Справа № 520/14012/25
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 р. Справа № 520/14012/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/14012/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АКСЕЛЬ-ГРАНД»

до Відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «АКСЕЛЬ-ГРАНД», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті №001 від 09 квітня 2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті №001 від 09 квітня 2025 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «АКСЕЛЬ-ГРАНД» у розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 170 000 гривень є протиправною та підлягає скасуванню.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що на його переконання, суб`єктом господарювання товариством з обмеженою відповідальністю «АКСЕЛЬ-ГРАНД» порушено вимоги пункту шостого частини четвертої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», яким встановлено, що до суб`єкта господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі створення перешкод шляхом недопущення до проведення перевірок характеристик продукції та невиконання встановлених цим 3аконом вимог посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, у розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АКСЕЛЬ-ГРАНД» задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті №001 від 09 квітня 2025 року.

Стягнуто з Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під, 7 пов., м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61022, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АКСЕЛЬ-ГРАНД» (вул. Григорія Сковороди, буд. 31, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61057, ) сплачений судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що зміст наказу від 17 березня 2025 року № 509 відповідає частині першій статті 21-1 Закону № 2735, а направлення на проведення перевірки від 25 березня 2025 року № 002 відповідає частині третій статті 21-1 Закону № 2735.

Зауважив, що висновок суду про необхідність зазначення в наказі та направленні найменування юридичної особи-підприємства позивача (ані повне, ані скорочене), а також коду юридичної особи в зазначеному наказі й направленні на перевірку не відповідає статті 23-1 Закону № 2735, оскільки предметом такої перевірки був не суб`єкт господарювання, а характеристики продукції, незалежно від суб`єкта, який розповсюджує продукцію.

З огляду на викладене, відповідачем правомірно було зазначено саме місце розміщення продукції, що відповідає вимогам форми направлення на проведення перевірки затвердженої Наказом №667 та статті 23-1 Закону № 2735.

Тому, оскільки наказ на проведення перевірки та направлення на проведення перевірки оформлені відповідачем у відповідності до статті 23-1 Закону № 2735, то позивач не мав права не допускати посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, до проведення планової перевірки характеристик продукції.

Крім того скаржник звернув увагу, що у даній справі Позивач не заявляв підставою позову те, що наказ на проведення перевірки та направлення на проведення перевірки оформлені відповідачем з порушенням ст. 23-1 Закону № 2735-VІ, а саме: без зазначення найменування юридичної особи-підприємства позивача, коду юридичної особи та невідповідності змісту щодо об`єкта перевірки, а тому позивач мав право не допускати посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, до проведення планової перевірки характеристик продукції, наказ та направлення на яку видані на об`єкт «МАМИН ДІМ», вул. Григорія Сковороди, буд. 31, м. Харків, 61057. У встановлені законодавством строки заяв щодо зміни чи доповнення підстав позову від Позивача не надходило.

Відтак, зважаючи на вищезазначене, вважає, що суд порушив норми процесуального права, а саме статті 9, частини 1 статті 47, частини 1 статті 210, частини 2 статті 227, частин 1, 2, 3 статті 242 КАС України.

Також скаржник зазначив, що направлення листів суб`єктом владних повноважень на дійсну адресу суб`єкта господарювання у даних правовідносинах є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника та залежить від волевиявлення адресата.

Отже, враховуючи вищезазначене, на думку скаржника, постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях про накладення штрафу від 09 квітня 2025 року №001 на ТОВ «АКСЕЛЬ-ГРАНД» відповідає вимогам чинного законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі направлення на проведення перевірки Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях (далі за текстом - Відділ) від 25 березня 2025 року № 002 старшими державними інспекторами Пархоменком Владиславом Вікторовичем та Коваль Тетяною Сергіївною здійснена спроба провести планову перевірку характеристик продукції, а саме нових частин та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах за місцем розміщення продукції у складських та торгівельних приміщеннях «МАМИН ДІМ», за адресою: вул. Григорія Сковороди, буд. 31, м. Харків, 61057.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що керівником магазину, діяльність в якому здійснює суб`єкт господарювання ТОВ «АКСЕЛЬ-ГРАНД», були створені перешкоди для здійснення планової перевірки характеристик продукції, а саме нових частин та обладнання, які можуть бути встановленні та/або використані на колісних транспортних засобах, шляхом недопущення до проведення перевірки (відмови в її проведенні).

Факт створення перешкод посадовим особам, які здійснюють державний ринковий нагляд, ТОВ «АКСЕЛЬ-ГРАНД» зафіксований в акті перевірки характеристик продукції від 28 березня 2025 року №002.

На виконання вимог Закону № 2735-VI посадовими особами, які здійснюють ринковий нагляд, складено протокол від 28 березня 2025 року № 001 про виявлені правопорушення вимог Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» ТОВ «АКСЕЛЬ-ГРАНД».

Акт перевірки характеристик продукції від 28 березня 2025 року № 002 та протокол про виявлене правопорушення вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд та контроль нехарчової продукції» та Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції" надіслано на адресу позивача: вул. Григорія Сковороди, 31, м. Харків цінним листом з описом вкладення, що підтверджується накладною АТ «Укрпошта» за №464.

Листом відповідача від 28.03.2025 №28776/40/24-25 для розгляду справи про порушення вимог пункту шостого частини четвертої статті 44 Закону України «Про Державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» позивача повідомлено про виклик до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті на 09.04.2025 з 09:00 до 11:00 год.

Запрошення на розгляд справи надіслано позивачу за адресою: вул. Григорія Сковороди, 31, м. Харків, що підтверджується накладною АТ «Укрпошта» за №464.

Відповідно до вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд та контроль нехарчової продукції» винесено постанову про накладення штрафу на ТОВ «АКСЕЛЬ-ГРАНД» від 09 квітня 2025 року №001.

Не погоджуючись із постановою відповідача про накладення штрафу на ТОВ «АКСЕЛЬ-ГРАНД» від 09 квітня 2025 року №001, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскаржувана постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті №001 від 09 квітня 2025 року є протиправною та підлягає скасування.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Питання проведення планових перевірок під час здійснення заходів державного ринкового нагляду врегульоване Законами України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" та "Про загальну безпечність нехарчової продукції".

Згідно із статтею 3 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" від 02.12.2010 №2735-VI (далі - Закон №2735-VI), законодавство України про державний ринковий нагляд і контроль продукції складається з цього Закону, Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції", інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини в цій сфері, у тому числі технічних регламентів.

Відповідно до абзацу 8 частини 1 статті 1 Закон №2735-VI державний ринковий нагляд (ринковий нагляд) - діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.

Встановлені вимоги - це вимоги щодо нехарчової продукції (далі - продукція) та її обігу на ринку України, встановлені технічними регламентами (абз.2 ч.1 ст.1 Закону №2735-VI).

Відповідно до положень зазначеної статті Закону орган державного ринкового нагляду - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного ринкового нагляду у межах сфери своєї відповідальності, що визначається відповідно до Закону (орган ринкового нагляду).

У разі, якщо орган ринкового нагляду здійснює визначені цим Законом та Законом України "Про загальну безпечність нехарчової продукції" повноваження також через свої територіальні органи, термін "орган ринкового нагляду" позначає також його територіальні органи.

Сфера відповідальності органу ринкового нагляду - перелік видів продукції, затверджений відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України, щодо яких відповідний орган ринкового нагляду здійснює ринковий нагляд.

З метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності: проводять перевірки характеристик продукції, в тому числі відбирають зразки продукції та забезпечують проведення їх експертизи (випробування); приймають у випадках та порядку, визначених цим Законом, рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, здійснюють контроль стану виконання суб`єктами господарювання цих рішень; вживають у порядку, визначеному цим та іншими законами України, заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень вимог цього Закону та встановлених вимог (п.п. 4, 6, 11 ч. 1 ст. 11 Закону №2735-VI).

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №2735-VI, суб`єкти господарювання під час здійснення ринкового нагляду та контролю продукції мають право: 1) вимагати від посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд і контроль продукції, додержання вимог законодавства; 2) перевіряти наявність у посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд та контроль продукції, наявність службових посвідчень; 3) одержувати від посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, копії посвідчень (направлень) на проведення перевірок та не допускати їх до проведення перевірок, якщо вони не надали копії таких документів.

Відповідно до пункту 3 статті 15 Закону №2735-VI, посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд, мають право вимагати від суб`єктів господарювання надання документів і матеріалів, необхідних для здійснення ринкового нагляду, одержувати копії таких документів і матеріалів.

Згідно зі статтею 17 Закону №2735-VI, посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд і контроль продукції, зобов`язані: 2) об`єктивно і неупереджено здійснювати ринковий нагляд і контроль продукції в межах повноважень, визначених законами України; 6) пред`являти службові посвідчення, направлення на проведення перевірки.

Частинами 1 та 2 ст. 20 Закону №2735-VI передбачено, що ринковий нагляд здійснюється відповідно до секторальних планів ринкового нагляду, які щорічно затверджуються органами ринкового нагляду відповідно до сфер їх відповідальності.

Секторальний план ринкового нагляду охоплює види продукції відповідно до сфер відповідальності органів ринкового нагляду та визначає належність цих видів продукції до певного ступеня ризику.

Секторальні плани ринкового нагляду затверджуються відповідними органами ринкового нагляду не пізніше 1 грудня року, що передує плановому (ч.8 ст.20 Закону №2735-VI).

Частиною 1 статті 22 Закону №2735-VI визначено, що заходами ринкового нагляду є: 1) перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування); 2) обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають: а) обмеження надання продукції на ринку; б) заборону надання продукції на ринку; в) вилучення продукції з обігу; г) відкликання продукції; 3) контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів; 4) попередження органами ринкового нагляду споживачів (користувачів) про виявлену цими органами небезпеку, що становить продукція.

Порядок проведення перевірок характеристик продукції визначений у статті 23 Закону.

Згідно із ч. 2 ст. 23 Закону №2735-VI, при проведенні перевірок характеристик продукції органи ринкового нагляду враховують ступінь ризику, який може становити відповідна продукція, а також відомості, що містяться у зверненнях споживачів (користувачів) про захист їх права на безпечність продукції, та іншу інформацію щодо продукції.

Відповідно до частини 5 статті 23 Закону №2735-VI, перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та направлень на проведення перевірки, що видаються та оформлюються відповідно до цього Закону. В разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, накази та направлення видаються і оформлюються невідкладно.

Згідно із частиною 1 статті 23-1 Закону №2735-VI, для здійснення планової або позапланової перевірки характеристик продукції орган ринкового нагляду видає наказ, який має містити предмет перевірки (найменування виду, типу, категорії, групи продукції), найменування та адресу об`єкта, де розміщується продукція.

Відповідно до частини 2 статті 23-1 Закону №2735-VI, на підставі наказу оформляється направлення на проведення перевірки, яке підписується керівником органу ринкового нагляду або його заступником із зазначенням його прізвища, імені, по батькові і засвідчується печаткою.

Згідно частини 3 статті 23-1 Закону №2735-VI, в направленні на проведення перевірки зазначаються: а) найменування органу ринкового нагляду, що здійснює перевірку; б) номер і дата наказу, на виконання якого здійснюється перевірка; в) предмет перевірки (вид, тип, категорія, група продукції); г) місце розміщення продукції (найменування та адреса об`єкта, де розміщується продукція (магазин, ринок тощо); ґ) підстави для проведення перевірки; д) список посадових осіб органу ринкового нагляду, які беруть участь у здійсненні перевірки, із зазначенням їх посади, прізвища, імені, по батькові; е) список осіб, які залучаються до здійснення перевірки відповідно до пункту 7 частини 1 статті 15 цього Закону; є) дата початку і закінчення перевірки; ж) тип перевірки (планова або позапланова); з) інформація про проведення попередньої перевірки (тип перевірки, дата початку, строк її здійснення).

Відповідно до частини 4 статті 23-1 Закону №2735-VI, направлення є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення перевірки. Посадова особа органу ринкового нагляду не має права здійснювати перевірку без направлення на проведення перевірки та службового посвідчення.

Пунктом 6 частини 4 статті 44 Закону №2735-VI визначено, що до суб`єкта господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі створення перешкод шляхом недопущення до проведення перевірок характеристик продукції та невиконання встановлених цим Законом вимого посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, - в розмірі 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» від 02 грудня 2010 року № 2736-VI (далі - Закон № 2736-VI), до виробника або розповсюджувача застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі створення перешкод шляхом недопущення (вчинення протидії, загрози безпеці) до проведення перевірок характеристик продукції та невиконання встановлених цим Законом вимого посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, - в розмірі 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У спірних правовідносинах, підставою для проведення планової перевірки та видання наказу Укртрансбезпеки про проведення планової перевірки характеристик продукції від 17.03.2025 № 509 є секторальний план державного ринкового нагляду Укртрансбезпеки на 2025 рік.

Так, на підставі направлення на проведення перевірки Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях (далі за текстом - Відділ) від 25 березня 2025 року № 002 старшими державними інспекторами Пархоменком Владиславом Вікторовичем та Коваль Тетяною Сергіївною здійснена спроба провести планову перевірку характеристик продукції, а саме нових частин та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах за місцем розміщення продукції у складських та торгівельних приміщеннях «МАМИН ДІМ», за адресою: вул. Григорія Сковороди, буд. 31, м. Харків, 61057.

Відповідачем у відзиві зазначається, що керівником магазину, діяльність в якому здійснює суб`єкт господарювання ТОВ «АКСЕЛЬ-ГРАНД», були створені перешкоди для здійснення планової перевірки характеристик продукції, а саме нових частин та обладнання, які можуть бути встановленні та/або використані на колісних транспортних засобах, шляхом недопущення до проведення перевірки (відмови в її проведенні).

Факт створення перешкод посадовим особам, які здійснюють державний ринковий нагляд, ТОВ «АКСЕЛЬ-ГРАНД» зафіксований в акті перевірки характеристик продукції від 28 березня 2025 року №002.

На виконання вимог Закону № 2735-VI посадовими особами, які здійснюють ринковий нагляд, складено протокол від 28 березня 2025 року № 001 про виявлені правопорушення вимог Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" та Закону України Про загальну безпечність нехарчової продукції ТОВ АКСЕЛЬ-ГРАНД.

Відповідно до вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд та контроль нехарчової продукції» винесено постанову про накладення штрафу на ТОВ «АКСЕЛЬ-ГРАНД» від 09 квітня 2025 року №001 у розмірі 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 170000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач вручити копію направлення та пред`явити наказ від 17 березня 2025 року № 509 відмовився та викликав поліцію. Представниками відповідача протокол та акт не складались, не вручались ані 25 березня 2025 року, ані на теперішній час та не надсилались позивачу. Відсутність факту перешкоджання підтверджується відповіддю на адвокатський запит Харківського районного управління поліції № 1 № 3-0329-2025 від 27.05.2025 (72090) та довідкою поліцейського відділу превентивної діяльності Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області від 09.04.2025, у відповідності до яких фактів недопуску не встановлено, а матеріали перевірки списані до справ ХРУП № 1. Таким чином, на думку позивача, у відповідача були відсутні підстави для складання постанови та крім того, відповідачем порушено порядок складання постанови.

Надаючи оцінку таким доводам позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 17 Закону № 2735-VI посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд і контроль продукції, зобов`язані, зокрема, пред`являти службові посвідчення, а посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд, - також направлення на проведення перевірки.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За визначенням статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами частини 2 статті 77 КАС України визначено, що на відповідача покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Так, на підтвердження факту порушення позивачем вимог пункту 6 частини 4 статті 44 Закону № 2735-VI та дотримання відповідачем вимог пункту 6 частини 1 статті 17 Закону №2735-VI останнім до відзиву на апеляційну скаргу додано СD диск з відеозаписом із нагрудних відеореєстраторів посадових осіб контролюючого органу (а.с.54).

Однак, при спробі завантажити долучений відповідачем до матеріалів справи СD диск, з метою дослідження відеозапису, не вдалося зчитати зміст оптичного накопичувача, оскільки диск не завантажується, а тому такий не є належним, допустимим та достатнім доказом, у розумінні ст.ст. 72-76 КАС України, які дають можливість прослідкувати спірні обставини від початку до кінця.

Колегія суддів зазначає, що основними принципами ринкового нагляду і контролю продукції, закріпленими у статті 5 Закону 2735-VI, є прозорість здійснення ринкового нагляду, доступність та відкритість інформації у цій сфері; додержання прав і захист інтересів суб`єктів господарювання під час здійснення ринкового нагляду і контролю. Логічним продовженням цього принципу є надання права суб`єкту господарювання бути присутнім під час здійснення всіх заходів ринкового нагляду (п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону 2735-VI).

Відповідно до абзаців 2, 4 8 частини 7 статті 44 Закону 2735-VI, справи про накладення штрафів за порушення, визначені цією статтею, розглядаються керівниками органів ринкового нагляду або їх заступниками. Про вчинення порушень, зазначених у цій статті, посадові особи органів ринкового нагляду, що виявили правопорушення, складають протокол на підставі документів, що містять інформацію про походження продукції та її обіг. Протокол складається у двох примірниках, які підписуються посадовими особами органу ринкового нагляду та керівником юридичної особи або уповноваженою ним особою. У разі відмови керівника юридичної особи або уповноваженої ним особи підписати протокол посадова особа органу ринкового нагляду вносить до такого протоколу відповідний запис. Один примірник протоколу вручається керівнику юридичної особи або уповноваженій ним особі, а другий зберігається в органі ринкового нагляду. Протокол разом з актом перевірки, поясненнями керівника юридичної особи або уповноваженої ним особи та документами, що стосуються справи, не пізніше наступного робочого дня за днем його складання передається керівнику чи заступнику керівника органу ринкового нагляду, які розглядають справу протягом 15 календарних днів з дня отримання протоколу та приймають рішення про накладення штрафу.

З матеріалів справи судом встановлено та не заперечується відповідачем, що Акт перевірки характеристик продукції від 28 березня 2025 року № 002 та протокол про виявлене правопорушення вимог Закону України Про державний ринковий нагляд та контроль нехарчової продукції та Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції" надіслано на адресу позивача: вул. Григорія Сковороди, 31, м. Харків цінним листом з описом вкладення, що підтверджується накладною АТ Укрпошта за №464.

Листом відповідача від 28.03.2025 №28776/40/24-25 для розгляду справи про порушення вимог пункту шостого частини четвертої статті 44 Закону України «Про Державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» позивача повідомлено про виклик до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті на 09.04.2025 з 09:00 до 11:00 год.

Запрошення на розгляд справи надіслано позивачу за адресою: вул. Григорія Сковороди, 31, м. Харків, що підтверджується накладною АТ «Укрпошта» за №464.

Відповідно до роздруківки з сайту АТ «Укрпошта» відстеження за трекінгом за №464 встановлено, що станом на 12.04.2025 наявна інформація "Повернення Відправнику (закінчення встановленого терміну зберігання)", станом на 16.04.2025 "Вручено Відправнику".

Отже, як слушно зауважив суд першої інстанції, станом на день винесення оскаржуваної постанови №001 від 09 квітня 2025 року у відповідача були відсутні відомості про отримання/неотримання позивачем вказаного запрошення до Відділу.

Колегія суддів не приймає до уваги аргументи відповідача про те, що направлення листів суб`єктом владних повноважень на дійсну адресу суб`єкта господарювання у даних правовідносинах є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про адміністративну процедуру», особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу, інтерес особи.

Згідно із частиною 1 статті 28 Закону України «Про адміністративну процедуру», учасники адміністративного провадження мають право: 2) брати участь в адміністративному провадженні особисто або через своїх представників; 4) бути заслуханими адміністративним органом з питань, що є предметом адміністративного провадження, до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу інтерес такого учасника; 6) бути проінформованими про дату, час, місце слухання справи.

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону України «Про адміністративну процедуру», учасник адміністративного провадження має право бути заслуханим адміністративним органом до прийняття рішення у справі, якщо таке рішення може негативно вплинути на його право, свободу, інтерес.

Право особи бути заслуханою тісно пов`язано з принципом відкритості, закріпленим в статті 12 Закону України «Про адміністративну процедуру, який передбачає що учасник провадження має право знати про початок адміністративного провадження, право брати участь у такому провадженні, право на ознайомлення з матеріалами справи.

В Резолюції Комітету міністрів Ради Європи (77)31 від 28.09.1977 про захист особи від актів адміністративних органів, одним з фундаментальних принципів є право особи бути вислуханою.

Верховний Суд в постанові від 16.09.2021 у справі №420/9061/20 зазначив що критерій врахування права особи на участь у процесі прийняття рішення випливає з принципу гласності прийняття рішень. Право бути вислуханим є одним із фундаментальних принципів справедливої процедури та означає забезпечення особі можливості надавати адміністративному органу факти й аргументи у справі. Право бути вислуханим має бути забезпечене, насамперед, у справах, де передбачається прийняття несприятливих адміністративних актів, тобто таких, які негативно впливають на права, свободи, інтереси особи. Будь-який орган державної влади повинен застосовувати цей критерій у процесі прийняття рішення, особливо в тому разі, коли воно матиме несприятливі наслідки для особи.

В рішенні у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини вказав на те, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява № 29979/04, пункт 70).

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Особі, до якої застосовуються такі суттєві санкції відповідальності, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що з метою дотримання принципу «належного урядування» орган ринкового нагляду повинен був не лише направити лист про виклик суб`єкта господарювання на його дійсну адресу, а й перед початком розгляду справи пересвідчитись в отриманні такого позивачем, задля забезпечення особі права завчасно знати про час та місце розгляду справи та можливості надати адміністративному органу пояснень та заперечень, або встановити причини його неотримання.

Водночас, судовим розглядом встановлено, що станом на день винесення оскаржуваної постанови №001 від 09 квітня 2025 року у відповідача були відсутні відомості про отримання/неотримання позивачем вказаного запрошення до Відділу.

В свою чергу, відповідач не надав суду доказів своєчасного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, результатом якої стало накладення штрафу на позивача за порушення Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції, що відповідач не забезпечив гарантування права позивача бути заслуханим шляхом подання своїх пояснень та/або заперечень під час накладення штрафу за порушення Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».

За вказаних обставин відповідач не дотримався принципу «належного врядування» під час прийняття оскаржуваної постанови, оскільки порушив процедуру її прийняття.

Суттєве порушення процедури розгляду питання про притягнення позивача до відповідальності, саме по собі є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

За вказаних обставин, оскаржувана постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті №001 від 09 квітня 2025 року є протиправною та підлягає скасування.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не заявляв підставою позову те, що наказ на проведення перевірки та направлення на проведення перевірки оформлені відповідачем з порушенням ст. 23-1 Закону № 2735-VІ, а саме: без зазначення найменування юридичної особи-підприємства позивача, коду юридичної особи та невідповідності змісту щодо об`єкта перевірки, а тому позивач мав право не допускати посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, до проведення планової перевірки характеристик продукції, наказ та направлення на яку видані на об`єкт «МАМИН ДІМ», вул. Григорія Сковороди, буд. 31, м. Харків, 61057.

У встановлені законодавством строки заяв щодо зміни чи доповнення підстав позову від позивача не надходило.

Суд зазначає, що позов - це звернена через суд до відповідача вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Згідно із статтею 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідно до частини 1 статті 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Таким чином, принцип стабільності є визначальним щодо можливості виходу за межі позовних вимог. Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а.

Отже, суд першої інстанції, надаючи оцінку обставинам, які не були підставою позову, необґрунтовано застосував положення статті 9 КАС України.

Тож аргументи відповідача знайшли своє часткове підтвердження.

Проте, колегія суддів зазначає, що оскільки суттєве порушення процедури розгляду питання про притягнення позивача до відповідальності, саме по собі є підставою для скасування оскаржуваної постанови, аргументи відповідача, які знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи, не впливають на висновки суду першої інстанції про протиправність спірної постанови.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити мотиви та підстави прийнятого судом першої інстанції рішення про задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно частини першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 2 частини першої 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 у справі № 520/14012/25 підлягає зміні в частині мотивів та підстав задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 по справі № 520/14012/25 - змінити в частині мотивів та підстав задоволення позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич