Справа № 420/30270/25
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення безпідставно сплачених коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 04 вересня 2025 року (документ сформований в системі Електронний суд 04.09.2025) надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), в якій просив:

Стягнути з відповідача безпідставно виплачені кошти в сумі 50772,85 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок самовільного залишення військової частини з 23.08.2023, що виражається у неприбутті, без поважних причин, до військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 16.09.2025 року після отримання відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області стосовно місця реєстрації відповідача, та відповідно до отриманої відповіді від 12.09.2025 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 21.12.2012 року, прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України за цією позовною заявою.

На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №292 від 15.10.2023 року матрос ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину не прибуваючи з лікування із КП «Дніпропетровський обласний госпіталь ВВ ДОР» м. Дніпро 11 жовтня 2023 року.

Згідно з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.11.2023 №2231 «Про перепризначення службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.10.2023 № 1935» було проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли неналежному виконанню службових обов`язків матросом ОСОБА_1 , а також встановлення ступеня вини посадових осіб чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення даних правопорушень.

В ході службового розслідування була отримана відповідь від КП «Дніпропетровський обласний госпіталь ВВ ДР», в якій йшлося про те, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_1 перебував на лікуванні у КП «ДОГВВ ДОР» у період з 15.08.2023 року по 23.08.2023.

Також під час службового розслідування було встановлено, що в період з 23.08.2023 року по 10.10.2023 року включно відповідач отримував грошове забезпечення та відповідні виплати, передбачені абз. 1 п. 1 постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року.

Згідно з довідки- розрахунку переплата грошового забезпечення становить 50772,85 грн.

На думку представника позивача, позивач без належних правових підстав отримав кошти у вигляді грошового забезпечення за грудень 2024 року у розмірі 50772,85 грн, а отже за змістом зобов`язань, що виникають внаслідок збереження або набуття майна без достатньої правової підстави у позивача виникло право на повернення безпідставно отриманого відповідачем майна.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі відправлена поштою відповідачу за адресою його місця реєстрації, проте поштове повідомлення повернулось з позначкою пошти «за закінченням терміну зберігання» 04.10.2025 року.

Відзив на позовну заяву не надходив.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

Суд встановив, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №187 від 04.07.2023 матроса ОСОБА_1 було призначено на посаду старшого стрільця-оператора відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №221 від 07.08.2023 року матрос ОСОБА_1 08.08.2023 був направлений до ВМКЦ СР м.Дніпро для проходження ВЛК.

Згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №230 від 16.08.2023 року матрос ОСОБА_1 був направлений на стаціонарне лікування до КП «Дніпропетровський обласний госпіталь ВВ ДОР» м. Дніпро з 15.08.2023.

Згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №242 від 28.08.2023 року матрос ОСОБА_1 був увільнений від займаних посад та зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №292 від 15.10.2023 року матрос ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину не прибуваючи з лікування із КП «Дніпропетровський обласний госпіталь ВВ ДОР» м. Дніпро 11 жовтня 2023 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.10.2023 року № 1935, суд встановив, що було призначено службове розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 .

Згідно з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.11.2023 №2231 «Про перепризначення службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.10.2023 № 1935» було проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли неналежному виконанню службових обов`язків матросом ОСОБА_1 , а також встановлення ступеня вини посадових осіб чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення даних правопорушень.

За результатами службового розслідування був складений акт службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.10.2023 року № 1935, яким зафіксовано пунктом 1 акту, що вважати таким, що факт неприбуття з лікувального закладу матроса ОСОБА_1 , виведеного у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 знайшов своє підтвердження, та пунктом 6 начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 , внести до Книги стягнень та нарахувань суму завданої шкоди на виведеного у розпорядження командира військової частини, матроса ОСОБА_1 у розмірі 50772,85 грн, вирахувати після повернення до військової частини дану суму з його грошового забезпечення та здійснювати стягнення суми завданої шкоди державі щомісяця із грошового забезпечення в розмірі 20 % до повного погашення. Також пунктом 9 цього акту запропоновано організувати претензійно-позовну роботу з метою відшкодування завданої шкоди в розмірі 50772,85 грн з ОСОБА_1 , у випадку не відкриття кримінального провадження за фактом неправомірних дій виведеного у розпорядження командира військової частини матроса ОСОБА_1 .

Згідно з довідки- розрахунку переплата грошового забезпечення становить 50772,85 грн.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 2019 року № 548-XIV (далі - Статут № 548-XIV).

Згідно з ст.11 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ст.16 Статуту № 548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно з статей 26,27 Статуту № 548-XIV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» № 160-IX (далі - Закон № 160-IX) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 160-IX дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

Відповідно до п. 4 ст. 1 цього Закону матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Згідно з п. 5 ст. 1 цього Закону, пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Закону № 160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;4) вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 3 Закону № 160-IX).

Так, матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №292 від 15.10.2023 року матрос ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину не прибуваючи з лікування із КП «Дніпропетровський обласний госпіталь ВВ ДОР» м. Дніпро 11 жовтня 2023 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.10.2023 року № 1935, суд встановив, що було призначено службове розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування був складений акт службового розслідування від 20.06.2025 року за фактом нез`явлення з лікувального закладу військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.10.2023 року № 1935, яким зафіксовано пунктом 1 акту, що вважати таким, що факт неприбуття з лікувального закладу матроса ОСОБА_1 , виведеного у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 знайшов своє підтвердження, та пунктом 6 начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 , внести до Книги стягнень та нарахувань суму завданої шкоди на виведеного у розпорядження командира військової частини, матроса ОСОБА_1 у розмірі 50772,85 грн, вирахувати після повернення до військової частини дану суму з його грошового забезпечення та здійснювати стягнення суми завданої шкоди державі щомісяця із грошового забезпечення в розмірі 20 % до повного погашення. Також пунктом 9 цього акту запропоновано організувати претензійно-позовну роботу з метою відшкодування завданої шкоди в розмірі 50772,85 грн з ОСОБА_1 , у випадку не відкриття кримінального провадження за фактом неправомірних дій виведеного у розпорядження командира військової частини матроса ОСОБА_1 .

Згідно з довідки- розрахунку переплата грошового забезпечення становить 50772,85 грн.

Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону № 160-IX, якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Разом з цим в матеріалах справи відсутній наказ про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності на суму 50772,85 грн на підставі вказаного акту службового розслідування, який би був вручений відповідачу під підпис чи відправлений поштою.

Також у матеріалах справи відсутні докази щодо відмови відповідача повернути надмірно виплачені кошти у добровільному порядку.

З позовної заяви та матеріалів справи не вбачається, що позивач здійснював претензійну роботу із відповідачем з метою відшкодування завданої шкоди державі та направляв на адресу позивача повідомлення з проханням повернути надмірно сплачені кошти у добровільному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону № 160-IX відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.

Відшкодування такої шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу, командир (начальник) якої (якого) старший за службовим становищем, у разі відмови особи від її добровільного відшкодування.

Враховуючи приписи Закону № 160-IX, суд доходить висновку, що позивачем не надано докази щодо притягнення відповідача до матеріальної відповідальності та відмови відповідача у відшкодування завданої шкоди у добровільному порядку, що виключає правові підстави для стягнення даних витрат у судовому порядку з відповідача.

Частиною 1 статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 зазначеної статті Кодексу докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами, в зв`язку з чим не належать задоволенню.

З огляду на те, що відсутні докази понесення відповідачем будь-яких судових витрат, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення безпідставно сплачених коштів,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.