Справа № 560/10976/25
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

27 листопада 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 02.06.2025 року, щодо звільнення з військової служби за абзацом 12 пункту 3 частиною 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за батьком, який є особою з інвалідністю II групи.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за абзацом 12 пункту 3 частиною 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за батьком, який є особою з інвалідністю II групи.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 02 червня 2025 року позивач за допомогою засобів поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА» звернувся до керівництва відповідача з рапортом про звільнення з військової служби через сімейні обставини, посилаючись на абзац 12 пункт 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначено частиною 12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжували військову службу).

Згідно з трекінгом поштових відправлень АТ «УКРПОШТА» вказаний рапорт від 02.06.2025 року з додатками (поштове відправлення № 678) надійшов до поштового відділення за місцезнаходження відповідача 02.06.2025 року та був вручений за довіреністю 05.06.2025 року.

Однак відповіді на вищезазначений рапорт від 02.06.2025 року та/або результатів його розгляду позивач від відповідача станом на день подання позовної заяви (25.06.2025) не отримував.

З огляду на вищевикладене, представник позивача вважає, що є об`єктивна необхідність звернення до суду з указаним позовом про визнання бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача від 02.06.2025 року протиправною, також зобов`язання відповідача розглянути рапорт позивача від 02.06.2025 року щодо його звільнення з військової служби та прийняти рішення про його звільнення з військової служби через сімейні обставини відповідно до абз.12 п.3 ч.12 ст. 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок».

Ухвалою від 26.06.2025 суд залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 02.07.2025 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).

Цією ж ухвалою суд витребував у військової частини НОМЕР_1 докази розгляду (у письмовому вигляді) рапорту ОСОБА_1 від 02.06.2025 року, щодо звільнення з військової служби за абзацом 12 пункту 3 частиною 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за батьком, який є особою з інвалідністю II групи.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що наданий позивачем до рапорту висновок ЛКК від 20.02.2025 № 59/5, виданий КНП ДМР "Дунаєвецької багатопрофільної лікарні" не відповідає жодній з затверджених форм, а тому не може розглядатися як документ, що підтверджують потребу батька позивача у постійному догляді.

Звертає увагу, що рапорт позивача було належним чином розглянуто командиром військової частини НОМЕР_1 , полковником ОСОБА_2 , про що на рапорті було проставлено резолюцію: "Відмовити, відсутні підстави". Про результати розгляду рапорту вх.№813/11594 від 06.06.2025 позивача було повідомлено листом від 26.06.2025 № 813/26435. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 (позивач) з 03.11.2022 призваний до лав Збройних Сил України на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (відповідач).

02.06.2025 позивач за допомогою засобів поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА» звернувся до керівництва відповідача з рапортом про звільнення з військової служби через сімейні обставини, посилаючись на абзац 12 пункт 3 частина 12 статті 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначено частиною 12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжували військову службу).

До вказаного рапорту були додані: нотаріально засвідчена копія військового квитка серія НОМЕР_2 від 10.11.2022 року, нотаріально засвідчена копія паспорта громадянина України та картки платника податків на ім`я ОСОБА_1 , нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 01.02.2000 року, нотаріально засвідчена копія паспорта громадянина України та картки платника податків на ім`я ОСОБА_3 , належним чином засвідчена копія рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 29.10.2024 року по справі №674/1216/24, нотаріально засвідчена копія витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 2/25/128/В від 07.02.2025 року, нотаріально засвідчена копія витягу № 2/25/128/ВТ від 07.02.2025 року з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до районних (міських) ТЦК та СП, органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів, нотаріально засвідчена копія рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю № 2/25/128/І від 07.02.2025 року, нотаріально засвідчена копія висновку ЛКК № 59/5, видана КНП ДМР «Дунаєвецька багатопрофільна лікарня» від 20.02.2025 року, нотаріально засвідчена копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 серія НОМЕР_5 від 05.03.2025 року, належним чином засвідчена копія закордонного паспорта № НОМЕР_6 , виданий органом 6819 від 12.12.2024 року, належним чином засвідчена копія закордонного паспорта № НОМЕР_7 , виданий органом 6834 від 31.07.2024 року, належним чином засвідчена копія закордонного паспорта № НОМЕР_8 , виданий органом 6834 від 31.07.2024 року, належним чином засвідчена копія довідки про право перебування на ім`я ОСОБА_4 від 19.03.2025 року, належним чином засвідчена копія дозволу на проживання № НОМЕР_9 від 12.11.2024 на ім`я ОСОБА_5 , належним чином засвідчена копія дозволу на проживання № YZ5PX9TYH від 12.11.2024 року на ім`я ОСОБА_6 , належним чином засвідчена копія акту № 38 обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.04.2025 року.

Згідно з трекінгом поштових відправлень АТ «УКРПОШТА» вказаний рапорт від 02.06.2025 року з додатками (поштове відправлення № 678) надійшов до поштового відділення за місцезнаходження відповідача 02.06.2025 року та був вручений за довіреністю 05.06.2025 року.

Станом на день подання позовної заяви (25.06.2025) відповіді на вищезазначений рапорт від 02.06.2025 року та/або результатів його розгляду позивач від відповідача не отримував.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду його рапорту від 02.06.2025, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

В силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності га територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ визначено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу: військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу: військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який на підставі Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" неодноразово продовжувався та триває станом на час розгляду справи.

Підстави звільнення з військової служби, зокрема, піл час дії воєнного стану, передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.

Так, зокрема, згідно з підпунктом "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Пунктом 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Як встановлено судом, позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 02.06.2025 про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за батьком, який є особою з інвалідністю II групи.

Станом на день звернення до суду - 25.06.2025, позивач результатів розгляду свого рапорту не отримував.

Разом з тим, відповідач надав до суду докази розгляду вказаного рапорту від 02.06.2025.

Так, рапорт від 02.06.2025 зареєстрований відповідачем 06.06.2025 та розглянутий командиром військової частини НОМЕР_1 , полковником ОСОБА_2 , про що на рапорті було проставлено резолюцію: "Відмовити, відсутні підстави".

Про результати розгляду рапорту вх.№813/11594 від 06.06.2025 позивача було повідомлено листом від 26.06.2025 № 813/26435.

Вказаний лист направлений поштовим зв`язком на адресу позивача 30.06.2025.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд акцентує увагу, що в цьому випадку підставою для звернення до суду у позовній заяві представник позивача зазначає саме не розгляд рапорту про звільнення від 02.06.2025.

В ході розгляду справи відповідач надав докази розгляду рапорту від 02.06.2025.

Разом із тим, суд зазначає, що наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за №1214/42559, затверджений Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (надалі - Порядок №531), який набрав чинності 08.08.2024.

Порядок №531 визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника). За правилами пунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку.

Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі регламентовані розділом ІІІ Порядку №531, а особливості подання та розгляду рапортів в електронній формі - розділом ІV Порядку №531.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №531 початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.

Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.

У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Таким чином, Порядком №531 передбачило чіткі строки розгляду рапортів військовослужбовців Збройних Сил України і рапорт на звільнення з військової служби повинен бути розглянутий у строк не більше ніж 14 днів.

Рапорт позивача подано засобами поштового зв`язку 02.06.2025, рапорт надійшов до поштового відділення 05.06.2025, а лист про результат його розгляду (лист від 26.06.2025) направлено позивачу лише 30.06.2025, тобто після подання позивачем позовної заяви до суду, тобто з пропуском строку, визначеного Порядком №531.

Отже, це є підставою для визнання бездіяльності відповідача щодо належного розгляду рапорту позивача від 02.06.2025 протиправною.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, то суд вважає її передчасною, оскільки на момент подання цього позову до суду рапорт позивача про звільнення з військової служби не був розглянутий відповідачем, що становило зміст заявленого у справі публічно правового спору про визнання протиправною бездіяльності відповідача.

Разом з тим, після розгляду командиром військової частини рапорту виникли нові правовідносини між позивачем та відповідачем, які не були підставою для звернення до суду з цим позовом, тому можуть бути предметом нового спору.

При цьому, суд звертає увагу, що заяви про зміну предмету чи підстав позову відповідно до статті 47 КАС України позивач в ході розгляду цієї справи не подавав.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у несвоєчасному розгляді рапорту ОСОБА_1 від 02.06.2025 про звільнення з військової служби відповідно до абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за батьком, який є особою з інвалідністю II групи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_10 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_11 )

Головуючий суддя В.К. Блонський