Справа № 480/1344/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 р. Справа № 480/1344/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства у справах ветеранів України на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко) від 26.08.2025 по справі № 480/1344/25

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства у справах ветеранів України в особі міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання УБД та виплати одноразової грош. допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалід. волонтера

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до міністерства у справах ветеранів України (в особі Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб) і просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" від 12.12.2024 № 15/ІІІ/13/15, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій;

- визнати ОСОБА_1 особою яка приймала безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України;

- зобов`язати Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" Міністерства у справах ветеранів України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу учасника бойових дій та за результатом її розгляду прийняти рішення про надання йому статусу учасника бойових дій.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України, в особі Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання УБД та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі(смерті) або інвалідності волонтера про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб від 12.12.2024 № 15/ІІІ/13/15 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій.

Зобов`язано Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу учасника бойових дій, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства у справах ветеранів України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Міністерство у справах ветеранів України, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 у справі № 480/1344/25 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що суд дійшов помилкового висновку про те, що міжвідомча комісія не вжила необхідних заходів для уточнення інформації щодо участі позивача у заходах оборони України та не перевірила надані документи й свідчення, оскільки міжвідомча комісія скерувала запит до Головного управління Національної поліції у Сумській області від 15.10.2024 № 17742/1.2/5.1-24 з проханням повідомити про правові підстави видачі довідок за формою згідно з додатком 6 Порядку 18 особам, зокрема ОСОБА_1 та, у разі залучення осіб, надати інформацію саме до виконання яких завдань залучалися цивільні особи (добровольці) Сумської територіальної громади з 25.02.2022 по 25.03.2022 по захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та у відповідь отримало лист ГУНП в Сумській області від 09.12.2024 № 6091/117/05/12/4-2024 за підписом т. в. о. заступника начальника Олега Перекреста, в якому чітко зазначено, що на весь період збройної агресії довідки за формою згідно з додатком 6 до Порядку № 413 не видавалися жодній цивільній особі. Цей факт є вирішальним з точки зору дотримання формальних вимог Порядку № 413, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 20 серпня 2014 року. Вказує, що надана позивачем довідка від 05.07.2022 від 9590 не відповідає формі, передбаченій додатком 6. Вони є вільною формою викладення інформації, без реквізитів, структури та юридичних підстав, передбачених у законодавстві. Крім того, ГУНП у Сумській області офіційно підтвердило, що жодної довідки встановленої форми за додатком 6 до Порядку № 413 не видавало, отже наведені позивачем документи не можуть визнаватися допустимими та належними доказами.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 року у справі № 480/1344/25 - залишити без змін, стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу.

Міністерство у справах ветеранів України надало відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечило поти суджень позивача, вказаних у відзиві та вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Позивач подав до суду клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу в межах розгляду апеляційної скарги в сумі 4000 грн.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів зазначає, що як вбачається з апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач є бійцем добровольчого загону "СОВА" Сумської обласної ветеранської організації ГО "Асоціація ветеранів МВС України, що підтверджується копією посвідчення (а.с. 39).

11.06.2024 позивач звернувся до Міжвідомчої комісії Міністерства у справах ветеранів України з заявою про надання йому статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 25 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (а.с. 115).

Міжвідомчою комісією було прийнято 12.12.2024 рішення № 15/III/13/15, яким відмовлено позивачу в наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку з відсутністю правових підстав для надання статусу учасника бойових дій відповідно до п.21 ч.1 ст.6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (а.с.21).

У вказаному рішенні зазначено, що додані до заяви нотаріальні свідчення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть братись до уваги, оскільки в період, за який вони свідчать, вони не належали до військовослужбовців, а були членами добровольчою формування територіальної громади, що суперечить вимогам пункту 25 частини першої етапі 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Також до заяви додано довідку начальника ГУНП в Сумській області П.Токара від 14.02.2024 № 19/24 про те, що позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку і військовою агресією Російської Федерації проти України в період 25.02.2022 по 25.03.2022, як доброволець у складі добровольчою загону "СОВА" Сумської обласної ветеранської організації ГО "Асоціація ветеранів МВС України". (а.с. 23)

Водночас, до Міністерства справах ветеранів України надійшов лист Головного управління національної поліції в Сумській області від 09.12.2024 № 6091/117/05/ І2/4-2024 за підписом т. в. о. заступника начальника Олега Перекреста про те, що станом на 01.12.2024 та за весь період збройної агресії Російської Федерації, довідки за формою згідно додатку 6 до Порядку не видавались жодній цивільній особі. (а.с.123)

Відповідно до підпункту 1 пункту 5 розділу III Положення про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", затвердженого наказом Міністерства у справах ветеранів України від 26.02.2021 № 43, Міжвідомча комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій у разі відсутності правових підстав для надання статусу учасника бойових дій та відсутності документів, що місять достатні докази безпосередньої участі особи у виконанні завдань антитерористичної операції.

Враховуючи вищезазначене, Міжвідомчою комісією прийнято рішення відмовити позивачу в наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку з відсутністю правових підстав для надання статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 25 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (а.с.21-22).

У вищевказаному рішенні зазначено, що додані до заяви нотаріальні свідчення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть братись до уваги, оскільки у період, за який вони свідчать, вони не належали до військовослужбовців, а були членами добровольчого формування територіальної громади, що суперечить вимогам п. 25 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Також вказано, що комісією не прийнято до уваги надану позивачем довідку начальника ГУНП в Сумській області П.Токаря від 14.02.2024 №19/24 про те, що ОСОБА_1 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в як доброволець у складі добровольчого загону "СОВА" Сумської обласної ветеранської організації ГО "Асоціація ветеранів МВС України" оскільки до Міністерства у справах ветеранів України надійшов лист Головного управління національної поліції в Сумській області про те, що станом на 01.12.2024, та за весь період збройної агресії російської федерації, довідки за формою згідно додатку 6 до Порядку не видавались жодній цивільній особі.

Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване рішення, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів направлення відповідних запитів щодо уточнення інформації про особу та заслуховування заявлених свідків та дійшов висновку, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та не може вважатись прийнятим з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами п.25 ст.6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі Закон України № 3551-XII) учасниками бойових дій визнаються особи, які з 24 лютого по 25 березня 2022 року відповідно до Закону України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України" або у складі добровольчих формувань у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною прикордонною службою України, Національною поліцією, Національною гвардією України, Службою безпеки України та іншими утвореними відповідно до закону військовими формуваннями та правоохоронними органами брали участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Підставою для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, є довідка, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України та інших утворених відповідно до закону військових формувань чи правоохоронних органів, у взаємодії з якими особа сама або у складі добровольчого формування брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, про період участі у таких заходах.

У разі відсутності довідки, передбаченої абзацом п`ятим цього пункту, підставою для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, є свідчення (заява) не менше ніж трьох свідків (одним із яких є командир підрозділу, в зоні відповідальності якого перебувала особа або добровольче формування, у складі якого особа брала участь у здійсненні відповідних заходів) про період безпосередньої участі в здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів.

Відповідно до ст.6 Закону України № 3551-XII рішення про надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, приймається міжвідомчою комісією, утвореною центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, постраждалих учасників Революції Гідності, членів сімей таких осіб і членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України.

Згідно з п.19 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 положення про міжвідомчу комісію затверджується Мінветеранів. До складу міжвідомчої комісії включаються представники Міноборони, МВС, Мін`юсту, Національної поліції, Національної гвардії, СБУ, розвідувальних органів, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро. Також можуть включатися представники інших державних органів та громадських об`єднань.

Згідно з Положення про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" затвердженого наказом Міністерства у справах ветеранів України 26 лютого 2021 року № 43 (далі Положення № 43) визначає порядок створення, організації та роботи, основні функції та завдання міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Так, 12.12.2024 міжвідомчою комісією було прийнято рішення, яким відмовлено позивачу в наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку з відсутністю правових підстав для надання статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 25 частини першої статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Як убачається з тексту вказаного рішення комісією не прийнято до уваги надану позивачем довідку начальника ГУНП в Сумській області П.Токаря від 14.02.2024 № 19/24 про те, що ОСОБА_1 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в як доброволець у складі добровольчого загону "СОВА" Сумської обласної ветеранської організації ГО "Асоціація ветеранів МВС України", оскільки надійшов лист Головного управління національної поліції в Сумській області від 09.12.2024 № 6091/117/05/12/4-2024 про те, що станом на 01.12.2024, та за весь період збройної агресії російської федерації, довідки за формою згідно додатку 6 до Порядку не видавались жодній цивільній особі.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що у вказаному листі також було зазначено, що представники добровольчого загону "СОВА" ГО Сумська обласна ветеранська організація "Асоціація ветеранів МВС України" залучались до спільного патрулювання з працівниками Сумського районного управління поліції на території міста Суми для охорони безпеки та порядку.

Крім того, позивач разом із заявою надав довідку начальника Сумського РУП ГУНП в Сумській області К.Лебідя від 05.07.2022 № 9590 про те, що ОСОБА_1 безпосередньо залучався у складі громадської організації "Сумська обласна ветеранська організація "Асоціація ветеранів МВС України" до виконання поставлених завдань органу Національної поліції щодо відсічі збройної агресії російської федерації у спосіб вчинення дій по забезпеченню громадського порядку та безпеки у межах Сумської міської територіальної громади.

Однак вказаним посиланням та доказам комісією не було надано оцінки.

Також із спірного рішення вбачається, що додані до заяви нотаріальні свідчення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть братись до уваги, оскільки у період, за який вони свідчать, вони не належали до військовослужбовців, а були членами добровольчого формування територіальної громади, що суперечить вимогам п. 25 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно з абз. 6-7 п. 25 ст.6 Закону України № 3551-XII у разі відсутності довідки, передбаченої абзацом п`ятим цього пункту, підставою для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, є свідчення (заява) не менше ніж трьох свідків (одним із яких є командир підрозділу, в зоні відповідальності якого перебувала особа або добровольче формування, у складі якого особа брала участь у здійсненні відповідних заходів) про період безпосередньої участі в здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів.

Тобто вказаною нормою не передбачено, що свідчення (заяву) мають подавати лише військовослужбовці.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не вчинив всіх необхідних дій з метою перевірки наявності підстав для отримання позивачем статусу учасника бойових дій, отже, оскаржуване рішення є необґрунтованим та не може вважатись прийнятим з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на положення ч. 6 та ч. 7 ст. 132 КАС України відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Судовим розглядом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду: копію договору про надання послуг з професійної правничої допомоги від 24.01.2025 № 4/А/а.с. 44-49/, укладений між позивачем та Адвокатським бюро "Андрія Пєтухова"; попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, копію акта № 1 приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги до договору про правничої допомоги від 21.01.2025 № 4/А, копію платіжної інструкції від 24.01.2025 про сплату ОСОБА_1 за надання професійної правничої допомоги 2000 грн, ордер від 13.02.2025.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування позивачем суми витрачених коштів на складання зазначених процесуальних документів критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів доходить висновку, що визначений судом першої інстанції розмір на рівні 2000 грн. є співмірним розміром витрат на правничу допомогу, належним чином обґрунтованим та, як вірно зазначено судом першої інстанції, підлягає стягненню на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стосовно витрат на правову допомогу, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати правової допомоги, понесених ним при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, подано копії договору про надання правничої допомоги № 4/А від 21.01.2025, Акт №1 приймання передачі наданих послуг з правничої допомоги № 4/А від 21.01.2025 відповідно до якого позивачем понесені наступні витрати: вартість підготовки та направлення до суду відзиву на апеляційну скаргу - 4000 грн., квитанцію № 01/10-2 від 01.10.2025 про оплату 4000 грн.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем у суді апеляційної інстанції у розмірі 4000 грн, є суттєво завищеним та не є співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Правова позиція позивача не змінювалась в судах першої та апеляційної інстанцій. Законодавство, яким регулюється спір у справі, документи та доводи, якими позивач обґрунтовував свою позицію, написання відзиву та заперечення на відповідь на відзив, не вимагали великого обсягу юридичної і технічної роботи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що з урахуванням принципу співмірності обсягу наданих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, складністю справи, відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

При цьому, судова колегія не оспорює права адвоката самостійно визначати гонорар, однак, у даному випадку, не може вважати, що при встановленні такого розміру гонорару була врахована складність справи та інші істотні обставини. Наявні у матеріалах даної справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства у справах ветеранів України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 по справі № 480/1344/25 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства у справах ветеранів України () на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції в сумі 1000 грн (одна тисяча гривень 00 копійок)..

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов