Справа № 240/9058/25
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/9058/25

категорія 106020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черноліхова С.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошових коштів, а саме грошового забезпечення, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, додаткової винагороди, компенсації за речове майно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити:

- грошове забезпечення за період служби з моменту виведення в розпорядження командира та позаштат по 29.12.2024;

- компенсацію за щорічну основну відпустку за весь період служби - 72 доби;

- грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2023р. та 2024р., як такому, що безперервно перебував на лікуванні, реабілітації та у відпустці для лікування у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом батьківщини (більше 30 днів поспіль);

- одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2022, 2023, 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення;

- одноразову грошову допомогу на підставі ПКМ України № 460 в разі звільнення із військової служби в розмірі 4 відсотки місячного забезпечення за кожний повний прослужений календарний місяць, але не менше як 25 відсотків місячного грошового забезпечення 28 місяців служби *4% =112% грошового забезпечення;

- одноразову грошову допомогу на підставі Наказу Міноборони № 260 (звільнення із військової служби за станом здоров`я в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби);

- додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я у зв`язку із захворюванням (каліцтвом) пов`язаним із захистом батьківщини за 219 днів за період з 04.09.2023 року по 05.09.2023 року, з 07.09.2023 року по 20.09.2023 року, з 21.09.2023 року по 27.09.2023 року, з 27.09.2023 року по 03.10.2023 року, з 04.10.2023 року по 17.10.2023 року, з 20.10.2023 року по 31.10.2023 року, з 01.11.2023 року по 03.11.2023 року, з 20.02.2024 року по 01.03.2024 року, з 01.03.2024 року по 26.07.2024 року, з 16.08.2024 року по 15.09.2024 року;

- компенсацію за все недоотримане в період служби речове майно.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби недоотримав грошове забезпечення, компенсацію за невикористану відпустку, одноразову грошову допомогу, допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, додаткової винагороди, компенсації за речове майно. Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статей 258-263 КАС України.

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у її задоволенні відмовити. Зазначає, що позивач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

У відповідності до положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 08.08.2022 по 29.12.2024 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Вважаючи, що під час проходження військової служби відповідач не здійснив з ним повний розрахунок по грошовому забезпеченню, виплаті компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, додаткової винагороди, компенсації за речове майно, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За змістом частини першої статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України регламентується Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Згідно з підпунктом 2 пункту 116 Положення № 1153/2008, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі: якщо посада, на яку призначено військовослужбовця, належить до номенклатури призначення нижчої посадової особи і не є вакантною, а також до номенклатури призначення командира військової частини.

За змістом положень цього ж пункту військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1 - 12-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають.

Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).

Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).

Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 117 Положення № 1153/2008 передбачено призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 12 - 16 пункту 116 цього Положення.

Відповідно до пункту 109 Положення № 1153/2008, вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

За приписами частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 4 статті 9 вказаного Закону визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 3 вказаної Постанови, виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення включає:

щомісячні основні види грошового забезпечення;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:

посадовий оклад;

оклад за військовим званням;

надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:

підвищення посадового окладу;

надбавки;

доплати;

винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім

виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту;

премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:

винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану;

допомоги.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 260, виплата грошового забезпечення в разі вибуття військовослужбовців до нового місця служби за строк із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини, і до дня прийняття посади здійснюється за новим місцем служби в розмірі, встановленому за попереднім місцем служби, після зарахування їх на грошове забезпечення до цієї військової частини.

За час прийняття справ і посади військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, в межах строків, визначених чинним законодавством для прийняття та здавання справ і посади, виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою займаною посадою, виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.

У разі виникнення спірних питань щодо нарахування грошового забезпечення виплата здійснюється у безспірному розмірі до вирішення питань у встановленому чинним законодавством порядку.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 260, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Розділом XXVIII Порядку № 260 регламентовано порядок виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад.

За змістом пунктів 1, 2 розділу XXVIII Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Днем звільнення військовослужбовця з посади, яку він займає, вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків.

Відповідно до пункту 4 розділу XXVIII Порядку № 260, якщо не можна прийняти кадрове рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовця, у період перебування у розпорядженні протягом двох місяців з поважних причин (відсутність рівнозначних посад, бажання подальшого проходження військової служби, наявність сімейних та інших обставин) грошове забезпечення виплачується йому в розмірі, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за рішенням Міністра оборони України.

Згідно з пунктом 5 розділу XXVIII Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. Грошове забезпечення включає щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Порядок та умови виплати військовослужбовцям Збройних Сил України грошового забезпечення визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Порядком № 260.

Спірним питанням у цій справі є наявність підстав для виплати Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу грошового забезпечення з 11.09.2023 по 29.12.2024.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 264 від 11.09.2023 солдат ОСОБА_1 увільнений від займаної посади і зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 09.02.2024 відповідно до пункту 116 пункту 15 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

В силу вимог пункту 116 Положення № 1153/2008 військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).

За змістом пунктів 1, 2 розділу XXVIII Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Зважаючи на те, що позивач вважався таким, що перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 з 11.09.2023, грошове забезпечення йому підлягало виплаті за строк не більше двох місяців, тобто до 11.11.2023.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців у період перебування у розпорядженні визначений у розділі XXVIII «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018№ 260, згідно якого:

- грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів, виплачується у розмірі, який вони отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці;

- час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці або тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою виключається із загального періоду перебування в розпорядженні; після перебування у розпорядженні понад два місяці грошове забезпечення виплачується у розмірі окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років.

Виняток становлять випадки, коли за рішенням Міністра оборони України продовжуються строки виплати повного забезпечення.

Відповідач у відзиві на позов вказав, що доказів перебування на лікуванні, в основній або додатковій відпустці у період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 , термін яких виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників), позивач до суду не надав.

Однак, як свідчать матеріали справи, з моменту виведення позивача у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 з 11.09.2023, ОСОБА_1 перебував на лікуванні, а саме: з 07.09.2023 року по 20.09.2023 року, з 21.09.2023 року по 27.09.2023 року, з 27.09.2023 року по 03.10.2023 року, з 04.10.2023 року по 17.10.2023 року, з 20.10.2023 року по 31.10.2023 року, з 01.11.2023 року по 03.11.2023 року.

Про обізнаність відповідача щодо перебування позивача у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою свідчать накази командира військової частини НОМЕР_1 № 286 від 03.10.2023, № 289 від 06.10.2023.

У подальшому, з 10.11.2023 солдата ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 314-РС від 10.11.2023 було призначено на посаду водія НОМЕР_2 аеромобільного батальйону з встановленням відповідних виплат.

Як вбачається з розгорнутої довідки ВЧ НОМЕР_1 за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, з моменту виведення позивача у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 до призначення на посаду водія 2 аеромобільного батальйону виплата грошового забезпечення здійснювалася у передбачених законодавством розмірах, а саме - у розмірі, який він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 60 від 27.02.2024 солдата ОСОБА_1 знову було увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира з 27.02.2024.

Як свідчать матеріали справи, позивач з 20.02.2024 року по 01.03.2024 року, з 01.03.2024 року по 26.07.2024 року перебував на лікуванні в медичних закладах.

З 27.07.2024 виплата грошового забезпечення позивачу призупинена згідно з наказом № 226 від 01.08.2024 у зв`язку з неприбуттям після лікування. Її поновлення відбулося з 08.08.2024 на підставі наказу №233 від 08.08.2024.

З 17.08.2024 позивач вибув у відпустку для лікування на 32 доби.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 275 від 17.09.2024 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що був направлений на проходження ВЛК.

05.11.2024 позивач прибув і приступив до виконання службових обов`язків як такий, що перебуває у розпорядженні командира частини.

Відповідно до наказу № 384 від 29.12.2024 солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку.

Як свідчить розгорнута довідка про розмір грошового забезпечення за 2024 рік, по липень включно грошове забезпечення позивача виплачувалось за попередньою посадою.

З серпня 2024 року, керуючись пунктом 1 та 5 розділу XXVIII "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, після спливу 2х місяців перебування у розпорядженні (термін якого продовжувався (виключався із загального періоду перебування у розпорядженні) у зв`язку з перебуванням позивача у відпустках та на лікуванні), позивачу почали нараховуватись і виплачуватись виключно оклад за військове звання та надбавка за вислугу років.

Доказів прийняття рішення Міністром оборони України про продовження строків виплати позивачу грошового забезпечення понад два місяці до суду не надано. Також позивач не надав доказів оскарження наказів відповідача про виведення його у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , призупинення виплати грошового забезпечення і встановлення його розміру та складових.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що військова частина НОМЕР_1 при нарахуванні і виплаті позивачу грошового забезпечення з 11.09.2023 по день звільнення діяла в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Стосовно виплати компенсації за 72 доби щорічної основної відпустки за весь період служби.

На думку позивача, відповідач протиправно не виплатив йому при звільненні грошову компенсацію за 72 доби щорічної основної відпустки.

Як вбачається з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 384 від 29.12.2024 про звільнення, невикористана щорічна основна відпустка солдата ОСОБА_1 становить: за 2022 рік - 10 діб, 2023 рік - 30 діб, 2024 рік - 13 діб. Відповідно, встановлено здійснити виплату грошової компенсації за 53 доби щорічної основної відпустки, а також за невикористані 14 діб за 2023 рік та 14 діб за 2024 рік додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Як свідчать матеріали справи, така компенсація була нарахована і виплачена позивачу у загальній сумі 68744,51 грн в січні 2025 року. Даний факт позивачем не заперечується і наказ про звільнення у частині визначення кількості днів невикористаної відпустки не оскаржується.

Відтак, позовні вимоги у цій частині є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Щодо грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2023р. та 2024р., як такому, що безперервно перебував на лікуванні, реабілітації та у відпустці для лікування у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом батьківщини (більше 30 днів поспіль)

Розділом XXIV Порядку №260 визначена процедура здійснення виплати військовослужбовцю матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Так, відповідно до пункту 1 розділу XXIV Порядку №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Абзац третій пункту 7 розділу XXIV Порядку №260 передбачає, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Абзацом першим пункту 7 розділу XXIV Порядку №260 визначено, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони Україні.

Згідно з пунктом 9 розділу XXIV Порядку №260, виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Із наведеного вбачається, що матеріальна допомога для вирішення соціально- побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за рапортом військовослужбовця, який проходить службу, на підставі наказу командира військової частини, у разі наявності фонду грошового забезпечення.

Сторони не заперечують того, що позивач у 2023 і 2024 роках не отримував матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази, що позивач звертався до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортами, в яких просив виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік та 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, із зазначенням відповідних підстав, передбачених окремим дорученням Міністра оборони України, та наданням підтверджуючих документів, що жодним чином не спростовується позивачем.

Отже, у зв`язку з неотриманням рапортів на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2023 та 2024 роках, у відповідача були відсутні правові підстави для нарахування та виплати такої допомоги позивачу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності (дій) щодо не нарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2023 та 2024 роках.

Стосовно матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2024 роки.

Відповідно до пп. 1, 2 розділу ХХІІІ Порядку №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Тобто, грошова допомога для оздоровлення належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення та надається військовослужбовцям, які набули право на отримання щорічної основної відпустки, на підставі наказу командира військової частини.

При цьому грошова допомога на оздоровлення може надаватися військовослужбовцю без вибуття у відпустку. Саме в такому випадку грошова допомога на оздоровлення надається за рапортом військовослужбовця протягом поточного року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік у сумі 23888,10 грн (квітень 2023 року) та за 2024 рік у сумі 25460,93 грн після звільнення з військової служби (січень 2025 року).

Як вже було вказано у наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 384 від 29.12.2024, позивачу за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 не надавалась щорічна основна відпустка за 2022 рік, окрім того за час проходження служби позивач не звертався з рапортом про нарахування та виплату йому грошової допомоги на оздоровлення. Дані доводи позивачем не спростовані і протилежного не доведено.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2024 роки.

Щодо одноразової грошової допомоги при звільненні на підставі ПКМ України № 460.

Позивач зазначає, що за час проходження служби у відповідача за період з 08.08.2022 по 29.12.2024 набув право на грошову допомогу при звільненні у розмірі 4 відсотки місячного забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менше як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, а саме 28*4%=112%.

Правовими нормами пунктів 1 - 4 Порядку №460 визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей".

Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Право позивача на грошову допомогу при звільненні у розмірі 4 відсотки місячного забезпечення за кожний повний календарний місяць служби з 09.08.2022 по 29.12.2024 визнано відповідачем шляхом видання наказу № 384 від 29.12.2024.

Сума такої виплати склала 27497,80 грн, яка перерахована позивачу у січні 2025 року.

Позивач цю суму не оспорює і не надав жодних доказів на підтвердження неправомірності дій відповідача при її нарахуванні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог у цій частині.

Щодо одноразової грошової допомоги на підставі Наказу Міноборони № 260 (звільнення із військової служби за станом здоров`я в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби).

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби за станом здоров`я.

Згідно з п. 1, 4 розділу XXХII Порядку № 260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби, військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період) здійснюється виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні з військової служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" був мобілізований у серпні 2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України.

Відтак, з врахуванням наведених законодавчих норм при звільненні з військової служби позивач як призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період не має право на нарахування одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на підставі Порядку № 260.

Одноразова грошова допомога позивачу повинна нараховуватися в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460, що і було зроблено відповідачем.

Суд вважає за необхідне зазначити, що виплата двох видів грошової допомоги при звільненні чинним законодавством не передбачена.

За таких обставин, коли підстави для нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні на підставі Порядку № 260 відсутні, позовні вимоги у цій частини є необгрунтованими.

Щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу 05 вересня 2023 року санітарною частиною ВЧ було надано першу медичну допомогу та стабілізовано стан та направлено до КНП "Міська лікарня № 3 Краматорської міської ради.

З 07 вересня 2023 року до 20 вересня 2023 року проходив лікування в КНМП "Кременчуцька перша міська лікарня ім. О. Богаєвського з основним діагнозом (захворювання): цукровий діабет, вперше виявлений, інсулінозалежний, важка течія, в стані декомпенсації. Діабетична нефропатія.

З 21.09.2023 по 27.09.2023 та з 27.09.2023 по 03.10.2023 знову проходив лікування в КНМП "Кременчуцька перша міська лікарня ім. О. Богаєвського з повним діагнозом: Посттравматична кіста заднього краю селезінки. Цукровий діабет, вперше виявлений, тяжкий перебіг, декомпенсація.

03.10.2023 проведено медичний огляд позаштатною ВЛК КНМП "Лікарня інтенсивного лікування " Кременчуцька та встановлено потребу у відпустці для лікування в зв`язку із хворобою на 30 календарних днів (довідка № 942 від 03.10.2023).

З 04.10.2023 по 17.10.2023 позивач проходив лікування в КНП "Київський міський клінічний ендокрилогічний центр з основним діагнозом: цукровий діабет, кіста селезінки.

З 20.10.2023 по 31.10.2023 ОСОБА_1 проходив лікування в КНП "Олевська центральна лікарня Олевської міської ради із діагнозом: ЦД 1 типу, тяжкий перебіг, стадія декомпенсації. Ускладнений діабетичною мікроангіопатією, полінейропатією.

З 01.11.2023 по 03.11.2023 перебував в КНП "Олевська центральна лікарня Олевської міської ради.

З 20.02.2024 по 01.03.2024 позивач проходив лікування в КНП "Міська клінічна лікарня № 4" Дніпровської міської ради.

З 01.03.2024 по 26.07.2024 проходив лікування в KЛ "Феофанія.

16.08.2024 проведено медичний огляд позивача BЛK ВЧ НОМЕР_3 і встановлено необхідність надання відпустки для лікування у зв`язку із хворобою на 30 календарних днів (довідка № 1871 від 16.08.2024).

31.10.2024 ВЛК ВЧ НОМЕР_4 було встановлено, що цукровий діабет, перший тип, важка форма в стадії субкомпенсації. Діабетична непроліферативна ретинопатія лівого ока - захворювання ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Посттравматичний стресовий розлад з виходом в медикаментозну компенсацію - захворювання ТАК, пов`язане із проходженням військової служби. Наслідки травматичного пошкодження селезінки та правої легені тощо - травма ТАК, пов`язана із проходженням військової служби. На підставі ст. 13 а графи ІІ Розкладу хвороб - потребує звільнення від виконання службових обов`язків за станом здроров`я на термін, необхідний для оформлення звільнення, але не більше 30 календарних днів.

Суд при цьому зазначає, що на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Абзацом 4 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Аналіз наведених норм Постанови №168 дає підстави для висновку про встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості періодів перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

До того ж, такої умови, як безперервність перебування на лікуванні, для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн. приписами Постанови №168 не передбачено.

Відтак, у спірних правовідносинах по даній справі підлягають застосуванню саме приписи постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України прийнято рішення - окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29, яким серед іншого у пункті 7 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (ця норма застосовується з 24.02.2022).

Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.08.2008 №402 (далі - Положення №402), видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (зразок заповнення наведено в додатку №5).

У Довідці обов`язково зазначаються: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дій, бойового донесення, тощо).

Також, в окремому дорученні керівникам військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України при наданні рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікувальному закладі (в тому числі закордонному) одночасно надавати медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 грн за час цієї відпустки.

Наказом Міністерства оборони України 25 січня 2023 року №44 були внесені зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, яким доповнено Порядок новим розділом XXXIV Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.

Згідно з пунктом 10 розділу XXXIV Порядку № 260, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно пунктом 11 Порядку №260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Пунктом 8 Порядку №260, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п. 9 Порядку № 260).

Таким чином, з аналізу вищевикладеного слідує, що постановою №168 та Окремим дорученням встановлені наступні умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 грн. винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а також за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК, а саме:

- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини, про що має бути прямо зазначено у документах;

- факт перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення, а також перебування такої особи у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством передбачено, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, яка видається командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

На переконання суду, надана медична документація підтверджує перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку із захворюванням, а не пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), що не є тотожним.

Крім того, довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 Положення №402, позивачу військовою частиною НОМЕР_1 не видавалась.

Довідка №5729 від 13.12.2024 видана ВЧ НОМЕР_1 про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Суд зазначає, що вказана довідка не є тотожною довідці, визначеній додатком 5 до Положення №402, та не є підставою для включення позивача до наказів про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

З огляду на викладене, у відповідача не було законних підстав для внесення позивача у наказ про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень та здійснення її виплати за спірні періоди.

Стосовно компенсації за недоотримане в період служби речове майно.

Згідно зі ст.9-1 Закону №2011-ХІІ, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно з п.п. 4,5 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), в якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до п.4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".

З аналізу вищевказаних норм слід дійти висновку про те, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Таким чином, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Аналогічні висновки викладено і Верховним Судом у постановах від 03.10.2018 у справі №803/756/17, від 30.07.2020 року у справі № 820/5767/17.

Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Між тим, суд зазначає, що лише після подання позивачем відповідного рапорту у відповідача виник би обов`язок щодо його опрацювання, а саме: формування довідки про вартість речового майна, в установленій Порядком №178 формі, видачі наказу командира (начальника) військової частини із зазначенням розміру грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації, та, безпосередньо, здійснення самої виплати на рахунок позивача.

Подібну позицію Верховний Суд висловив у постанові від 10 жовтня 2024 року у справі №420/1717/22 адміністративне провадження №К/990/36925/22.

Однак, матеріали справи не містять жодного доказу порушення прав позивача щодо не отримання речового майна та, зокрема, невидачі довідки.

Зі змісту позовної заяви встановлено доводи позивача стосовно того, що станом на час звільнення йому відповідачем не була виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно. При цьому, позивачем зазначено, що він звертався до відповідача із рапортом про виплату компенсації, однак відповіді або розрахунку не отримав.

Натомість, позивачем не надано до суду доказів звернення до відповідача із відповідним рапортом про виплату йому грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, а судом в рамках реалізації принципу офіційного з`ясування обставин у справі не встановлено доказів подання позивачем до відповідача такого рапорту.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до приписів Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року №232 (далі - Інструкція №232), строк носіння або експлуатації предметів речового майна - час, установлений нормами забезпечення речовим майном військовослужбовців, протягом якого предмет повинен носитися або перебувати в експлуатації.

Строки експлуатації (носіння) речового майна в угрупуваннях військ (сил), які безпосередньо беруть участь у бойових діях (спеціальних операціях) під час збройного конфлікту, в антитерористичних операціях та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії (далі - діючі угрупування військ (сил), не встановлюються. Майно знаходиться в експлуатації (носінні) до повного зношення. У разі знищення або приведення його в непридатний стан це речове майно замінюється на нове.

Військовослужбовці, призвані на військову службу за мобілізацією, забезпечуються речовим майном за нормами забезпечення на особливий період.

Мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються. За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами відповідача про те, що Інструкцією №232 врегульовано питання забезпечення речовим майном військовослужбовців, призваних для проходження військової служби за мобілізацією на особливий період, яка не передбачає компенсацію вартості недоотриманого речового майна.

Отже, у суду відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання позивачу довідки про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 29.12.2024 року, та ненарахування і невиплати компенсації вартості речового майна, як внаслідок, суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Зважаючи на відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов

27.11.25