Справа № 376/1159/25
Суддя: Коваленко О. М.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1159/25
Провадження № 2-а/376/23/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року Сквирський районний суд Київської області

в складі: Головуючого судді - Коваленка О.М.,

при секретарі - Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Сквира Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 20.03.2025 №БЦ ІНФОРМАЦІЯ_5/41/25,

Встановив:

Адвокат Супрун І.І., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 20.03.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 виніс постанову №БЦ ІНФОРМАЦІЯ_5/41/25 від 20.03.2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою на позивача накладено штраф в розмірі 25500,00 грн.

Позивач не знав про існування Постанови і не мав змоги її оскаржити протягом 10 днів з дня винесення (ст.289 КУпАП), адже ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом 3-х днів з дня винесення Постанови не надіслав Позивачу її копію поштою і не вручив нарочно, чим порушив ч. 1 ст. 285 КУпАП. Наприкінці Постанови у відповідних графах відсутні дані про дату вручення або надсилання Постанови.

09.04.2025 Позивач побачив у застосунку Дія, що на нього відкрите виконавче провадження про стягнення штрафу. Того ж дня Позивач звернувся до Сквирського відділу відділу ДВС з заявою про видачу матеріалів виконавчого провадження. За цією заявою державний виконавець Степченко Н.М. видала Постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.04.2025, ВПНОМЕР_2, копію оскаржуваної Постанови і копію супровідного листа від ІНФОРМАЦІЯ_5 за №1/1312/2 від 31.03.2025.

Отже, Позивач дізнався про існування оскаржуваної Постанови та її зміст лише 09.04.2025 в момент її отримання у державного виконавця. Тому Позивач подав позов упродовж наступних 10 днів (до 19.04.2025) з клопотанням про поновлення строку.

ІНФОРМАЦІЯ_5 встановив, що Позивач оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 рекомендованим листом з повідомленням про вручення повістки від 22.02.2025 №2641786/23, викликався на 05.03.2025 для уточнення персональних даних. Однак Позивач не з`явився у визначену дату та не повідомив про причини неявки.

Позивач порушив підпункт 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1487 від 30.12.2022 (додаток 2), оскільки будучи належним чином оповіщеним про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 не виконав покладений на нього обов`язок щодо прибуття у зазначені в повістці місце та строк, та не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 про причини неявки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210 КУпАП, під час дії в Україні особливого періоду.

Адвокат Супрун І.І. зазначає, що Постанова є незаконною і підлягає скасуванню, а провадження - закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Позивач не був належно оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Неявка за повісткою для уточнення даних не може бути порушенням підпункту 2 пункту 1 додатку 2 Постанови КМУ за № 1487 від 30.12.2022, адже той зобов`язує з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_5 для вчинення інших дій, ніж уточнення персональних даних.

Позивач своєчасно уточнив свої персональні дані у липні 2024. Відповідач також міг самостійно отримати або уточнити дані про Позивача з державних реєстрів, що виключає відповідальність за ст.210 КУпАП.

Відсутня вина Позивача у вчиненні адміністративного правопорушення

Відповідач виніс Постанову передчасно без попереднього складання протоколу про адміністративне правопорушення, який був обов`язковим, чим порушив порядок притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідач не навів обґрунтовані дані, що могли б стати підставою для накладення штрафу саме в максимальному розмірі, і наклав максимальний штраф безпідставно

На переконання Позивача повістка насправді не направлялася, адже у Постанові відсутні дані про трек-номер конверта з повісткою, дату направлення, адресу, на яку вона направлена, дату вручення або дані щодо дати і підстав повернення конверта без вручення.

Працівники Укрпошти не повідомляли Позивача про надходження повістки і не намагалися вручити її Позивачу. Позивач не отримував повістку або повідомлень з пошти і не розписувався про вручення повістки.

Позивач не був обізнаний про її надходження і не винен в її неотриманні.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_5 необхідна сукупність обставин: 1) направлення судової повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.

Крім того, конверт з повісткою повинен містити відмітку «Повістка ІНФОРМАЦІЯ_5» і має бути вручений особисто військовозобов`язаному завчасно до дати виклику. Відсутність особистого підпису військовозобов`язаного у рекомендованому повідомленні про вручення або вручення повістки іншій особі, а також вручення її після встановленої дати явки до ІНФОРМАЦІЯ_5 є порушенням порядку оповіщення.

Позивач стоїть на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 . Це підтверджує витяг з застосунку ІНФОРМАЦІЯ_6 та військовий квиток серія НОМЕР_1 від 05.05.2009 року (з додатком), виданий ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач не змінював місце проживання з 1990 року, що підтверджує витяг з Реєстру територіальної громади.

Отже, Відповідач вже має всі персональні дані Позивача з моменту постановки його на облік у 2009 році. Ставати на облік і збирати для цього дані Позивача не потрібно.

Відповідач уточнив свої персональні дані 10.07.2024, що підтверджують записи в застосунку ІНФОРМАЦІЯ_6: «Дані уточнено вчасно. Дата уточнення даних: 10.07.2024»

У Постанові відсутні відомості про складання протоколу, отже, протокол не складався.

Протокол за ст.210, 210-1 КУпАП не складається в особливий період (під час мобілізації), якщо наявні три обов`язкові умови, що визначені ст. 258 КУпАП:

ІНФОРМАЦІЯ_5 здійснив виклик особі щодо явки у певне місце, на конкретну дату і час;

ІНФОРМАЦІЯ_5 має відповідні підтвердні документи про цей виклик;

Особа свідомо (без поважних причин) проігнорувала цей виклик і не з`явилася.

Як видно з тексту Постанови, у Відповідача відсутні докази існування 3-х умов, за яких протокол не складається.

Отже, Відповідач був зобов`язаний скласти протокол, але не склав його, чим порушив ст.256 КУпАП. Тому вважає, що відповідач провів підготовку до розгляду справи та розгляд справи всупереч вимогам ч. 1-3 ст. 7, ст. 33, 245, 256, 258, 278, 280 КУпАП та виніс необгрунтовану постанову, якою порушив права позивача.

Тому на підставі вищевказаного адвокат Супрун І.І. в інтересах позивача ОСОБА_1 звертається до суду з даним позовом та з урахуванням уточнення позовних вимог просить суд:

Поновити пропущений строк на подання даного позову.

Скасувати постанову №БЦ ІНФОРМАЦІЯ_5/41//25 від 20.03.2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , винесену Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи з урахуванням ч. 3 ст. 257 КАС України.

Представник відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 подав до суду клопотання, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача (а.с.52-54).

Згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Категорія адміністративного позову підпадає під правила розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п.20 ч.1 ст.4, ч.2 ст. 12, ст. ст. 257, 286 КАС України.

Суд, дослідивши наявні письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

20.03.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 виніс постанову №БЦ ІНФОРМАЦІЯ_5/41/25 від 20.03.2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 25500,00 грн(а.с.20).

У оскаржуваній постанові зазначено: «20 березня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення повістки від 22 лютого 2025 року №2641786/23 був оповіщений про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 05 березня 2025 року для уточнення своїх персональних даних, однак не з`явився у визначену дату та не повідомив про причини неявки однак не з`явився у визначену дату та час, чим порушивв вимоги п.п. 2 п. І Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних те резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1487 від 30.12.2022, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.».

09.04.2025 Позивач побачив у застосунку Дія, що на нього відкрите виконавче провадження про стягнення штрафу. Того ж дня Позивач звернувся до Сквирського відділу відділу ДВС з заявою про видачу матеріалів виконавчого провадження (а.с.27). За цією заявою державний виконавець Степченко Н.М. видала Постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.04.2025, ВПНОМЕР_2 (а.с.25-26), копію оскаржуваної Постанови (а.с.20-21) і копію супровідного листа від ІНФОРМАЦІЯ_5 за №1/1312/2 від 31.03.2025 (а.с.22).

При дослідженні матеріалів справи судом також встановлено, що в копії постанови №БЦ ІНФОРМАЦІЯ_5/41/25 від 20.03.2025 року, яку позивач ОСОБА_1 отримав від державного виконавця 09.04.2025 року (а.с.20-21) відсутні будь які відмітки про надсилання даної постанови поштою відповідачем позивачу (а.с.21).

Позивач перебуває на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією витягу з застосунку ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.23) та копією військового квитка Серія НОМЕР_1 від 05.05.2009 року (з додатком), виданий ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16-19). Позивач не змінював місце проживання з 1998 року, що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади, номер витягу 2025/005016027 від 17.04.2025 року (а.с.15).

Отже, Відповідач вже має всі персональні дані Позивача з моменту постановки його на облік у 2009 році.

Відповідач уточнив свої персональні дані 10.07.2024, що підтверджують записи в застосунку ІНФОРМАЦІЯ_6: «Дані уточнено вчасно. Дата уточнення даних: 10.07.2024» (а.с.23).

Зазначене свідчить і доводить ту обставину, що облікові дані позивача в ІНФОРМАЦІЯ_1 було оновлено вчасно та повною мірою, як того вимагає підпункт 2 пункту 1 Додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку № 1487, де визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних ІНФОРМАЦІЯ_5, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовників дільниці, до ІНФОРМАЦІЯ_5, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних ІНФОРМАЦІЯ_5, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових, документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Оскаржувану постанову, винесено 20.03.2025 і відповідно термін її оскарження сплив, однак строк на її оскарження позивачем пропущено з поважних причин, оскільки про існування Постанови йому стало відомо 09.04.2025 від державного виконавця Сквирського ВДВС, оскільки останнім було заблоковано банківський рахунок позивача. Того ж дня позивач дізнався про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 09.04.2025, що підтверджується копією його заяви (а.с.27). Лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивач дізнався, що підставою відкриття виконавчого провадження та блокування рахунку стала постанова БЦ ІНФОРМАЦІЯ_5/41/25 від 20.03.2025 прийнята начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Також, суд вважає за необхідне зазначити наступне, 11.07.2025 року до канцелярії суду надійшло клопотання представника відповідача Березовського Олександра з додатками, при ознайомленні з наданими відповідачем суду клопотанням, встановлено, що до клопотання додано копію Постанови №БЦ ІНФОРМАЦІЯ_5/41/25 від 20.03.2025 року (а.с.64) відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, та в даній Постанові наявні відмітки про надсилання вказаної постанови позивачу поштою 20.03.2025 року та про надсилання постанови на примусове виконання 31.03.2025 року (зворотна сторона а.с.64), що суперечить копії постанови, яку відповідачем надіслано на примусове виконання та яка знаходиться в матеріалах виконавчого провадження НОМЕР_2 від 09.04.2025, та яку надано позивачу державним виконавцем в приміщенні виконавчої служби, оскільки в ній відсутні відмітки про надсилання її ОСОБА_1 (а.с.20-21).

Тому, дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови від 20.03.2025 № БЦ ІНФОРМАЦІЯ_5/41/25 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500,00 гривень незаконними, оскільки вона винесена з грубим порушеннями вимог ст.ст. 268, 277-2, 278, 279 КУпАП, а отже є такою, що підлягає скасуванню у судовому порядку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Відповідно до вимог ч. 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статі 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, поліцейський не дотримався вимог ст.. 280 КУпАП та не з`ясував всі обставини справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі Аллене де Рібермон проти Франції підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1).

Відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена в постанові у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) від 30.05.2019, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Так, згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1, 279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав обов`язку доведення правомірності прийнятого ним рішення, матеріали справи не містять доказів фіксації вчиненого позивачем правопорушення, не містять матеріали справи й інших доказів.

Відповідач відзиву до суду не надав.

Зважаючи на те, що відповідачем не доведено вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

На думку суду, причини пропуску звернення ОСОБА_1 до суду є поважними, оскільки про оскаржувану постанову позивач дізнався 09.04.2025, а тому слід поновити йому строк звернення до суду.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України,розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві,зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації,затвердженим Верховною Радою України,свої персональнідані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника,військовозобов`язаного, резервіста,або уІНФОРМАЦІЯ_5; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного),міського (районного у місті,об`єднаного міського)ІНФОРМАЦІЯ_5(далі-відповідні районні(міські)ІНФОРМАЦІЯ_5),Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів,взяття на військовий облік,проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності,призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік,комісії з питань направлення для проходження базової військовоїслужби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського)ІНФОРМАЦІЯ_5, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України,а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборониУкраїни чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади,що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону,-за рішенням керівників відповідних підрозділів аб овійськово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідкиУкраїни,розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону,відповідно; проходити підготовку довійськової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно пп. 2 п. 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_5, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до ІНФОРМАЦІЯ_5, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_5, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

У відповідності до вимог абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що у разі отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_5 або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою ІНФОРМАЦІЯ_5 під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила ІНФОРМАЦІЯ_5 іншої адреси місця проживання.

П. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 15 березня 2009 року, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ІНФОРМАЦІЯ_5» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою, працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ІНФОРМАЦІЯ_5».

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ІНФОРМАЦІЯ_5», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Відповідно до ч. 3 ст. 210 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають ІНФОРМАЦІЯ_5.

Від імені ІНФОРМАЦІЯ_5 розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники ІНФОРМАЦІЯ_5 (ст. 235 КУпАП).

Крім того, відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від явки. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Аналізуючи надані сторонами письмові докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_6 відсутній умисел на ухилення від явки до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, в матеріалах справи відсутні докази оповіщення ОСОБА_1 про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 05.03.2025 року для уточнення своїх персональних даних, як зазначено в оскаржуваній постанові, оскільки не отримував сповіщення від «Укрпошти» про отримання листа, що також підтверджується наданими відповідачем копій поштових конвертів, з чого вбачається, що ОСОБА_1 не отримував листів від відповідача.

При визначенні законності підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд повинен бути переконаний, що ОСОБА_1 був обізнаний про явку до ІНФОРМАЦІЯ_5, але свідомо, без поважних причин, не з`явився за викликом.

За таких обставин, на переконання суду, відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 було відомо про необхідність з`явитися на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 у зазначеній у повістці місце та строк та не доведено умисел «поза розумним сумнівом» на ухилення позивача від явки до ІНФОРМАЦІЯ_1 за повісткою.

Процедуру складання ІНФОРМАЦІЯ_5 протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання ІНФОРМАЦІЯ_5 протоколів та оформления матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України №3 віл 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381 (далі - Інструкція).

Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак і для скасування його рішення про притягнення до відповідальності. Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту своїх прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

Відповідно до пункту 14 Інструкції, копія постанови протягом трьох днів вручається або надсилається особі, щодо якої цю постанову винесено. Копія постанови вручається особі, притягнутій до адміністративної відповідальності, особисто під підпис. У постанові зазначається дата її вручення і ставиться підпис правопорушника. У разі, якщо копія постанови надсилається поштою, про це робиться відповідна відмітка у справі, до якої долучається повідомлення про вручення поштового відправлення.

Однак, як вбачається з копії постанови, долученої позивачем до матеріалів позовної заяви, жодної відмітки про надсилання та отримання ОСОБА_1 постанови не було зроблено (а.с.21).

Аналогічні положення містяться в статті 285 КУпАП, де постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 y справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки: «Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи (постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 642/1199/24).

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення (постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі №642/1199/24).

Тобто, в рамках розгляду ІНФОРМАЦІЯ_5 адміністративної справи щодо можливих порушень законодавства про військовий облік та про мобілізацію, особа все одно має бути повідомлена в рамках правил КУпАП.

Дані факти свідчать про те, що відповідачем оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була розглянута з порушенням.

Отже доводи позивача є обґрунтованими в частині порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, та такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

За приписами примітки до статті 210 КУпАП слідує, що положення статей 210, 210-1 цього кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Таким чином, відповідальність, передбачена статтею 210 КУпАП не застосовується у разі можливості отримання даних особи шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими базами/системами/реєстрами.

Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстру) визначає Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 № 1951-VIII (далі по тексту Закон № 1951-VIII).

У відповідності до положень частини першої статі 5 Закону № 1951-VIII держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.

За приписами частини другої статті 5 Закону № 1951-VIII визначено, що держатель Реєстру:

1) забезпечує технологічне функціонування Реєстру, для чого утворює уповноважений орган адміністрування Держателя Реєстру;

2) вносить на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо Порядку ведення Реєстру, в яких визначає процедури збирання, зберігання, обробки та використання відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

3) організовує взаємодію Реєстру з іншими реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних щодо отримання (обміну) інформації, визначеної статтями 6-9 цього Закону, відповідно до Закону України "Про публічні електронні реєстри";

4) забезпечує розвиток та модернізацію програмних та апаратних засобів Реєстру;

5) надає органам адміністрування та ведення Реєстру право доступу до бази даних Реєстру;

6) здійснює інші повноваження, передбачені законом.

Згідно частини п`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_5 Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

У відповідності до частин восьмої та дев`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) ІНФОРМАЦІЯ_5, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

За приписами частини третьої статті 14 Закону № 1951-VIII визначено, що актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Даною частиною статті 14 Закону № 1951-VIII передбачено перелік органів, від яких органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді інформацію через електронну інформаційну взаємодію.

Електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до законів України "Про публічні електронні реєстри", Про розвідку" та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.

З аналізу приведених вище положень Закону № 1951-VIII вбачається, що персональні дані військовозобов`язаного можуть бути отримані органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, до яких відносить і ІНФОРМАЦІЯ_5, шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими державними органами.

У відповідності до положень частини третьої статті 14 Закону № 1951-VIII визначено, що органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді від:

1) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, - відомості, зазначені у пунктах 1-5, 8, 8-1, 10, 11 частини першої статті 7 цього Закону;

2) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 21, 26 частини першої статті 7 цього Закону.

3) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, - відомості, зазначені у пунктах 12 і 13 частини першої статті 7 цього Закону;

4) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - відомості, зазначені у пунктах 15 і 15-1 частини першої статті 7 цього Закону;

5) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти і науки, - відомості, зазначені у пунктах 16 і 16-1 частини першої статті 7 цього Закону;

7) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, - відомості, зазначені у пунктах 12, 16-2, 17 частини першої статті 7 цього Закону;

8) органу прокуратури вищого рівня, що організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури, забезпечує належне функціонування Єдиного реєстру досудових розслідувань та його ведення органами досудового розслідування, визначає єдиний порядок формування звітності про стан кримінальної протиправності і роботу прокурора з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури, - відомості, зазначені у пункті 18 частини першої статті 7 цього Закону;

9) Державної судової адміністрації України - відомості, зазначені у пунктах 11, 19 частини першої статті 7 цього Закону;

10) Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 15, 15-1, 20, 20-1, 21, 24, 26, 27, 32 частини першої статті 7 цього Закону;

11) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, з питань утримання військовополонених, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації; забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, - відомості, зазначені у пункті 31 частини першої статті 7 цього Закону;

12) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, постраждалих учасників Революції Гідності, членів сімей ветеранів та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - відомості, зазначені у пункті 22 частини першої статті 7 цього Закону;

13) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту, - відомості, зазначені в пункті 29 частини першої статті 7 цього Закону;

14) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики в галузі цивільної авіації, - відомості, зазначені у пункті 30 частини першої статті 7 цього Закону;

15) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, - відомості, зазначені у пунктах 7, 7-1, 8, 8-1, 11, 17, 33 частини першої статті 7 цього Закону;

16) центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у галузі реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, - відомості, зазначені у пункті 28 частини першої статті 7 цього Закону;

17) централізованої системи державних установ, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття, - відомості, зазначені у пунктах 1-4, 7, 13, 16-2, 25 частини першої статті 7 цього Закону;

18) інших державних органів - держателів (розпорядників, адміністраторів) інформаційно-комунікаційних систем, реєстрів, баз (банків) даних, крім тих, що містять відомості, зібрані під час виконання завдань оперативно-розшукової, контррозвідувальної та розвідувальної діяльності, - відомості, зазначені у частині першій статті 7 та у частині першій статті 8 цього Закону.

Як передбачено частиною першою статті 7 Закону № 1951-VIII до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать:

1) прізвище, відомості про зміну прізвища;

2) власне ім`я (усі власні імена), відомості про зміну власного імені;

3) по батькові (за наявності);

4) дата народження;

5) місце народження;

6) стать;

7) місце проживання та місце перебування;

7-1) номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти;

8) відомості про батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників та інших представників, а також дітей (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження) - виключно за згодою призовника, військовозобов`язаного, резервіста;

8-1) відомості про сімейний стан особи та відомості про членів її сім`ї (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження) - виключно за згодою призовника, військовозобов`язаного, резервіста;

9) реквізити паспорта громадянина України та документів, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну (серія, номер, дата видачі, орган, що видав, строк дії);

9-1) відомості про громадянство (зміну громадянства);

10) відомості про смерть особи або оголошення особи померлою чи визнання її безвісно відсутньою;

11) відомості щодо обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною (поновлення дієздатності);

12) відомості про зайнятість (код ЄДРПОУ та місцезнаходження підприємства, установи, організації, місце роботи, посада, стаж роботи);

13) реєстраційний номер облікової картки платника податків;

14) відцифрований образ обличчя особи;

15) відомості про дату виїзду за межі України та дату повернення на територію України;

15-1) відомості про переміщення особи на тимчасово окуповану територію України (дата та напрямок);

16) реквізити документа про освіту (серія, номер, дата видачі, заклад освіти, що видав, рівень освіти, професія, галузь знань, спеціальність);

16-1) відомості про форму навчання здобувачів позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої та післядипломної освіти;

16-2) відомості про досвід роботи за спеціальністю;

17) відомості про встановлення, зміну групи інвалідності;

17-1) відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку;

18) відомості про притягнення до кримінальної відповідальності (повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, направлення обвинувального акта до суду);

19) відомості про притягнення до кримінальної відповідальності на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили;

20) відомості про наявність судимості (зняття чи погашення судимості);

20-1) відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення);

21) унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі;

22) відомості про статус ветерана війни;

23) відомості про володіння іноземними мовами;

24) відомості про дозвіл на зберігання та носіння зброї;

25) відомості про проходження програм підвищення кваліфікації, перепідготовки;

26) відомості про документи, оформлені для виїзду за кордон на постійне проживання, або залишення на постійне проживання за кордоном, або повернення в Україну;

27) реквізити посвідчення водія (серія, номер, дата видачі, орган, що видав, строк дії, категорія);

28) реквізити посвідчення тракториста-машиніста (серія, номер, дата видачі, орган, що видав, категорія);

29) реквізити кваліфікаційного посвідчення члена палубної команди судна внутрішнього плавання, іншого кваліфікаційного документа, яким підтверджуються професійні компетентності для безпечної експлуатації судна внутрішнього плавання, міжнародного посвідчення на право управління прогулянковим судном, посвідчення судноводія малого судна/водного мотоцикла, іншого документа, що надає право на управління прогулянковим судном, малим судном, водним мотоциклом (серія, номер, дата видачі, орган, що видав, строк дії, кваліфікація);

30) реквізити свідоцтва пілота повітряного судна (серія, номер, дата видачі, орган, що видав, строк дії, категорія);

31) відомості про примусове виконання рішення щодо особи-боржника (реквізити та відомості виконавчого документа);

32) відомості про особу, зниклу безвісти за особливих обставин;

33) відомості про внутрішньо переміщену особу;

34) відомості про наявність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Таким чином, приведені вище приписи статей 7 та 14 Закону № 1951-VIII вказують на те, що персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів містяться і в інших базах даних, з яких органи ведення Реєстру отримуються інформацію.

Відповідно, посилання відповідача на те, що такі персональні дані військовозобов`язаний має уточнити лише при особистому зверненні до відповідних установ чи інформаційних ресурсів є безпідставними.

В той же час, відповідачем не надано до суду доказів неможливості отримання персональних даних позивача у наведений спосіб.

Відтак, наведені норми визначають наявність у відповідача можливості отримати персональні дані позивача з інших баз даних, проте відповідачем не доведено неможливості отримання таких даних шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, а тому не доведено необхідність направлення повістки позивачу для уточнення даних.

З урахуванням викладеного, а також шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

При цьому суд керується положеннями ч.3ст.62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх

За ч.1ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, оскільки позов ОСОБА_1 , який не є суб`єктом владних повноважень, задоволено, сплачений ним судовий збір у розмірі 605,60 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В частині вирішення питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Положеннями ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

27.05.2025 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Супруна І.І. про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 12 000 гривень. На підтвердження понесених витрат надає копію Договору про надання правничої допомоги від 11.04.2025 року (а.с.39-42), копію Акту виконаних робіт від 16.05.2025 року (а.с.43).

З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно як складність цієї справи, враховуючи предмет спору, тривалість розгляду справи, а також з огляду на приписи ч. 1 ст. 139 КАС України, суд вбачає наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 12000 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.

За приписами п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Пунктом 3 ч.3 ст.286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, відтак суд вважає за необхідне скасувати постанову, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 59 Конституції України, ст.ст. 2, 9, 72, 73, 77,132,139 241-246, 250,286 КАС України, ст. ст. 7, 210, 247, 254, 256,258, 268,271, 276, 283, 286 КУпАП, Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 № 1951-VIII (далі по тексту Закон № 1951-VIII)суд

Ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 20.03.2025 №БЦ ІНФОРМАЦІЯ_5/41/25 - задовольнити в повному обсязі.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на подання позову у справі.

Скасувати постанову №БЦ ІНФОРМАЦІЯ_5/41//25 від 20.03.2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , винесену Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 .

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) та витрати на правничу допомогу у сумі 12 000 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.М. Коваленко