Справа № 320/24478/24
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2025 у справі за адміністративним позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу ВП №72129463 від 12.01.2024, винесену головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. в порядку примусового виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/1066/23.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2025 позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана постанова про накладення штрафу є правомірною.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2023 по справі № 200/1066/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено: зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування за вкладом у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» за договором банківського вкладу від 22.04.2014 «НВУ № 778940/2014 у розмірі - 43 572, 57 грн.

Державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаврилюк І.О. 29.06.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, з примусового виконання виконавчого листа по справі № 200/1066/23, виданого 13.06.2023 Донецьким окружним адміністративним судом, відповідно до якого зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування за вкладом у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» за договором банківського вкладу від 22.04.2014 «НВУ № 778940/2014 у розмірі - 43 572, 57 грн.

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 20.07.2023 державному виконавцю Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направлено заяву за вих. №60-843 8/23 «Про зупинення виконавчого провадження (апеляція)», на підставі ст. 3 8 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2023 у справі № 200/1066/23 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб подана апеляційна скарга, яку судом прийнято до розгляду.

Державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 13.09.2023 винесено постанову про зупинення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, на підставі ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2023 відкрито апеляційне провадження в адміністративній справі № 200/1066/23.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2023 апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишено без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2023 у справі №200/1066/23, залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 15.11.2023 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2023 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2023 у справі № 200/1066/23.

Державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) 04.12.2023 винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій у ВП № НОМЕР_1.

Державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 12.01.2024 винесено постанову про накладення штрафу ВП №72129463, відповідно до якої за невиконання без поважних причин у встановлений строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії накласти на боржника Фонд гарантування вкладів фізичних осіб штраф на користь держави у розмірі - 5 100 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що оскаржувана постанова про накладення штрафу ВП № НОМЕР_1 від 12.01.2024 є протиправною, оскільки вона не відповідає вимогам статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі якої (згідно змісту оскаржуваного рішення) вона була прийнята.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404, який набрав чинності 05.10.2016, визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із частинами першою, другою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частини перша та друга статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Стаття 63 Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у VIII розділі вказаного закону, яким регулюються виключно виконання рішення немайнового характеру.

Необхідність виконання рішення боржником протягом 10 робочих днів встановлюється в постанові про відкриття провадження відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, вказана норма закону містить імперативний характер і застосовується виключно до виконання рішень немайнового характеру.

Зазначене дає підстави для висновку, що такі заходи примусового виконання рішень, як накладення стягнення у вигляді штрафу на підставі частини другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», можуть мати місце у виконавчому провадженні з виконання рішень саме немайнового характеру.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.01.2024 № 5002-17/1718-2011.

У справі, що розглядається, оскаржувана постанова винесена у відповідності до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, для правильного вирішення даного спору, у першу чергу варто з`ясувати характер рішення (майновий чи немайновий), виконання якого здійснюється у спірному виконавчому провадженні, як підстави для застосування штрафу, визначеного у статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.08.2020 у справі №910/13737/19 зазначала, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову. Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

В спірному виконавчому провадженні № НОМЕР_1 здійснюється примусове виконання виконавчого листа по справі №200/1066/23, яким боржника зобов`язано виплатити стягувачу відшкодування у розмірі 43 572, 57 грн. Відтак, відповідачем здійснюється примусове виконання рішення майнового характеру, що унеможливлює застосування положень статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» щодо накладення на боржника штрафу.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення, яким позов задоволено, оскільки підстави для накладення на боржника штрафу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 у відповідності до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» були відсутні.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2025 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Є.В. Чаку