Справа № 320/24957/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання передати виконавчий лист від 08.02.2016 року у справі №372/940/14-ц та постанову про повернення виконавчого документа від 20.08.2019 року за виконавчим провадженням № НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправну бездіяльність відповідача, оскільки останній незаконно утримує та не надсилає на адресу позивача постанову про повернення виконавчого документа від 20.08.2019 року за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 та виконавчий лист Обухівського районного суду Київської області від 08.02.2016 року у справі № 372/940/14-ц. Позивач наголошує, що долучені відповідачем докази щодо надсилання вказаних документів є неналежними та не підтверджують факт виконання ним свого обов`язку щодо направлення кореспонденції.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо не повернення виконавчого листа від 20.08.2019 у справі №372/940/14-ц.

Зобов`язано Міністерство юстиції України направити на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) постанову про повернення виконавчого документа від 20.08.2019 року за виконавчим провадженням НОМЕР_2 та виконавчий лист Обухівського районного суду Київської області від 08.02.2016 року у справі № 372/940/14-ц.

Суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено, а позивачем спростовано, що Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України при встановлених судом вищенаведених обставин діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначених Конституцією та законами України, обґрунтовано, та добросовісно, розсудливо, та з дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

У зв`язку із тим, що Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України допущено протиправну бездіяльність щодо ненаправлення на адресу позивача постанови про повернення виконавчого документа від 20.08.2019 року за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 та виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області від 08.02.2016 року у справі № 372/940/14-ц, суд вважав позовні вимоги обґрунтованими. Позивачем надано достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Не погоджуючись з такими рішеннями суду першої інстанції, представник Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до фактичних обставин справи, рішенням Обухівського районного суду міста Київської області від 27.10.2015 року у справі № 372/940/14-ц, провадження № 2-615/15, вирішено стягнути з ОСОБА_2 (далі-боржник) на користь ОСОБА_1 (далі-стягувач) грошові кошти, отримані в якості авансу та пеню.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області № 372/940/14-ц від 08.12.2016, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Музична хвиля» на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_1 грошових коштів, отриманих в якості авансу в сумі 9 329 531,30 грн.

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист від 08.12.2016 року у справі №372/940/14-ц, провадження №2-615/15. Рішення суду боржником добровільно не виконано, у зв`язку з чим воно виконувалось примусово Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні НОМЕР_2.

Через те, що державним виконавцем тривалий час не повідомлялось про будь-які виконавчі дії та їх результати, представником стягувача адвокатом Козаченко О.О. до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлявся запит №01/01-2023 від 26.01.2023 року про стан виконання вказаного рішення суду.

На вказаний запит було надано відповідь № 12147/13901-33-23/20.1 від 01.02.2023 року, про те, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень державним виконавцем на підставі пунктів 2, 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» 20.08.2019 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

У зв`язку з цим, представником стягувача адвокатом Козаченко О.О. до відповідача направлявся запит № 01/02-2023 від 21.02.2023 року з вимогою надати постанову про повернення виконавчого документу та виконавчий документ за виконавчим провадженням НОМЕР_2 або копії доказів їх отримання стягувачем.

Проте, як стверджується позивачем, ні стягувач ОСОБА_4 , ні її представник адвокат Козаченко О.О. не отримали будь-яку відповідь на вказаний запит, а також постанову про повернення виконавчого документу за виконавчим провадженням № НОМЕР_2, виконавчий лист, а також докази їх надсилання (отримання) стягувачем ОСОБА_5 .

У подальшому, представником стягувача адвокатом Козаченко О.О. відповідачу направлялись адвокатські запити №01/11-23 від 16.11.2023 року та №02/12-23 від 21.12.2023 року з проханням надати інформацію та докази направлення та отримання стягувачем постанови про повернення виконавчого документу та самого виконавчого документу за виконавчим провадженням НОМЕР_2.

На ці адвокатські запити, відповідач у своїх листах №155658//20.1 від 27.11.2023 року та №2749/467-33-24/20.1 від 05.01.2024 року повідомив, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу НОМЕР_2/21 від 20.08.2019 року та виконавчий документ були відправлені згідно з відправною відомістю по формі №103 Міністерства юстиції України від 30.08.2019 року.

На підтвердження зазначеного відповідачем було надано в копіях :

1) Реєстр передачі згрупованих рекомендованих відправлень з повідомленням від 29.08.2019 року. Внутрішній документ Міністерства юстиції, створений департаментом державної виконавчої служби, де за № з/п 66 (за порядком) кореспондентом значиться ОСОБА_1 ;

2) Список (без номера) згрупованих поштових відправлень (форма №103) від 30.08.2019. Документ Міністерства юстиції, створений управлінням забезпечення та документообігу, де за № п/п 24 адресатом значиться ОСОБА_1 ;

3) Список №20234 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Київ - 1 від 30.08.2019. (форма №103). Відправник Міністерство юстиції України;

4) Акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 17.02.2023.

На підтвердження відправки поштою стягувачу постанови про повернення виконавчого документа стягувачу НОМЕР_2/21 від 20.08.2019 року та виконавчого документа до листа Відділу №2749/467-33-24/20.1 від 05.01.2024 було додано копію «Список №20234 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Київ - 1 від 30.08.2019. (форма №103)».

Не погоджуючись з правомірністю вищевказаних висновків відповідача та вважаючи їх протиправними та такими, що не підтверджують направлення ним на адресу позивача постанови про повернення виконавчого документа від 20.08.2019 року за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 та виконавчого документу (листа) Обухівського районного суду міста Київської області від 08.12.2016 року у справі №372/940/14-ц, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Переглядаючи оскаржуване рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Висновок аналогічного змісту викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі №213/2012/16 (провадження № 14-13цс18).

Як встановлено судом, позивач є стороною виконавчого провадження з виконання виконавчого документу, виданого Обухівським районним судом Київської області від 08 лютого 2016 року за результатом розгляду цивільної справи № 372/940/14-ц.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже, оскаржувані за цим позовом дії/бездіяльність та рішення державного виконавця, вчинені (прийняті) під час виконання вказаного виконавчого листа, підлягають розгляду тим судом, який видав виконавчий документ, а саме у порядку цивільного судочинства.

Тотожний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 06 лютого 2019 року в справі №678/1/16-ц і Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року в справі №640/8025/19.

Таким чином, з огляду на зміст позовних вимог, характер спірних правовідносин, обставини, які встановлені матеріалами справи, а також враховуючи суб`єктний склад учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку, що даний позов спрямований на захист прав у сфері цивільних правовідносин, а не публічно - правових відносин, що виключає можливість його розгляду та вирішення в порядку адміністративного судочинства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, апеляційний суд дійшов висновку, що правовідносини у цій справі мають вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до приписів ч.1,3 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1,2 статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи господарського судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Суд першої інстанції наведені процесуальні вимоги не врахував, розглянувши справу за правилами адміністративного судочинства, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Також судова колегія вважає за необхідне роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства та право на подачу заяви відповідно до статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови.

Керуючись статтями 238, 287, 311, 315, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року скасувати.

Провадження в адміністративній справі № 320/24957/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства та про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання копії даної постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан