Справа № 480/8469/24
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2025 року Справа № 480/8469/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/8469/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у якій просить:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в зарахуванні до загального страхового (трудового) стажу періоду відбування покарання з жовтня 1979 року по жовтень 1982 року та з квітня 1983 року по червень 1989 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Сумський області зарахувати до страхового (трудового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком період відбуття покарання з жовтня 1979 року по жовтень 1982 року та з квітня 1983 року по червень 1989 року.
Не погоджується із зазначеним рішенням, позивач вважає його протиправним, тому і звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
У відзиві на позов представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області висловив свої заперечення проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії за віком, до страхового стажу не зараховано період роботи з жовтня 1979 по жовтень 1982 рік, згідно довідки Державної установи «Черкаська виправна колонія (№62)» від 07.11.2023 №8/427, оскільки відсутнє підтвердження про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків та період роботи з квітня 1983 по червень 1989 року, згідно довідки Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» від 01.11.2023 №42/5141/4, оскільки на заробітну плату не нараховувались страхові внески. Зазначає, що органами пенсійного фонду було прийнято правомірне рішення про відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду відбування ним покарання у виправній колонії, через відсутність підтвердження сплати страхових внесків.
Ухвалу суду відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, отримав 15.10.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.24), однак станом на час розгляду справи відзив на позов до суду не надано. У той же час, на виконання вимог ухвали суду, відповідач надав матеріали пенсійної справи позивача.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що 28.03.2024 позивач звернувся до відповідного органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Цим же рішенням визначено вік заявника 65 років, страховий стаж - 07 років 02 місяці.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з жовтня 1979 по жовтень 1982 року згідно довідки Державної установи «Черкаська виправна колонія (№62)» від 07.11.2023 №8/427, оскільки відсутнє підтвердження про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків; період роботи з квітня 1983 по червень 1989 року згідно довідки Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» від 01.11.2023 №42/5141/4, оскільки на заробітну плату не нараховувались страхові внески.
За змістом довідки від 07.11.2023 №8/427 за період відбування покарання у Державній установі «Черкаська виправна колонія (№62)» в установі не знайдено підтверджуючих документів щодо заробітної плати позивача (а.с.10).
Відповідно до довідки Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» від 01.11.2023 №42/5141/4 з квітня 1983 по червень 1989 року на всі виплати страхові внески до Пенсійного фонду України не зараховувались та не утримавались (а.с.12).
Позивач, вважаючи рішення відповідача таким, що порушує його конституційне право на отримання пенсії за віком, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV).
Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 21 Закону №1058-IV, персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з пунктом "а" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Статтею 50 Виправно-трудового кодексу України, прийнятого Верховною Радою УРСР 23.12.1970, який діяв на час відбування кримінального покарання позивачем та втратив чинність з 01.01.2004, було передбачено, що час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.
Відповідно до ст. 51 вищезгаданого Виправно-трудового кодексу України, особи, які втратили працездатність під час відбування покарання, після звільнення їх від покарання мають право на пенсію і на компенсування шкоди у випадках і в порядку, встановлених законодавством України.
Доказів того, що під час відбування покарання сталася втрата працездатності, позивач ні до пенсійного органу, ні до суду не надав.
Відповідно до частин 1, 3 статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004, засуджені мають право на загальних підставах на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законом. Час роботи засуджених у період відбування ними покарання у виді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії після звільнення за умови сплати ними страхових внесків до Пенсійного фонду України в порядку і розмірах, передбачених законодавством.
Тож лише починаючи з 01.01.2004 законодавцем передбачено можливість зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі за наявності сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата особою страхових внесків протягом такого періоду.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 211/3009/17 та від 11 грудня 2018 року у справі № 326/1422/16-а (2-а/326/40/2016).
За період роботи позивача під час відбування покарання, страхові внески не сплачувались, що підтверджується довідками Державної установи «Черкаська виправна колонія (№62)» від 07.11.2023 №8/427 та Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» від 01.11.2023 №42/5141/4 ( а.с.10,12).
Окрім того, в довідці Державної установи «Черкаська виправна колонія (№62)» від 07.11.2023 №8/427 зазначено, що в період з жовтня 1979 по жовтень 1982 року в установі не знайдено підтверджуючих документів щодо заробітної плати позивача.
Наведене свідчить про відсутність підстав для зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача.
Саме через відсутність відрахування страхових внесків за період відбування позивачем покарання у виправній колонії орган пенсійного фонду відмовив позивачу у зарахуванні цього періоду до страхового стажу позивача.
З огляду на те, що докази сплати страхових внесків відсутні, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного у цій справі рішення органу пенсійного фонду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Водночас, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість у цьому випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами доводи на обґрунтування підстав неправомірності оскаржуваних рішень.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин справи, наведених положень чинного законодавства, позовні вимоги у цій справі є такими, що задоволенню не підлягають.
За відсутності підстав для задоволення позову відсутні й підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовнох вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько