Справа № 826/10104/13-а
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2025 року м. Рівне №826/10104/13-а

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Подільському районі м.Києва Державної податкової служби, Головного управління ДПС у м. Києві
визнання неправомірними дій, скасування податкової вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби, в якому просив: визнати неправомірними дії Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва щодо нарахування плати за землю; визнати недійсним податкове повідомлення - вимогу від 08 жовтня 2012 року №56 на суму 10 570,52; зобов`язати ДПІ у Подільському районі м. Києва зняти публічне обтяження з активів платника податків ОСОБА_1 згідно акту опису від 258.01.2013 №2/19-2-02.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2013 відкрито провадження у справі; закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2013 клопотання позивача про заміну неналежного позивача у справі №826/10104/13-а, задоволено; замінено неналежного позивача у справі №826/10104/13-а на належного, а саме з суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на фізичну особу ОСОБА_1 .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.09.2013 в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2013 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано неправомірними дії державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві щодо нарахування ОСОБА_1 плату за землю; визнано протиправною податкову вимогу державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 08 жовтня 2012 року №56 про сплату боргу у сумі 10 570,52 грн; зобов`язано зняти публічне обтяження з активів платника податків ОСОБА_1 згідно акту опису від 28.01.2013 №2/19-2-02; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 31.07.2018 касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.09.2013 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 у справі №826/10104/13-а скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2018 визначено суддю Маруліну Л.О. для розгляду адміністративної справи №826/10104/13-а. Ухвалою від 31.08.2018 прийнято адміністративну справу до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відповідно до статей 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 19.11.2018 протокольною ухвалою суд ухвалив залишити у справі двох відповідачів, залучивши другого - Головне управління Державної фіскальної служби України у м. Києві.

В судовому засіданні 13.12.2018 протокольною ухвалою суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 07.02.2019 в задоволенні клопотання представника відповідача від 14.12.2018 про розгляд справи в порядку загального провадження з викликом сторін, відмовлено.

Інших процесуальних рішень по справі не виносилось. Спір по суті не вирішено.

Законом України №2825-IX від 13.12.2022, що набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва. 08.11.2024 здійснено пакетний автоматизований розподіл судових справ, за яким Рівненському окружному адміністративному суду, з урахуванням навантаження та за принципом випадковості, визначено до передачі 460 справ.

Наказом в.о. керівника апарату Київського окружного адміністративного суду №45-0д/ка від 31.12.2024, затверджено графік передачі справ, відповідно до якого справи передані Рівненському окружному адміністративному суду 14.02.2025.

На виконання рішення зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду (протокол №3 від 21.11.2024 та №4 від 13.12.2024), комісією прийнято справи, а Відділом документального забезпечення проведено їх реєстрацію та автоматизований розподіл.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 березня 2025 року для розгляду справи №826/10104/13-а визначено суддю Махаринця Д.Є.

Суддею Махаринцем Д.Є. процесуальних рішень по справі не виносилось. Спір по суті не вирішено.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Рівненського окружного адміністративного суду №1180 від 17.09.2025, у зв`язку з тимчасовим відстороненням від здійснення правосуддя судді Махаринця Д.Є., головуючого судді у справі №826/10104/13-а та з урахуванням рішення зборів суддів від 25.08.2025 (протокол зборів №5) призначено повторний автоматизований розподіл справи №826/10104/13-а.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №826/10104/13-а визначено суддю Друзенко Н.В.

Ухвалою від 18.09.2025 адміністративну справу №826/10104/13-а прийнято до провадження судді Друзенко Н.В. Розгляд справи вирішено здійснювати зі стадії розгляду справи по суті, з урахуванням особливостей, визначених статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою від 27.11.2025 замінено відповідача 2 Головне управління ДФС у м. Києві на його правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що відповідачем було протиправно донараховано суб`єкту підприємницької діяльності фізичній особі податкове зобов`язання з плати за землю на суму 10 570,52 грн, що визначено в податковому повідомленні-рішенні № від 27.04.2012, за наслідками чого було також протиправно виставлено податкову вимогу від 08 жовтня 2012 року №56 про сплату боргу у сумі 10 570, 52 грн, за наслідками несплати якого здійснено публічне обтяження активів платника податків ОСОБА_1 згідно акту опису від 28.01.2013 №2/19-2-02, оскільки, на думку позивача, він, як суб`єкт підприємницької діяльності платник єдиного податку, згідно положень п.п. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України звільняється від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються для провадження господарської діяльності, а отже, в даному випадку, на переконання позивача, використання ним як суб`єктом підприємницької діяльності платником єдиного податку нерухомого майна (нежилого приміщення №28 (літ. А) загальної площею 128,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , та нежилого приміщення №40 (літ. А) загальної площею 80,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ), яке знаходиться на відповідних земельних ділянках, - для здійснення його господарської діяльності, звільняє останнього від сплати земельного податку. Просив позов задовольнити повністю.

В обґрунтування заперечень відповідач вказував, що матеріалами справи підтверджується той факт, що донарахування податкового зобов`язання з плати за землю на суму 10 570,52 грн, яке визначено в податковому повідомленні-рішенні № від 27.04.2012, за наслідками несплати якого було також виставлено податкову вимогу від 08 жовтня 2012 року №56 про сплату боргу у сумі 10 570,52 грн та здійснено публічне обтяження активів платника згідно акту опису від 28.01.2013 №2/19-2-02, було здійснено податковим органом відносно ОСОБА_1 саме як фізичної особи, а не суб`єкта підприємницької діяльності платника єдиного податку, оскільки, як підтверджується наявними матеріалами справи, нерухоме майно (нежиле приміщення №28 (літ. А) загальної площею 128,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , та нежиле приміщення №40 (літ. А) загальної площею 80,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ), яке знаходиться на відповідних земельних ділянках (за які позивачем не сплачувався земельний податок), належить на праві приватної власності ОСОБА_1 саме як фізичній особі, а не як суб`єкту підприємницької діяльності (зазначені приміщення придбані позивачем ще до моменту його реєстрації суб`єктом підприємницької діяльності та відповідно до отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), зважаючи на що, до позивача не можуть застосовуватися положення п.п. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України, згідно яких звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку суб`єкти підприємницької діяльності платники єдиного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності. В судових засіданнях також просив суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити повністю.

Дослідженими у справі доказами, суд встановив таке.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією 03 листопада 2004 року.

Позивач є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку, виданим державною податковою інспекцією у Деснянському районі м. Києва від 01.01.2012 за №191749.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку позивач має право здійснювати наступну господарську діяльність: здавання в оренду власного нерухомого майна, роботи з завершення будівництва. Місцем провадження господарської діяльності є: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 .

Державною податковою інспекцією у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві позивачу було нараховано податкове зобов`язання з плати за землю на суму 10 570,52 грн та винесено податкове повідомлення-рішення від 27.04.2012 №.

Зважаючи на те, що станом на 08.10.2012 сума податкового зобов`язання по земельному податку, визначена вказаним податковим повідомленням-рішенням позивачем сплачена не була, відповідачем згідно вимог п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України було сформовано та направлено позивачу податкову вимогу про сплату боргу від 08.10.2012 №56 на суму 10 570,52 грн.

Крім того, зважаючи на несплату позивачем податкового боргу, визначеного вказаною податковою вимогою, відповідачем було складено Акт опису активів платника податків ОСОБА_1 від 28.01.2013 №2/19-2-02, на яке було накладено публічне обтяження.

Вважаючи вказані дії та рішення відповідача незаконними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Згідно з ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Податковий кодекс України встановлює, що плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пп. 14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України, плата за землю, це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, правовідносини щодо нарахування та сплати якої врегульовано розділом XIII Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків.

Відповідно до положень підпунктів 54.3.1 та 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію; дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Пунктом 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України, визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до п. 287.6 статті 287 Податкового кодексу України - при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно з ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Документами, що посвідчують право власності на земельну ділянку є: державний акт, цивільно-правова угода щодо відчуження земельної ділянки, свідоцтво про право на спадщину тощо. Право постійно користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, у позивача відсутні документи, які посвідчували б право власності чи право постійного користування, чи право оренди земельної ділянки, а тому відсутні підстави для визначення, відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, статусу позивача - власник або користувач земельної ділянки, тобто позивач, не є платником плати за землю, як це визначено в п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України.

Крім того, як було зазначено вище, позивач є платником єдиного податку.

За змістом статті 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» суб`єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов`язкових платежів), зокрема, плати (податку) за землю.

У постанові Кабінету Міністрів України від 16.03.2000 №507 «Про роз`яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 року №727» зазначено, що суб`єкт малого підприємництва, який згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 6 не є платником плати (податку) за землю, звільняється від плати (податку) за землю лише за земельні ділянки, які використовуються ним для провадження підприємницької діяльності.

При цьому, відповідно до пп. 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності, зокрема, земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Заперечуючи проти застосування СПД ОСОБА_1 наведеної податкової пільги, ДПІ послалася на те, що у спірних правовідносинах позивач виступав як фізична особа, реалізуючи свою цивільну дієздатність.

Так, позиція відповідача мотивована тим, що позивач є власником нерухомого майна як фізична особа і повинен сплачувати земельний податок з фізичних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до реєстраційного посвідчення від 15 жовтня 2004 року та від 21 вересня 2004 року позивачу належать на праві приватної власності відповідно нежиле приміщення №28 (в Літ. А), загальною площею 128, 9 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що було видано на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 08.10.2004 №1207 та нежиле приміщення №40 (в Літ. А), загальною площею 80, 2 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що було видано на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.08.2004 №785.

Так, суд зазначає, що основним критерієм розмежування підприємницької діяльності фізичної особи у процесі її участі у господарських правовідносинах від реалізації прав та обов`язків такої особи як суб`єкта цивільних правовідносин є систематичність здійснення відповідної діяльності та її спрямованість на отримання прибутку.

З матеріалів справи вбачається, що основним видом діяльності позивача, зазначеним у свідоцтві про сплату єдиного податку, є надання в оренду власного нерухомого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 140 ГК України, надходження від здачі в оренду належать до джерел формування майна суб`єктів господарювання.

Відповідно до пп. 14.1.36 ст. 14 ПК України, для цілей оподаткування господарська діяльність, це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відтак, операції з оренди є за своєю суттю операціями з надання послуг, а орендна плата включає в себе не лише компенсацію витрат, але і відповідний прибуток орендодавця.

Крім того, ст. 796 ЦК України, встановлено, що одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

Таким чином, суд вважає, що операції з надання в оренду нежитлового приміщення, підпадають під визначення підприємницької діяльності, яка спрямована на отримання прибутку, а платник єдиного податку - орендодавець звільняється від сплати земельного податку.

Крім того, суд звертає увагу, що адреса, за якою знаходяться зазначене вище належне позивачу нерухоме майно співпадає з адресою, зазначеною в Свідоцтві про сплату єдиного податку, що є ще одним підтвердженням використання, належного позивачу нерухомого майна у своїй підприємницькій діяльності.

В зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позивач, будучи платником єдиного податку, використовує, належне йому на праві власності нерухоме майно для провадження підприємницької діяльності, а відтак, на таку діяльність позивача розповсюджується положення пп. 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України, а отже, позивач не є платником податку за землю, а тому підстави, для нарахування земельного податку позивачу, відсутні.

За наведеного, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 27.04.2012 № винесено щодо позивача протиправно.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному випадку задля належного та ефективного способу відновлення порушеного права позивача слід вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.04.2012 №, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з плати за землю на суму 10 570,52 грн.

Щодо позовних вимог про скасування вимоги та зобов`язання зняти обтяження з майна суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до абзацу першого пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з положеннями пунктів 89.3 та 89.1 статті 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

Право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Разом з тим, у зв`язку з висновком суду про протиправність винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення від 27.04.2012 №, податкова вимога про сплату боргу від 08.10.2012 №56 на суму 10 570,52 грн також є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно, підлягає до задоволення й похідна вимога про зобов`язання зняти публічне обтяження з активів платника податків ОСОБА_1 згідно з актом опису від 28.01.2013 №2/19-2-02.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу на загальну суму 3000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами частини третьої цієї статті, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До матеріалів даної адміністративної справи не долучено доказів понесення таких витрат у повному обсязі, тому питання відшкодування цих витрат судом під час ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті спору не вирішується.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору відповідно до наявних в матеріалах справи квитанцій у розмірі 140,41 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Подільському районі м.Києва Державної податкової служби, Головного управління ДПС у м. Києві задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва від 27 квітня 2012 року № про нарахування податкового зобов`язання з плати за землю на суму 10 570,52 грн.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва від 08 жовтня 2012 року №56 про сплату боргу у сумі 10 570,52 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві зняти публічне обтяження з активів платника податків ОСОБА_1 згідно з актом опису від 28.01.2013 №2/19-2-02.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 140,41 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 27 листопада 2025 року

Учасники справи:

Позивач - Суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Державна податкова інспекція у Подільському районі м.Києва Державної податкової служби (вул. Турівська,12,м.Київ,04655, ЄДРПОУ/РНОКПП 26088848) Відповідач - Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19,Київ 116,04116, ЄДРПОУ/РНОКПП 44116011)

Суддя Н.В. Друзенко