Справа № 640/6596/20
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6596/20 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства Укртрансгаз до Державної податкової служби України про визнання протиправним і скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство Укртрансгаз звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України про визнання протиправним і скасування рішення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на особливості розгляду даної категорії справ та вищезазначені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що існує необхідність продовження строку розгляду даної справи на розумний строк.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ідповідно до відомостей ЄДРПОУ позивач зареєстрований як юридична особа з 28.08.1998 року.

Позивач письмово звернувся до відповідача листом вих.від 28.08.2019 року, в якому просив надати індивідуальну податкову письмову консультацію з такого питання.

Повідомив, що уклав договір з ТОВ «Турболінкс» про закупівлю товару. Із-за невиконання обов`язку у 2014 році вказаний контрагент позивача звернувся до господарського суду про стягнення з нього заборгованості з визначеною сумою основного боргу у розмірі 58993812,43грн. Рішенням Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2018 року у справі №911/5309/14 позов задоволений. На виконання п.17 підр.4 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі - ПК України) він відобразив у р.4.1.10 Додатку РІ декларації з прибутку суму вказаної кредиторської заборгованості, оскільки заходи щодо стягнення розпочато до 01.01.2015 року. Ухвалою господарського суду від 28.05.2019 року у вказаній судовій справі затверджено мирову угоду сторін, відповідно до якої позивач зобов`язався сплатити частину боргу 28883370,57 грн, після чого вказане підприємство припиняє його зобов`язання з оплати решти. Відповідна сума сплачена. Тому він на підставі підп.1.2 п.17 підрозд.4 розділу ХХ ПК України має право відобразити суму погашення у зменшення фінансового результату до оподаткування у р.4.2.7 додатку РІ до декларації з податку на прибуток. Прощена сума боргу визнана безнадійною та списана з балансу шляхом урахування у складі інших доходів. Сума прощеної частини кредиторської заборгованості у розмірі 30110441,86грн визнана безнадійною та списана з балансу шляхом урахування в складі інших доходів та, таким чином, урахована двічі. Тому просив підтвердити, що сума прощеної за мировою угодою кредиторської заборгованості (її частини) підлягає включенню до різниць, які зменшують фінансовий результат до оподаткування відповідно до абзацу першого підп.1.2 п.17 підр.4 розділу ХХ ПК України у тому податковому періоді, коли відбулося таке прощення, враховуючи, що в попередніх звітних періодах вказана заборгованість врахована у збільшення фінансового результату до оподаткування п.17 підр.17 підр.4 розд.ХХ ПК України.

26.09.2019 року відповідач видав Податкову консультацію (далі Спірне рішення), в якому посилаючись на підп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.17 підр.4 розділу ХХ, підп.159.1.1 п.159.1 ст.159 ПК України та п.п.1, 8 ст.77 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржник або визнання його банкрутом», повідомив, що платник податку-покупець зобов`язаний збільшити фінансовий результат до оподаткування після 01.01.2015 року на вартість заборгованості, визнану судом чи за виконавчим написом нотаріуса, у податковому періоді, на який припадає набрання законної сили рішення суду про визнання (стягнення) такої заборгованості (її частини) або вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому зменшення фінансового результату до оподаткування на суму такої кредиторської заборгованості у разі її списання згідно з умовами мирової угоди, укладеної відповідно до законодавства з питань банкрутства, не здійснюється.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними, а свої права - порушеними, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо надання податкових консультацій регулюються нормами глави 3 ПК України.

Відповідно до положень ст.52 ПК за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Звернення платників податків на отримання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі повинно містити:

найменування для юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові для фізичної особи, податкову адресу, а також номер засобу зв`язку та адресу електронної пошти, якщо такі наявні;

код згідно з ЄДРПОУ (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті);

зазначення, в чому полягає практична необхідність отримання податкової консультації;

підпис платника податків;

дату підписання звернення.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п.52.2. вказаної статті). То ж її висновки не стосуються прав, обов`язків чи інтересів інших осіб.

За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства (п.52.3).

Згідно з п.52.4 ст.52 ПК України індивідуальні податкові консультації надаються:

в усній формі - контролюючими органами та державними податковими інспекціями;

у письмовій формі - контролюючими органами в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональними територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, підлягає реєстрації в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій та розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, без зазначення найменування (прізвища, ім`я, по батькові) платника податків, коду згідно з ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) та його податкової адреси.

Доступ до зазначених даних єдиної бази та офіційного веб-сайту є безоплатним та вільним. Порядок ведення та форма єдиної бази індивідуальних податкових консультацій визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, отримавши індивідуальну податкову консультацію від контролюючого органу, який йому підпорядковується, відповідно до вимог п.52.5 ст.52 ПК України протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання такої консультації, але не більше 35 календарних днів, що настають за днем отримання контролюючим органом відповідного звернення платників податків, приймає одне із таких рішень:

про внесення відомостей про індивідуальну податкову консультацію до єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій, про що повідомляє протягом одного робочого дня з моменту прийняття рішення контролюючий орган, який йому підпорядковується;

про відмову у внесенні відомостей до єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій, з одночасним наданням платнику податків від свого імені індивідуальної податкової консультації та внесенням відомостей про таку консультацію до зазначеного реєстру, про що повідомляє протягом одного робочого дня з моменту прийняття рішення контролюючий орган, який йому підпорядковується, та платника податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Цим загальним вимогам Спірне рішення відповідає. Водночас зазначення в ньому посилань на Закон України «Про відновлення платоспроможності боржник або визнання його банкрутом» необґрунтоване, зважаючи, що ані позивач, ані його контрагент не перебували в стадії банкрутства та запит не містив посилання на такі факти.

З приводу змісту Спірного рішення в контексті звернення позивача про його отримання колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчив запит та відомості ЄДРПОУ, борг визнано та присуджено стягнути з позивача рішенням Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2018 у справі №911/5309/14. Тобто він виник після 01.01.2015 року. Його прощення за затвердженою мировою угодою також відбулося після 01.01.2015 року. Тому тлумачення норм ПК України в частині сплати податку а прибуток має ураховувати ці факти.

Відповідно до підп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, яка виникає відповідно до положень Кодексу.

Особливості справляння податку на прибуток підприємств урегульовані нормами підрозділу 4 розділу ХХ ПК України у редакції на дату спірних правовідносин.

Згідно з п.17 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» ПК України з метою оподаткування відображення в обліку продавця та покупця заборгованості, що виникла у зв`язку із затримкою в оплаті товарів, виконаних робіт, наданих послуг, якщо заходи щодо стягнення таких боргів розпочато відповідно до п. 159.1 ст. 159 розділу ІІІ Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, здійснюється до повного погашення чи визнання такої заборгованості безнадійною у такому порядку:

1.1. Платник податку - продавець у разі, якщо суд не задовольняє позову (заяви) продавця або задовольняє його частково чи не приймає позову (заяви) до провадження (розгляду) або задовольняє позов (заяву) покупця про визнання недійсними вимог щодо погашення цієї заборгованості або її частини (крім припинення судом провадження у справі повністю або частково, у зв`язку з погашенням покупцем заборгованості або її частини після подання продавцем позову (заяви)) зобов`язаний:

а) збільшити фінансовий результат до оподаткування відповідного податкового періоду на суму заборгованості (її частини), попередньо віднесеної ним до зменшення доходу згідно з підпунктом 159.1.1 пункту 159.1 статті 159 розділу III цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року;

б) зменшити фінансовий результат до оподаткування відповідного податкового періоду на собівартість (її частини, визначеної пропорційно сумі заборгованості, включеної до доходу відповідно до цього пункту) товарів, робіт, послуг, за якими виникла така заборгованість, попередньо віднесену ним до зменшення витрат відповідно до пункту 159.1 статті 159 розділу III цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року.

На суму додаткового податкового зобов`язання, розрахованого внаслідок такого коригування фінансового результату до оподаткування, нараховується пеня, визначена з розрахунку 120 відсотків річної облікової ставки Національного банку України, що діяла на день виникнення додаткового податкового зобов`язання. Зазначена пеня розраховується за строк із першого дня податкового періоду, що настає за періодом, протягом якого відбулося зменшення доходу та витрат згідно з підпунктом 159.1.1 пункту 159.1 статті 159 розділу III цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, до останнього дня податкового періоду, на який припадає коригування фінансового результату до оподаткування, та сплачується незалежно від значення податкового зобов`язання платника податку за відповідний звітний період. Пеня не нараховується на заборгованість (її частину), списану або розстрочену внаслідок укладення мирової угоди відповідно до законодавства з питань банкрутства, починаючи з дати укладення такої мирової угоди.

Платник податку - покупець зобов`язаний збільшити фінансовий результат до оподаткування після 1 січня 2015 року на вартість заборгованості, визнану судом чи за виконавчим написом нотаріуса, у податковому періоді, на який припадає день набрання законної сили рішення суду про визнання (стягнення) такої заборгованості (її частини) або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

1.2. Якщо в наступних податкових періодах після 1 січня 2015 року покупець погашає суму визнаної заборгованості або її частину (самостійно або за процедурою примусового стягнення) та віднесеної на зменшення витрат згідно з підпунктом 159.1.2 пункту 159.1 статті 159 розділу III цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, такий покупець зменшує фінансовий результат до оподаткування на суму такої заборгованості (її частини) за наслідками податкового періоду, на який припадає таке погашення.

Водночас продавець, який зменшив суму доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів, виконаних робіт, наданих послуг, відповідно до підпункту 159.1.1 пункту 159.1 статті 159 розділу III цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, збільшує фінансовий результат до оподаткування на суму заборгованості (її частини) за такі товари, роботи, послуги, погашену покупцем, та зменшує фінансовий результат до оподаткування на собівартість (її частину, визначену пропорційно сумі погашеної заборгованості) цих товарів, робіт, послуг за наслідками податкового періоду, на який припадає таке погашення.

1.3. Заборгованість, попередньо віднесена на зменшення доходу згідно з підпунктом 159.1.1 пункту 159.1 статті 159 розділу III цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, або відшкодована за рахунок страхового резерву згідно з пунктом 159.3 статті 159 розділу III цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, яка визнається безнадійною внаслідок недостатності активів покупця, визнаного банкрутом у встановленому порядку, або внаслідок її списання згідно з умовами мирової угоди, укладеної відповідно до законодавства з питань банкрутства, не коригує фінансовий результат до оподаткування як покупця, так і продавця у зв`язку з таким визнанням.

Відповідач дотримався вказаних норм та надав їх вірне тлумачення. Попередня неправильність звітування з податку на прибуток не може бути усунута у спосіб індивідуальної податкової консультації та не свідчить про порушення відповідача.

Посилання позивача на суперечність Спірного рішення вимогам підп.1.2 п.17 підр.4 розділу ХХ ПК України, підп.159.1.2 п.159.1 ст.159 ПК України в редакції, що діяла до 01.01.2015 року, безпідставне, оскільки, як зазначено вище, борг у позивача виник саме на підставі рішення суду після 01.01.2015 року. Крім того згідно з вимогами п.7.3 ст.7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства. Норми щодо усунення подвійного оподаткування вказані в ст.13 ПК України та не регулюють вказаних позивачем правовідносин. Право обирати самостійно метод ведення обліку доходів і витрат, платник має згідно з підп.17.1.3 п.17.1 ст.17 ПК України у разі, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п.37.2 ст.37 ПК України податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.