Справа № 440/7849/25
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 р. Справа № 440/7849/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2025, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 18.09.25 по справі № 440/7849/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в якому просив:

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області щодо перерахунку розміру пенсії за віком ОСОБА_1 особовий рахунок № НОМЕР_1 згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 по справі № 440/15063/23 без урахування вимоги про 60 найвигідніших місяців коефіцієнтів заробітної плати з 01.10.1993 по 30.06.2000 та зарахування до алгоритму розрахунку пенсії позивача показників з нульовим значенням з 01.07.2000 по 10.09.2003.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 02.09.2024 згідно довідки про заробітну плату № 02-04/1/1760-С від 16.09.2020 видану виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області з урахуванням ЗУ 1058-IV про 60 найвигідніших місяців заробітної плати та коефіцієнтів заробітної плати з 01.10.1993 по 30.06.2000 з 04.10.2022.

Зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області виключити з алгоритму розрахунку суми пенсії за особистим рахунком № НОМЕР_1 ОСОБА_1 з електронної пенсійної справи, місяці заробітної плати та коефіцієнтів заробітної плати за період з 01.07.2000 по 30.09.2003 з нульовими показниками згідно Закону України 1058-IV з 2013 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 по справі № 440/15063/23 Головне управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області здійснило перерахунок пенсії без урахування вимоги про 60 найвигідніших місяців коефіцієнтів заробітної плати з 01.10.1993 по 30.06.2000 та зарахування до алгоритму розрахунку пенсії позивача показників з нульовим значенням з 01.07.2000 по 10.09.2003, що вплинуло на загальний розмір пенсії позивача.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області щодо перерахунку розміру пенсії за віком ОСОБА_1 , згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 по справі № 440/15063/23, без урахування вимоги про 60 найвигідніших місяців коефіцієнтів заробітної плати з 01.10.1993 по 30.06.2000.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно довідки про заробітну плату № 02-04/1/1760-С від 16.09.2020, видану виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області з урахуванням Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням 60 найвигідніших місяців заробітної плати та коефіцієнтів заробітної плати з 01.10.1993 по 30.06.2000 з 04.10.2022.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Позивач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває з 21.10.2013 на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 по справі № 440/15063/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.06.2023 № 44. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 11.08.2022 згідно довідки про заробітну плату №102/5 від 16.07.1993, видану міжгосподарським підприємством зі штучного осіменіння сільськогосподарських тварин Ечміадзинського району Вірменської РСР, та з 04.10.2022 згідно довідки про заробітну плату № 02-04/1/1760-С від 16.09.2020, видану виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Як зазначає відповідач у відзиві на позов та як слідує з матеріалів справи на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 по справі № 440/15063/23 здійснено перерахунок пенсії з 11.08.2022 та 04.10.2022. При розрахунку заробітної плати враховано період з 01.01.1984 по 31.12.1988, з 01.07.2000 по 31.07.2012 (коефіцієнт заробітної плати 1,50504), розмір пенсії склав 3372,11 грн. Для обчислення розміру пенсії враховано страховий стаж тривалістю 36 років 0 місяців 26 днів (432 місяці, коефіцієнт страхового стажу - 0,36000) та заробітну плату за періоди: з 01.12.1994 по 30.11.1999 (60 місяців; автоматично визначено, що цей період згідно довідки від 16.09.2020 №02-04/1/1760-С є оптимальним); з 01.07.2000 по 31.07.2012 (205 місяців, у тому числі неповні місяці: січень 2009 та липень 2012). З 04.10.2022 враховано оптимальний період заробітку з 01.12.1994 по 30.11.1999 та з 01.07.2000 по 31.07.2012 (коефіцієнт заробітної плати 2,80932). Розмір пенсії склав 6276,84 грн. Кількість місяців, виключених оптимізацією 43 (432 міс. * 10%) з 01.07.2000 по 31.01.2004.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 по справі № 440/15063/23 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 440/15063/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2025 по справі № 440/15063/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 по справі № 440/15063/23 - залишено без змін.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 по справі № 440/15063/23 у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі № 440/15063/23, відмовлено.

Позивач вважаючи, що відповідачем здійснено перерахунок пенсії без урахування вимоги про 60 найвигідніших місяців коефіцієнтів заробітної плати з 01.10.1993 по 30.06.2000 та зарахування до алгоритму розрахунку пенсії позивача показників з нульовим значенням з 01.07.2000 по 10.09.2003, звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області щодо перерахунку розміру пенсії за віком ОСОБА_1 , згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 по справі № 440/15063/23, без урахування вимоги про 60 найвигідніших місяців коефіцієнтів заробітної плати з 01.10.1993 по 30.06.2000.

У зв`язку з чим, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно довідки про заробітну плату № 02-04/1/1760-С від 16.09.2020, видану виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області з урахуванням Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням 60 найвигідніших місяців заробітної плати та коефіцієнтів заробітної плати з 01.10.1993 по 30.06.2000 з 04.10.2022.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення підлягає перегляду в частині задоволених позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону №1058, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 рок. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Тобто, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №358/1179/17 та від 18.10.2018 у справі №539/758/15-а, від 15.01.2021 у справі №357/2591/17.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області з 04.10.2022 здійснено перерахунок пенсії позивача, яка, зокрема, обрахована із заробітної плати за періоди з 01.12.1994 по 30.11.1999 (60 місяців згідно довідки від 16.09.2020 №02-04/1/1760-С), оскільки на думку відповідача даний період є оптимальним.

Натомість, відповідач не обгрунтовує чому період з 01.12.1994 по 30.11.1999 є оптимальним для визначення розміру пенсії позивача та не враховано інші періоди з вересня 1993 року по червень 2000 року, згідно довідки від 16.09.2020 №02-04/1/1760-С.

Відтак, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області щодо перерахунку розміру пенсії за віком ОСОБА_1 згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 по справі № 440/15063/23 без урахування вимоги про 60 найвигідніших місяців коефіцієнтів заробітної плати з 01.10.1993 по 30.06.2000.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, колегія суддів зазначає, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно довідки про заробітну плату № 02-04/1/1760-С від 16.09.2020, видану виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області з урахуванням Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням 60 найвигідніших місяців заробітної плати та коефіцієнтів заробітної плати з 01.10.1993 по 30.06.2000 з 04.10.2022.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 по справі № 440/7849/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич