Справа № 420/28225/25
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

27 листопада 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення з 20.05.2023 по 05.04.2025 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди: з 20.05.2023 року по 31.12.2023 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" на 1 січня 2024року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01.01.2025 року по 05.04.2025 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" на 1 січня 2025 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.

Ухвалою суду від 25.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

15.09.2025 до суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла заява про залишення позову без розгляду, у зв`язку з порушенням позивачем строку звернення до суду із цим позовом.

Обґрунтовуючи заяву про залишення позову без розгляду, представник відповідача вказав, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 і отримував грошове забезпечення протягом усього спірного періоду. Нарахування та виплата грошового забезпечення здійснювались щомісяця, тому, як вказав відповідач, він знав або повинен був знати про обсяг виплат у момент їх отримання. Таким чином, початок перебігу шестимісячного строку для звернення до суду щодо ненарахованого або невиплаченого забезпечення виникав не пізніше останнього дня кожного відповідного періоду. Зокрема: щодо періоду з 20.05.2023 року по 31.12.2023 року шестимісячний строк на звернення закінчився 30.06.2024 року; щодо періоду з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року шестимісячний строк закінчився 30.06.2025 року. Строк щодо періоду з 01.01.2025 року по 05.04.2025 року спливає 05.10.2025 року. Як зазначив відповідач, позивач не надав жодних поважних причин пропуску строків для звернення до суду і не просив їх поновити.

Розглянувши заяву представника відповідача від 15.09.2025, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право у порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Законом №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).».

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 30.04.2021 по 05.04.2025 та наказом відповідача №85 від 05.04.2025 солдата ОСОБА_1 виключено із списків особового складу відділу.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.07.2025, на запит представника позивача від 11.06.2025 щодо нарахувань та виплат грошового забезпечення, повідомлено, що за період проходження військової служби ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_2 грошове забезпечення нараховувалось у відповідності до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 Х-704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, а саме розміри посадових складів, окладів за військовим званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, а з 20.05.2023 розраховується виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт.

Поруч з цим, на адресу позивача направлено картки особового рахунку ОСОБА_1 за 2021-2022 роки.

Тобто, позивачу, про порядок нарахування його грошового забезпечення, відносно застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням, стало відомо після отримання ним листа відповідача від 03.07.2025.

Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (рішення від 4 грудня 1995 року у справі Беллет проти Франції (Bellet v. France), Series A № 333-B, crop.42, пункт 36).

У відповідності до п.8 ч.1ст.240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Зважаючи на вищевикладене, зазначені відповідачем обставини та те, що про порушення оскаржуваного позивачем права ОСОБА_1 стало відомо 03.07.2025 та відповідно позивач звернувся до суду із дотриманням 3-місячного строку звернення, суд не вбачає підстав для застосовування п.8 ч.1ст.240 КАС України та вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про залишення позову без розгляду.

Керуючись ст. 122, 240, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 про залишення позову без розгляду -відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ К.О. Танцюра