядок №44).

При цьому, в обґрунтування таких позовних вимог представник позивача вказував, що за час проходження служби у ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошове забезпечення у меншому розмірі, аніж встановлювалось положеннями чинного тоді законодавства, а саме посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача обраховувались виходячи із розміру прожитковому мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2018, що підтверджується відповідними довідками.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що ВЧ НОМЕР_1 , застосовуючи при обчисленні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням ОСОБА_1 у період з 27.02.2022 до 19.05.2023 такої розрахункової величини, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, діяла протиправно й необґрунтовано, у зв`язку з чим такі дії відповідача суд визнав протиправними з метою захисту порушених прав та інтересів позивача.

У свою чергу, задля належного й ефективного відновлення порушених прав та інтересів позивача, судом зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 , зокрема грошового забезпечення за період з 27.02.2022 до 19.05.2023, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку №44, та з урахуванням раніше виплачених сум.

Суд звертає увагу сторони позивача, що у мотивувальній частині рішення від 14.11.2025 достеменно встановлено фактичні обставини щодо застосування ВЧ НОМЕР_1 при обчисленні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням ОСОБА_1 у період з 27.02.2022 до 19.05.2023 неправильної розрахункової величини, а саме прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01.01.2018, що призвело до нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення (в цілому, як такого) за вказаний спірний період у неналежному (зменшеному) розмірі.

Також за змістом мотивувальної частини означеного вище рішення судом зазначено, що відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням (тобто, щомісячні основні види грошового забезпечення); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Наведене кореспондується з положеннями пункту 2 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197), та пункту 2 Постанови №704.

Отже, поняття «грошового забезпечення військовослужбовців» є загальним та включає в себе як щомісячні основні, так і додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премію), а також одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Враховуючи викладене, визначений судом у резолютивній частині рішення від 14.11.2025 спосіб захисту порушених прав ОСОБА_1 , а саме визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу, зокрема грошового забезпечення (тобто, усіх його складових, розмір яких визначається виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням) за період з 27.02.2022 до 19.05.2023, відповідає вимогам статті 5 КАС України та узгоджується зі способом захисту, обраним представником позивача у поданому ним позові.

При цьому, недеталізація судом у мотивувальній та резолютивній частинах рішення від 14.11.2025 грошового забезпечення позивача у розрізі усіх його складових, що підлягають перерахунку відповідачем, як це зроблено представником позивача за змістом пунктів 2, 3 прохальної частини позовної заяви, не може свідчити про неухвалення судом рішення у частині позовних вимог, які стосуються перерахунку й виплати щомісячних додаткових (надбавки, доплати, підвищення, премія) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення позивача за відповідний період.

Таким чином, при ухваленні рішення від 14.11.2025 в адміністративній справі №460/10253/25 судом вирішено питання щодо всіх заявлених позовних вимог, а також встановлено належний, достатній та ефективний спосіб його виконання шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

За наведеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для ухвалення додаткового рішення у цій справі, а тому заява представника позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини четвертої статті 252 КАС України, про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 252, 255, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі №460/10253/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 27 листопада 2025 року.

Суддя С.А. Борискін