Справа № 640/22876/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фастівський завод органічних розчинників" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фастівський завод органічних розчинників" звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 червня 2019 року № .

Наявність обставин, які свідчать про порушення прав платника податків, позивач пов`язує з фактом протиправності та необґрунтованістю висновків документальної позапланової виїзної перевірки, на підставі яких податковий орган здійснив зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток переважно з міркувань того, що з боку позивачем відображено в податковому та в бухгалтерському обліку фінансово-господарські операції: з придбання товарів у ТОВ «Овручська деревообробна компанія» за відсутністю реального постачання останнім товару, а також списання матеріальних цінностей (бензину, дизельного пального, газу) без підтвердження відповідних господарських операцій та зв`язку витрат на паливно-мастильні матеріали з господарською діяльністю підприємства, відсутності належним чином оформлених первинних документів на списання пального.

Як стверджує позивач, факт здійснення господарських операцій між ним та ТОВ «Овручська деревообробна компанія» підтверджується первинними та додатковими документами, які надавались під час перевірки та наявність яких не заперечується відповідачем в акті перевірки.

Щодо списання пального, первинні та інші документи товариства у повному обсязі підтверджують наявність транспортних засобів, затвердження норм витрат палива по кожному з них та використання в ході господарської діяльності, зокрема, зведені подорожні листи, рапорти про роботу будівельних машин (механізмів).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2020 року замінено сторону у справі Головне управління ДФС у Київській області його правонаступником Головним управлінням ДПС у Київській області.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року з урахуванням ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року допущено заміну Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код юридичної особи 43141377) на його правонаступника Головне управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44096797).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фастівський завод органічних розчинників" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Форма "П" ГУ ДФС у Київській області від 24 червня 2019 року № .

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фастівський завод органічних розчинників" сплачений судовий збір в сумі 19 210 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані докази підтверджують реальність спірних господарських операцій позивача з ТОВ «Овручська деревообробна компанія», у зв`язку з чим ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» правомірно сформовані показники у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку з 01.01.2016 по 31.12.2018, в тому числі за 2018 рік в сумі 1 540 716 грн за господарськими операціями з ТОВ «Овручська деревообробна компанія». Тому позивач правомірно при розрахунку об`єкта оподаткування за результатами відповідного податкового (звітного) періоду зменшив фінансовий результат до оподаткування на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1 540 716 грн за наслідками господарської операції з ТОВ «Овручська деревообробна компанія».

Встановлені Актом перевірки порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Фастівський завод органічних розчинників» п. 44.1 п. 44.2 п. 44.3 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток у періоді, що перевірявся на суму 1 540 716 грн, у тому числі за 2018 рік в сумі 1 540 716 грн, сформоване позивачем за наслідками господарської операції з ТОВ «Овручська деревообробна компанія», не знайшли свого підтвердження під час розгляду цієї справи, не ґрунтуються на вимогах закону, відповідно є протиправними.

Придбання позивачем пального здійснювалось з метою його використання в ході виробництва оксигенату, за наслідком чого ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» правомірно списував витрати на пальне у бухгалтерському обліку.

Як наслідок, висновок Головного управління ДПС у Київській області про використання транспортних засобів поза межами господарської діяльності позивача суперечить фактичним обставинам та спростовується наявними у справі документами.

З огляду на встановлені судом обставини, відповідач не довів суду правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 24 червня 2019 року № .

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, отже про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що надані позивачем первинні документи, складені на підтвердження виконання договору поставки від 05 липня 2018 року № 050718-1 з ТОВ «Овручська деревообробна компанія», відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Долучені позивачем до матеріалів справи документи не відповідають вимогам закону та не містять обов`язкових реквізитів. Платником надано видаткові накладні, виписані постачальником ТОВ «Овручська деревообробна компанія», які не містять інформацію про посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, що відповідальна за отримання товару. У наданих видаткових накладних не зазначено прізвище осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, такий недолік має системний характер, що у сукупності з іншими обставинами у справі об`єктивно ставить під сумнів правдивість інформації у видаткових накладних щодо зафіксованої в них господарської операції. Облікові документи, надані позивачем щодо господарських операцій з поставки товару (пілети), які суд визнав достовірними та достатніми доказами, що підтверджують спірні операції, не відповідають вимогам закону та не можуть бути доказом задекларованих платником показників бухгалтерського та податкового обліку.

Надані позивачем рапорти про роботу будівельних машин (механізмів) та зведені подорожні листи є підставою для складання акту про списання матеріально-технічних ресурсів, зокрема паливномастильних матеріалів. За змістом вказаних документів неможливо встановити змісту та обсягу господарської операції. Платником до перевірки не надано жодних затверджених та підписаних актів на списання матеріальних цінностей (бензину, дизельного пального, газу) та/або інших первинних документів які б підтверджували відповідні господарські операції.

Висновок суду першої інстанції, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували факт ненадання документів до перевірки суперечить змісту Акту перевірки від 24.04.2019 № 322/10-36-14-14/40328493.

Жодна з поданих позивачем заяв з процесуальних питань (заява, клопотання, пояснення), які знаходяться в матеріалах справи, у тому числі від 25.04.2025 року не містить обґрунтовування неможливості подання актів про списання разом з позовною заявою з причин, що не залежали від підприємства.

Апелянт наголошує на тому, що врахування під час ухвалення оскаржуваного судового рішення первинних документів (актів про списання товарів, наданих позивачем до суду 25.04.2025 року), які не були надані та досліджені під час документальної перевірки, висновки якої ґрунтуються на інших фактичних обставинах, призвело по суті до проведення судом повторної податкової перевірки та порушення принципу змагальності сторін в адміністративному судочинстві. Мотивувальна частина судового рішення не містить висновків щодо встановлення судом обставин чи дійсно надані позивачем акти про списання товарів відповідають записам, відображеним в бухгалтерському обліку підприємств та Звіті про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) (форма №2), в частині віднесення до витрат списаних матеріальних цінностей (бензину, дизельного пального, газу) на загальну суму 1 146 781 грн. В порушення ст. 9, ст.ст. 72 - 78, ст. 90 КАС України суд першої інстанції визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними.

20 жовтня 2025 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року у справі № 640/22876/19 залишити без задоволення; рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року у справі № 640/22876/19 залишити без змін; стягнути з рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАСТІВСЬКИЙ ЗАВОД ОРГАНІЧНИХ РОЗЧИННИКІВ" витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фастівський завод органічних розчинників» зареєстроване 09.03.2016 в якості юридичної особи з ідентифікаційним кодом: 4328493, основним видом економічної діяльності якого є: код КВЕД 20.14. Виробництво інших основних органічних хімічних речовин, що підтверджується відомостями витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із відомостями Акту документальної позапланової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи від 24.04.2019 № 322/10-36-14-14/40328493 в період з 09.04.2019 по 15.04.2019 на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 08.04.2019 № 756, направлень на проведення перевірки від 09.04.2019 №№ 935, 936, 937, 938, 939 посадовими особами контролюючого органу проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.0.2016 по 31.12.2018.

З Акту перевірки та змісту витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» взято на податковий облік 09.03.2016, яке станом на дату складання Акту перебуває на обліку ГУ ДФС у Київській області (Фастівський район).

У періоді, який перевірявся, ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» було платником, зокрема, податку на прибуток, податку на додану вартість відповідно до Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 01.04.2016 № 200258413.

Результати перевірки знайшли своє відображення у висновках Акту перевірки викладених у його Розділі IV.

Згідно із Висновком Акту перевірки, перевіркою, серед іншого, встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Фастівський завод органічних розчинників»:

1. п. 44.1 п. 44.2 п. 44.3 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток у періоді, що перевірявся на загальну суму 2 687 497 грн, у тому числі за 2018 рік в сумі 2 687 497,00 грн.

Не погодившись з висновками Акту перевірки ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» звернулось до Головного управління ДФС у Київській області із запереченнями до акту перевірки, які згідно Відповіді про результати розгляду заперечень № 21597/10/10-36-14-14 від 19.06.2019 залишені податковим органом без задоволення, а саме: «… висновки акта від 24.04.2019 № 322/10-36-14-14/40328493 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників (),… дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.208» - залишити без змін».

В подальшому ГУ ДФС у Київській області було винесено, зокрема, податкове повідомлення-рішення Форми «П» від 24.06.2019 № , яким згідно з пунктом 54.3. статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України на підставі акта перевірки № 322/10-36-14-14/.04.2019 встановлено порушення пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України та зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, декларація № зареєстрована в контролюючому органі 01.03.2019, сума завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток 2687497 грн.

Рішенням ДПС України від 30.09.2019 № 3930/6/99-00-08-05-03 залишено без задоволення скаргу платника на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 24.06.2019 № , а податкове повідомлення-рішення без змін.

Не погодившись із правомірністю висновків перевірки та сформованим ГУ ДФС у Київській області податковим повідомленням-рішенням Форми «П» від 24.06.2019 № , позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить визнати зазначене рішення контролюючого органу протиправним та скасувати його.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 14.1.36 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, надання послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків обов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

За приписами пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в ЄРПН.

За приписами пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За приписами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підставою виникнення спірних правовідносин слугує заперечення відповідачем реальності господарських операцій позивача з TOB «Овручська деревообробна компанія» (код за ) та завищення матеріальних витрат від списання матеріальних цінностей (бензин, дизельне паливо, газ).

Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За доводами апелянта, надані позивачем первинні документи, складені на підтвердження виконання договору поставки від 05 липня 2018 року № 050718-1 з ТОВ «Овручська деревообробна компанія» не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Такі висновки відповідач мотивує тим, що долучені позивачем до матеріалів справи документи не відповідають вимогам закону та не містять обов`язкових реквізитів, а саме видаткові накладні, виписані постачальником ТОВ «Овручська деревообробна компанія», які не містять інформацію про посаду, прізвище, ім`я, по-батькові особи, що відповідальна за отримання товару. З огляду на відсутність можливості ідентифікації особи-підписанта первинного документа, контролюючий орган критично оцінює надані позивачем докази у вигляді видаткових накладних, як підтвердження реального здійснення спірних господарських операцій.

Надаючи оцінку наведеним доводам судова колегія враховує наступне.

У період, який перевірявся контролюючим органом, позивач мав господарські відносини із TOB «Овручська деревообробна компанія». Зокрема, між ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» (Покупець) та TOB «Овручська деревообробна компанія»» (Постачальник) укладено договір поставки від 05 липня 2018 року № 050718-1.

Відповідно до пункту 1 Договору постачальник зобов`язується протягом строку дії Договору за замовленням передавати у власність покупця, а Покупець оплачувати та приймати Товар, найменування, кількість та вартість якого визначаються у рахунках-фактурах та видаткових накладних. Товар, що поставляється за цим договором - пілети.

Згідно з пунктами 2 та 3 Договору загальна вартість Товару за цим договором складається з суми вартостей Товару, що поставляється за всіма видатковими накладними. Оплата здійснюється Покупцем на підставі цього договору, рахунків-фактур та видаткових, накладних. Місце поставки Товару - склад Покупця: Фастівський район, смт. Кожанка, вул. Територія Цукрозаводу, буд. 1-Г.

На виконання умов Договору постачальником було здійснено поставку товару та його оплату, що підтверджується залученими позивачем до матеріалів справи письмовими доказами, наданими в посвідчених копіях:

- видатковими накладними: № 271 від 22.12.2018р.; № 284 від 31.12.2018р.; № 283 від 29.12.2018р.; № 274 від 25.12.2018р.; № 273 від 24.12.2018р.; № 269 від 21.12.2018р.; № 268 від 18.12.2018р., № 264 від 15.12.2018р.; № 265 від 14.12.2018р.; № 263 від 12.12.2018р.; № 250 від 10.12.2018р.; № 249 від 09.12.2018р.; № 248 від 08.12.2018р.; № 247 від 08.12.2018р.; № 246 від 07.12.2018р.; № 243 від 01.12.2018р.; № 245 від 07.12.2018р.; № 244 від 04.12.2018р.;

- товарно-транспортними накладними: № 271 від 22.12.2018р.; № 284 від 31.12.2018р.; № 283 від 29.12.2018р.; № 274 від 25.12.2018р.; № 273 від 24.12.2018р.; № 269 від 21.12.2018р.; № 255 від 18.12.2018р.; № 265 від 14.12.2018р.; № 250 від 10.12.2018р.; № 245 від 07.12.2018р.; № 244 від 04.12.2018р.;

- рахунками на оплату: № 209 від 22.12.2018р.; № 205 від 15.12.2018р.; № 198 від 09.12.2018р.; № 197 від 08.12.2018р.; № 196 від 08.12.2018р.; № 195 від 07.12.2018р.; № 192 від 01.12.2018р.; № 193 від 04.12.2018р.;

- платіжними дорученнями: № 3506 від 22.12.2018р.; № 3493 від 21.12.2018р.; № 3434 від 19.12.2018р.; № 3406 від 14.12.2018р.; № 3391 від 13.12.2018р.; № 3374 від 12.12.2018р.; № 3361 від 12.12.2018р.; № 3349 від 10.12.2018р.; № 3314 від 07.12.2018р.; № 3558 від 28.12.2018р.; № 3530 від 27.12.2018р.; № 3517 від 26.12.2018р.

У зв`язку з отриманням товару від TOB «Овручська деревообробна компанія» за договором поставки від 05.07.2018р. № 050718-1 позивачем були складені наступні податкові накладні: № 45 від 21.12.2018р.; № 37 від 18.12.2018р.; № 56 від 31.12.2018р.; № 55 від 29.12.2018р.; № 50 від 25.12.2018р.; № 49 від 24.12.2018р.; № 46 від 22.12.2018р.; № 29 від 15.12.2018р.; № 28 від 14.12.2018р.; № 20 від 12.12.2018р.; № 17 від 10.12.2018р.; № 16 від 09.12.2018р.; № 14 від 08.12.2018р.; № 12 від 07.12.2018р.; № 5 від 04.12.2018р.; № 15 від 08.12.2018р.; № 13 від 07.12.2018р.; № 1 від 01.12.2018р.

Також позивачем, на підтвердження здійснення господарської операції, надані суду засвідчені копії: довіреностей № 562 від 01.12.2018, № 476 від 01.11.2018 на отримання від ТОВ «Овручська деревообробна компанія» пілет за договором поставки № 050718-1 від 05.07.2018; перепусток на заїзд авто.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що на підтвердження реальності господарських операцій з поставки пілет за укладеним з TOB «Овручська деревообробна компанія» договором, позивачем були надані відповідні документи бухгалтерського та податкового обліку, які відповідають вимогам Закону №996-ХIV. Надані документи цілком підтверджують факт здійснення господарських операцій з поставки товару в процесі господарської (виробничої) діяльності позивачем, та відповідно правомірність декларування показників сум податку на прибуток за наслідками їх здійснення стосовно придбання пілети у TOB «Овручська деревообробна компанія» за договором поставки від 05 липня 2018 року № 050718-1.

Щодо покликань апелянта на відсутність у видаткових накладних інформації про посаду, прізвище, ім`я, по-батькові особи, що відповідальна за отримання товару, судова колегія звертає увагу на відсутність означених доводів у Акті спірної перевірки від 24 квітня 2019 року.

У пункті 75 постанови Верховного Суду від 17 грудня 2018 року по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18) міститься правовий висновок, у силу якого адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності ("виправдання") свого рішення.

На підставі наведеного у сукупності, доводи апелянта щодо дефектності первинних документів, що складені на підтвердження виконання договору поставки від 05 липня 2018 року № 050718-1 з ТОВ «Овручська деревообробна компанія», судова колегія відхиляє за безпідставністю.

З аналогічних підстав підлягають відхиленню висновки апелянта про невідповідність вимогам закону облікових документів, наданих позивачем, щодо господарських операцій з поставки товару (пілети), та їх неможливість бути доказом задекларованих платником показників бухгалтерського та податкового обліку.

Побічно, суд враховує, що вказане жодним чином не впливає на факти реальності спірних операцій з придбання товару та не покладає на позивача відповідальності у вигляді позбавлення права на податковий кредит. Водночас, суд зауважує, що відповідальною особою за складання видаткових накладних є не позивач, а його контрагент.

Окрім цього, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само незначні помилки у їх оформленні, не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2021 року по справі № 640/19745/18, від 10 вересня 2020 року по справі № 640/2722/19 та від 29 жовтня 2019 року по справі № 823/1436/13-а.

Суд також звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, зокрема, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.

Щодо складання актів про списання матеріально-технічних ресурсів, зокрема паливно-мастильних матеріалів, судова колегія враховує наступне.

Перевіркою встановлено, що позивач в рядку 2180 «Інші операційні витрати» Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) (форма № 2) відобразив витрати по списанню матеріальних цінностей (бензину, дизельного палива, газу) на загальну суму 1 146 781 грн, в тому числі за 2016 рік 119 895 грн, за 2017 рік 450074 грн, за 2018 рік 576812 грн відповідні операції відображені в бухгалтерському обліку на рахунку 92 «Адміністративні витрати».

Позивач стверджував, що використання пального у його господарській діяльності підтверджується договорами поставки пального, рапортами про роботу будівельної машини та подорожніми листами, які наявні в матеріалах справи. Із умов виробництва випливає, що для його здійснення необхідне залучення транспортних засобів, як для доставки необхідної сировини, так і в процесі такого виробництва. Використання транспортних засобі зумовлено виконанням працівниками їх трудової функції.

Згідно відомостей штатних розписів в структурі ТОВ «ФАЗОР» з 17 жовтня 2016 року утворений транспортний відділ у складі водіїв автотранспортних засобів (3 штатні одиниці), машиніст екскаватора (1 штатна одиниця), машиніст навантажувальної машини (2 штатні одиниці), слюсар-ремонтник (3 штатні одиниці). В подальшому транспортний відділ не ліквідовувався, а кількість його штатних одиниць не зазнала суттєвих змін.

ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» використовує спеціалізовані транспортні засоби для власного виробництва продукції, зокрема:

- JCB-4CX екскаватор 1999 р., що підтверджується специфікацією № 2 від 30.09.2016 року до Договору оренди приміщень та обладнання №1/Ф-Ф від 12.06.2016 р., актом приймання передачі № 2 від 30.09.2016 року до Договору оренди приміщень та обладнання №1/Ф-Ф від 12.06.2016 р.;

- автомобіль CA3-3507 1992 р. тип самоскид-С, що підтверджується специфікацією № 2 від 30.09.2016 року до Договору оренди приміщень та обладнання №1/Ф-Ф від 12.06.2016 р., актом приймання передачі № 2 від 30.09.2016 року до Договору оренди приміщень та обладнання №1/Ф-Ф від 12.06.2016 р.;

- навантажувач Т-151 що підтверджується специфікацією № 2 від 30.09.2016 року до Договору оренди приміщень та обладнання №1/Ф-Ф від 12.06.2016 р., актом приймання передачі № 2 від 30.09.2016 року до Договору оренди приміщень та обладнання №1/Ф-Ф від 12.06.2016 р.;

- автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon на підставі Договору позички автомобіля від 14.09.2016р.;

- ГАЗ 3302 на підставі Договору позички автомобіля від 14.09.2016р.

Використання транспортних засобів товариством в здійсненні діяльності також встановлено в ході перевірки, про що посадовими особами контролюючого органу зазначено в Акті перевірки.

Наказами ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» № 2/1 від 01.10.2016 та № 3/1 від 03.09.2016 були встановлені норми витрат палива на автомобілі: ГАЗ-3302, САЗ-3507, Т-156, JCB-4CX, Mitsubishi Pajero Wagon та затверджені бланки для обліку витрат ПММ, які використовуються ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників».

Придбання ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» у ТОВ «Спецтранссервіс», Приватного підприємства «Вирій», Приватного підприємства «Бриз-плюс-РВ» обсягу пального різних марок підтверджується договорами, накладними та видатковими накладними.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» було оформлене списання пального наступними документами: рапорти про роботу будівельної машини (механізму) JCB-4CX екскаватор за період жовтень 2016 року- грудень 2018 року (щомісячно); рапорти про роботу будівельної машини (механізму) навантажувач Т-156 за період жовтень 2016 року - грудень 2018 року (щомісячно); зведені подорожні листи щодо транспортних засобів ГАЗ 3302, САЗ 3507, Mitsubishi Pajero Wagon за період жовтень 2016 року - грудень 2018 року (щомісячно).

Суд першої інстанції виснував, що у зазначених документах наявна вся необхідна інформація для встановлення змісту та обсягу господарської операції, що дозволяє використовувати такі документи в якості первинних для цілей формування показників бухгалтерського обліку.

За доводами апелянта, за змістом вищевказаних документів неможливо встановити змісту та обсягу господарської операції.

При цьому, мотивованих тверджень про недостатність рапортів про роботу будівельної машини (механізму) екскаватора JCB-4CX, навантажувача Т-156, зведених подорожніх листів щодо транспортних засобів ГАЗ 3302, САЗ 3507, Mitsubishi Pajero Wagon, для розкриття змісту здійснених господарських операцій, відповідач не наводить.

Поряд з наведеним, судова колегія враховує лист Державної фіскальної служби України від 02 листопада 2015 року №23178/6/99-99-19-02-02-15, яким роз`яснено, що платники податків можуть використовувати будь-які інші документи, за умови наявності всіх ознак первинного документа, відомостей у ньому про господарську операцію та підтвердження її здійснення для цілей списання паливно-мастильних матеріалів, включаючи скасований бланк подорожнього листа.

Також, листом від 09 червня 2015 року № 11999/6/99-99-19-01-01-15 Державна фіскальна служба України зазначила, що оскільки чинним законодавством не передбачена типова форма бланка дорожнього листа легкового автомобіля, то підприємство може використовувати зручну для обліку форму первинного документа, затверджену наказом про облікову політику підприємства, за умови наявності всіх ознак первинного документа, відомостей у ньому про господарську операцію та підтвердження її здійснення.

Щодо ненадання затверджених та підписаних актів на списання матеріальних цінностей судова колегія зауважує, що у Акті спірної перевірки від 24 квітня 2019 року не зафіксовано інформації про складені акти про ненадання у визначений у запиті строк (відмови від надання) або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації, акти відмови керівника платника податків або уповноваженої ним особи від підписання зазначених актів.

Апелянт не заперечує і того, що ним не складались акти, що засвідчують факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, які були складені контролюючим органом під час здійснення перевірки згідно вимог пункту 85.6. статті 85 ПК України.

Щодо вимоги надання позивачем доказів на підтвердження направлення до контролюючого органу під час проведення спірної перевірки актів про списання паливно-мастильних матеріалів, суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, наполягаючи на порушенні позивачем процедури надання документів та пояснень на вимогу контролюючого органу, останній повинен довести наявність такої вимоги та обставини, що свідчать про її невиконання/недотримання платником податків.

За приписами частини 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що у даному випадку доказами, на підставі яких можна встановити, і які підтверджують обставини неподання позивачем первинних документів, є складений відповідно до вимог пункту 85.6. статті 85 ПК України у довільній формі посадовою (службовою) особою контролюючого органу акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. При цьому обов`язок щодо подання такого доказу покладається на відповідача. З огляду на неподання відповідачем суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у позивача під час проведення податкової перевірки первинних документів щодо списання палива, відсутні підстави стверджувати про доведеність відповідачем обставин ненадання позивачем посадовій (службовій) особі контролюючого органу під час здійснення податкової перевірки первинних документів достатніх для підтвердження правомірності списання палива під час здійснення господарської діяльності.

В частині заперечень апелянта щодо подання до суду актів про списання (у квітні 2025 року), судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 160/8762/21, згідно якої, у вказаних правовідносинах норми податкового законодавства не обмежують період подання платником податків необхідних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки платник податків може довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучити до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. В іншому випадку, обмеження судом предмету дослідження призвело би до неповноти дослідження та порушення справедливого балансу.

Щодо врахування судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного судового рішення первинних документів - актів про списання товарів, наданих позивачем до суду 25 квітня 2025 року, судова колегія погоджує висновки про те, що суд не може обмежити предмет дослідження у цій справі відхиливши зазначені документи у якості доказів на підтвердження заперечень позивача щодо висновків податкового органу.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судова колегія враховує, що постачання паливних пілет TOB «Овручська деревообробна компанія» (код за ) до ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників», а також обставини щодо матеріальних витрат від списання матеріальних цінностей (бензин, дизельне паливо, газ) згідно Акту перевірки від 24.04.2019 № 322/10-36-14-14/40328493 були предметом дослідження у межах справи №640/18628/19.

Постановою Верховного Суду від 08.11.2023 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.11.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №640/18628/19 залишено без змін. Суд вказав про недоведеність висновків податкового органу щодо нереальності господарських операцій між TOB «Овручська деревообробна компанія» та ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» (постачання паливних пілет). Також Суд відхилив твердження податкового орану про ненадання первинних документів щодо списання пального.

Обставини списання матеріальних цінностей (пального) згідно Акту перевірки від 24.04.2019 № 322/10-36-14-14/40328493 також були предметом дослідження у межах справи №640/18075/19.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 у справі №640/18075/19 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.05.2021 залишено без змін. Суд вказав про правомірність придбання позивачем пального виключно з метою його використання в ході виробництва оксигенату, та подальше списання витрат на пальне у бухгалтерському обліку.

Реальність здійснення господарських операцій між TOB «Овручська деревообробна компанія» та ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» підтверджена також висновками Верховного Суду у постанові від 27.06.2024 у справі №640/24263/19 (п.59).

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Щодо розподілу судових витрат у суді апеляційної інстанції, судова колегія враховує наступне.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до приписів частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як зазначає позивач, у зв`язку із необхідністю написання відзиву на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Київській області, він вимушений був звернутись по правову допомогу до адвокатів Адвокатського об`єднання "ЛЕКС-ГРУП" (код 41862989, 01042, м. Київ, вул. Дмитра Дорошенка, 2), в результаті чого вартість підготовки відзиву на апеляційну скаргу склала 4000 грн.

Згідно з абзацом 1 частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд врахував, що в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач подав до суду лише Акт наданих послуг від 20 жовтня 2025 року.

Водночас, суду не надано договору про надання правової допомоги, ордеру/довіреності, що посвідчує повноваження представника, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката, акту приймання-передачі, детального опису наданих послуг правничої допомоги, доказів їх оплати.

Крім того, відзив на апеляційну скаргу підписано директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Фастівський завод органічних розчинників" Тимошенко В.М.

Суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» від 10.12.2009, у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 12.10.2006, у справі «Двойних проти України» від 30 березня 2004 року, у справі «Меріт проти України», в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними, а їх розмір обґрунтованим.

Оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, відсутні підстави для їх стягнення на користь позивача.

Керуючись статтями 242-245, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 26 листопада 2025 року

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан