Справа № 440/9497/25
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/9497/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/9497/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

09.07.2025 адвокат Наливайко Вікторія Станіславівна, здійснюючи на підставі ордеру серії ВІ №1288599 від 19.03.2025 представництво інтересів ОСОБА_1 , звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (надалі - ГУПФ), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №73 від 20.02.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, зобов`язавши ГУПФ зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.06.1983 по 23.06.1985 та період роботи з 26.04.1998 по 29.12.1998 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 30.07.1983 та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком.

В якості підстави для звернення до суду заявниця вказує на протиправну, як на її думку, поведінку відповідача, що полягає у неналежній оцінці фактичних обставин трудової діяльності позивача, що призвело до протиправної відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

30.07.2025 до суду засобами системи "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача висловив свої заперечення проти задоволення позову. Зазначив, що рішенням від 20.02.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За наданими документами та даними відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж склав 20 років 06 місяців 19 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 30.07.1983: за записом №1 - №2 період роботи з 15.06.1983 по 23.06.1985, оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів, чим порушені вимоги пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 №162. Заявницею надана довідка №С-52/03-01 від 19.10.2023, видана Комунальною установою "Трудовий Архів", про зарахування в радгосп "Нечаянський" з 15.06.1983 (нак.№96-к від 25.07.1983), відомості про дату звільнення відсутні; за записом №18 - 19 період роботи з 26.04.1998 по 29.12.1998, оскільки в графі 3 розділу "Відомості про роботу" не зазначено повне найменування підприємства при зарахуванні на роботу, порушено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58 (а.с. 31-35).

У відповіді на відзив представник позивача вказала, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак не може впливати на її особисті права (а.с. 64-65).

Розгляд справи судом здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 (у дівоцтві - ОСОБА_2 , з 24.05.1983 по 04.05.1984 - Краснокутська, з 30.09.1985 по 28.12.2001 - ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.07.1983 (а.с. 55-61) працювала у т.ч.:

- з 15.06.1983 по 26.03.1985 - робітницею відділення №1 згідно з поданою заявою в радгоспі "Нечаянський" (записи №-1-2);

- з 26.04.1998 по 29.12.1998 - прибиральницею за контрактом в Малому приватному підприємстві "Зюгер" (записи 18-19).

Відповідно до архівної довідки Комунальної установи "Трудовий архів Веснянської сільської ради" від 19.10.2023 №С-52/03-01, в книгах наказів з особового складу радгоспу "Нечаянський" Миколаївського району Миколаївської області є такі дані про роботу ОСОБА_1 : 1983 - Зарахувати робітницею Красноармійського відділення ОСОБА_4 з 15.07.1983. Згідно з поданою заявою. Наказ №96-к від 25.07.1983). Запис про звільнення в книгах наказів з особового складу відсутній. Відомості нарахування заробітної плати з 1980 по 1985 відсутні (а.с. 45).

Згідно з відповіддю Державного архіву Миколаївської області від 11.10.2023 №С-696/03-05 на запит ОСОБА_1 , накази з кадрових питань (особового складу) директора радгоспу "Нечаянський" Миколаївського району Миколаївської області на зберігання до держархіву області не надходили, тому підтвердити стаж роботи ОСОБА_4 за 1983-1985 рр. неможливо (зворот а.с. 45).

13.02.2025 позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву було розглянуто за принципом екстериторіальності ГУПФ в Херсонській області, яким 20.02.2025 прийнято рішення №73 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - не менше 29 років (а.с. 43-44).

В обґрунтування рішення зазначено, що "...За наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж складає 20 років 06 місяців 19 днів.

За результатами розгляду документів доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано стаж відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 30.07.1983:

- за записом №1-№2 період роботи з 15.06.1983 по 23.06.1985 (як помилково зазначив відповідач), оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів, чим порушені вимоги пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 №162. Заявницею надана довідка №С-52/03-01 від 19.10.2023, видана Комунальною установою "Трудовий Архів" про зарахування в радгосп "Нечаянський" з 15.06.1983 (нак.№96-к від 25.07.1983), відомості про дату звільнення відсутні;

- за записом №18-19 період роботи з 26.04.1998 по 29.12.1998, оскільки в графі 3 розділу "Відомості про роботу", не зазначено повне найменування підприємства при зарахуванні на роботу, порушені Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58.

Для зарахування зазначених періодів роботи необхідно надати належним чином оформлену довідку, видану за місцем роботи (правонаступником/архівним відділом) на підставі первинних документів, та довідку про перейменування (в разі необхідності)..."

Позивачка, вважаючи протиправними мотиви відмови, звернулася до суду з цим позовом, в якому просить суд зарахувати до її загального страхового стажу період роботи з 15.06.1983 по 23.06.1985 та період роботи з 26.04.1998 по 29.12.1998 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 30.07.1983 та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Оскільки і Закон №1058-IV, і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні й ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV, як спеціального акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років.

Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Визначення поняття "трудовий стаж" чинне законодавство не містить, однак з аналізу норм Закону №1058-IV можна дійти висновку, що це періоди офіційної трудової діяльності особи до 01.01.2004, що підтверджуються записами у трудовій книжці.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (надалі - Порядок №637).

Так, відповідно до п. 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 20 Порядку № 637.

Предмет спору у цій справі зводиться до з`ясування обставин правомірності рішення пенсійного органу щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, яке вмотивоване посиланням на обставини відсутності необхідного страхового стажу.

Так, у рішенні ГУПФ від 20.02.2025 №73 до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 15.06.1983 по 23.06.1985 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 30.07.1983, оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів, чим порушені вимоги пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 №162. Заявницею надана довідка №С-52/03-01 від 19.10.2023, видана Комунальною установою "Трудовий Архів" про зарахування в радгосп "Нечаянський" з 15.06.1983 (нак.№96-к від 25.07.1983), відомості про дату звільнення відсутні.

Як вже встановлено судом із записів трудової книжки НОМЕР_1 від 30.07.1983, ОСОБА_1 з 15.06.1983 по 26.03.1985 (а не 23.06.1985 як помилково вказує відповідач) працювала робітницею відділення №1 згідно з поданою заявою в радгоспі "Нечаянський" (записи №-1-2).

Відомостями Форми РС-право підтверджується, що подальший період роботи позивача в радгоспі "Нечаянський" з 26.03.1985 по 15.04.1988 зараховано до страхового стажу для призначення пенсії (а.с. 54).

При цьому суд з`ясував, що, дійсно, як і стверджує відповідач, запис про звільнення з роботи не засвідчено печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Порядок ведення трудових книжок у 1983-1985 роках регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (надалі - Інструкція №162).

Пунктом 1 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (надалі - Порядок №656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку №656, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктами 5, 6 Порядку №656, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності робітника. Відомості про робітника засвідчуються підписом спеціально уповноваженої особи та печаткою. В трудову книжку вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, освіта, професія, спеціальність.

Відповідно до пункту 18 Порядку №656, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, збереженню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, збереження і видачі трудових книжок посаді особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

При цьому, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести негативні наслідки за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення титульної сторінки трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду рішення про відмову у зарахуванні певних періодів до страхового стражу.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Тож мотиви відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача з 15.06.1983 по 26.03.1985 з підстав порушення порядку заповнення трудової книжки суд визнає протиправними.

Суд також з`ясував, що підставою для незарахування іншого періоду роботи позивача з 26.04.1998 по 29.12.1998 слугував висновок про те, що в графі 3 розділу "Відомості про роботу", не зазначено повне найменування підприємства при зарахуванні на роботу, порушені Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58.

Як встановлено вже із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.07.1983, позивачка працювала з 26.04.1998 по 29.12.1998 - прибиральницею за контрактом в Малому приватному підприємстві "Зюгер".

При цьому, як слушно зауважив представник відповідача, у графі 3 розділу "Відомості про роботу", не зазначено повне найменування підприємства при зарахуванні на роботу.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.11 Інструкції №58 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з п. 2.12 Інструкції №58, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи в трудовій книжці виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У той же час, відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

З огляду на викладене суд визнає безпідставними посилання відповідача на недоліки, допущені роботодавцем при оформленні трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 30.07.1983.

Отже, недоліки записів в трудовій книжці не можуть бути належною підставою для неврахування даних трудової книжки та відповідних періодів до страхового стажу особи, оскільки визначальним у таких випадках є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Такі дані є формальністю та не впливають на зміст самих записів.

Відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено на роботодавця. Трудова книжка оформлюється при першому прийнятті особи на роботу та при подальшому працевлаштуванні на інше місце роботи обміну не підлягає.

Отже, дії відповідача щодо неврахування трудового стажу позивача, зазначеного у трудовій книжці з підстав того, що така книжка заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок є неправомірними.

З огляду на встановлені обставини справи суд визнає таким, що підтверджений страховий стаж позивача за періоди роботи з 15.06.1983 по 26.03.1985 та з 26.04.1998 по 29.12.1998, оскільки такі періоди відображені записами трудової книжки, копію якої суд дослідив в ході розгляду справи.

За таких обставин суд визнає необґрунтованим рішення ГУПФ від 20.02.2025 №73 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, у зв`язку з чим таке рішення слід скасувати як протиправне.

Надавши правову оцінку обставинам справи, суд, з метою захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.02.2025 про призначення їй пенсії за віком з урахуванням висновків суду про необхідність зарахування до страхового стажу періодів її роботи з 15.06.1983 по 26.03.1985 та з 26.04.1998 по 29.12.1998 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.07.1983.

В свою чергу вимоги позивача про необхідність зарахування періоду роботи позивача в радгоспі "Нечаянський" по 23.06.1995 задоволеними бути не можуть, оскільки записами трудової книжки кінцева дата роботи ОСОБА_1 у цей період зазначена саме 26.03.1985.

За таких обставин позов у цілому слід задовольнити частково.

З урахуванням приписів ст. 139 КАС України суд констатує право позивача на половину судових витрат, які складаються лише із сум сплаченого судового збору за звернення до суду з позовом у розмірі 1211,20 грн, які слід стягнути у розмірі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 у справі №440/9497/25 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 20.02.2025 №73.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 13.02.2025 про призначення їй пенсії за віком з урахуванням висновків суду про необхідність зарахування до страхового стажу періодів її роботи з 15.06.1983 по 26.03.1985 та з 26.04.1998 по 29.12.1998 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.07.1983.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області частину судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; вул. В.Крицак, 6, м. Херсон, 73036).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун