Справа № 541/2280/25
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 р. Справа № 541/2280/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2025, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 541/2280/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області, , від 07.05.2025 року №04, щодо відмови у призначення пенсії за віком згідно п. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Тернопільській області, , зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , періоди роботи згідно трудової книжки б/н від 09 червня 1979 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області, , призначити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком згідно п. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позовні вимоги мотивувала протиправністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.05.2025 №04 про відмову у призначенні їй пенсії за віком згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки при зверненні до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії позивачем було надано усі необхідні документи, що підтверджують її страхових стаж, в тому числі трудову книжку НОМЕР_2 від 09.06.1979, свідоцтва про народження та про шлюб, атестат про освіту, а також архівні довідки.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.06.2025 справу було передано до Полтавського окружного адміністративного суду для розгляду за підсудністю.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2025 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.05.2025 №04 щодо відмови ОСОБА_1 у призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 09.06.1979.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.04.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, м. Терпнопіль, Тернопільська область, 46001, ) судові витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2025 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що для призначення позивачу пенсії за віком відсутній необхідний страховий стаж, тому вважає спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії правомірним.

Відзив на апеляційну скаргу від позивачки не надходив. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до пенсійного органу із заявою від 29.04.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До вказаної заяви позивач додала, зокрема, трудову книжку НОМЕР_2 від 09.06.1979, довідки підприємства та архіву, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження, свідоцтво про смерть, атестат про навчання, що учасниками справи не заперечується.

ГУПФУ в Тернопільській області за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивача та прийняло рішення від 07.05.2025 №04 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та документу про зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».

Вказане рішення вмотивоване тим, що страховий стаж обчислений згідно даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування складає 04 роки 00 місяців 04 дні. За доданими документами до страхового стажу не враховано: трудову книжку НОМЕР_2 , дата заповнення 09.07.1979, оскільки на першій сторінці трудової книжки записи про зміну прізвищ виконані неналежним чином, а саме, відсутній зв`язок між прізвищами з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 »; окрім того, період роботи з 29.08.1986 по 13.10.1986, оскільки запис про звільнення засвідчений нечітким відбитком печатки; період навчання в Професійному технічному училищі з 01.09.1977 по 21.07.1978, оскільки в дипломі зазначене прізвище « ОСОБА_4 » не відповідає прізвищу « ОСОБА_5 » згідно паспортних даних; періоди роботи з 15.01.1983 по 15.05.1983 та з 15.05.1989 по 15.09.1993 згідно архівних довідок №03-03/59, №03-03/60 від 20.04.2022, виданих Відділом культури, молоді, спорту та архівної справи Комишнянської селищної ради, оскільки в довідках зазначене прізвище « ОСОБА_6 » не відповідає прізвищу « ОСОБА_5 » згідно паспортних даних; період роботи з 01.06.1994 по 11.08.1994 згідно довідки №27 від 26.04.2022, виданої Аграрним приватно-орендним підприємством «Великобухівське», оскільки в довідці зазначене прізвище « ОСОБА_3 » не відповідає прізвищу « ОСОБА_5 » згідно паспортних даних; період роботи з 18.02.1995 по 30.10.1995 згідно довідки №28 від 26.04.2022, виданої Аграрним приватно-орендним підприємством «Великобухівське», оскільки в довідці зазначене прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає прізвищу « ОСОБА_5 » згідно паспортних даних; період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 12.02.1982), оскільки в наданому документі зазначено прізвище матері « ОСОБА_4 » не відповідає прізвищу « ОСОБА_5 » згідно паспортних даних; період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження НОМЕР_4 від 18.04.2025), оскільки в наданому документі зазначено прізвище матері « ОСОБА_3 » не відповідає прізвищу « ОСОБА_5 » згідно паспортних даних; період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження НОМЕР_5 від 26.12.1995), оскільки в наданому документі зазначено прізвище матері « ОСОБА_2 » не відповідає прізвищу « ОСОБА_5 » згідно паспортних даних.

Не погодившись з протиправним рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.05.2025 №04 щодо відмови ОСОБА_1 у призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З метою належного та повного захисту порушених прав позивачки, суд першої інстанції зобов`язав Головне управління пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 09.06.1979 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.04.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням висновків суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом №1058-IV.

Частиною 1 ст. 5 Закону №1058-IV встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно зі ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частинами 1 і 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі по тексту також - № 10588-IV) визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу; з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 01.01.2024 по 31.12.2024 - від 21 до 31 року, або після досягнення 65 років за наявності страхового стажу у період з 01.01.2026 по 31.12.2026 - від 15 до 23 років.

Судова колегія відмічає, що позивачка досягнула 63-річного віку. Таким чином, для призначення позивачці пенсії за віком після набуття нею встановленого законом 63-річного віку, її загальний страхований стаж повинен був становити не менше 21 років.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Обсяг страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.

За змістом частини першої ст. 1 Закону №1058 термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях. (ч.ч.2,3 ст. 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз.1 ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Як встановлено судовим розглядом, 29.04.2025 позивачка звернулася із заявою до територіального органу Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії за віком.

Рішенням від 07.05.2025 №40 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовило позивачці в призначенні пенсії за відсутності необхідного стажу роботи та додаткових документів про зміну призвіщи з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 ".

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

З 11.10.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким внесені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі по тексту також - № 1058-IV).

Відповідно до п.4.2 розділу ІV Постанови від 25.11.2005 № 22-1 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування.

Трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Проте окремі недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №428/7863/17 та враховується судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.

Вищезазначеній правовій нормі кореспондують приписи п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, згідно з якими основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.1.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1) та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.

За змістом п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Поряд із цим, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

Як вбачається з копії трудової книжки позивачки від 09.06.1979 серії НОМЕР_2 , остання міститься запис про наступні зміни прізвища позивачки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Жодне із зазначених прізвищ не закреслено та лише візуально вбачається їх виконання різними чорнилами та різним почерком. При цьому, на момент первісного заповнення власником трудової книжки було зазначено ОСОБА_8 .

Судом встановлено, що усі підстави здійснення таких змін та виправлень у прізвищах позивача в трудовій книжці не зазначені, а міститься лише один запис «прізвище змінено в зв`язку з заключенням шлюбу, свідоцтво про шлюб НОМЕР_6 від 16.12.1994, інспектор з кадрів», що стало підставою для неврахування органом ПФУ усіх записів про періоди роботи позивача згідно вказаної трудової книжки до її страхового стажу та відмови у призначенні пенсії.

Вказана трудова книжка містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у відповідних періодах. Такі записи не містять ні виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.

Крім того, у трудовій книжці НОМЕР_2 від 09.06.1979 міститься запис щодо виплати позивачу допомоги по безробіттю з 20.04.2011 по 14.01.2012, а також зведення щодо відпрацьованих в період з 1989 року по 2001 рік людиноднів за рік та вкладиш до трудової книжки. Тобто, зведення та вкладку до трудової книжки було заповнено на підставі даних трудової книжки позивача, що підтверджує належність їй трудової книжки та періодів роботи, що в ній зазначені.

Разом з тим, судова колегія зауважує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Така правова позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, відповідачем було вчинено дії щодо витребування додаткових доказів, а саме:

- свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого 02.07.1969, зі змісту якої вбачається факт народжені ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 , виданого 08.04.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану по Мелітопольському району Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, зі змісту якого вбачається зміна прізвища позивача з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_5 »;

- атестату №2856 та виписки до атестату №285, виданого 21.07.1978, про те, що ОСОБА_8 01.09.1977 вступила та 21.07.1978 закінчила міське професійно-технічне училище №14 м. Миргорода, Полтавської області;

- архівної довідки від 20.04.2022 №03-03/59, видану ОСОБА_9 , ОСОБА_10 працювала в колгоспі ім. Кірова (с. Черкащани) і відпрацювала: 1983 рік з січня по травень 27 в/д, дані про мінімум відсутні; 1984-1987 роки відомості про роботу відсутні;

- архівної довідки від 20.04.2022 №03-03/60, видану ОСОБА_9 , ОСОБА_10 працювала в колгоспі «Вітчизна», КСП «Вітчизна» (с. Шульги) і відпрацювала: 1989 рік з травня 215 в/д, мінімум 150 в/д; 1990 рік 285 в/д, мінімум 150 в/д; 1991 рік 306 в/д; 1992 рік 289 в/д; 1993 рік по вересень 48 в/д, мінімум 47 в/д;

- архівної довідки від 20.04.2022 №07-02/41 щодо реорганізації КСП;

- довідки №64 від 18.06.2005, зі змісту якої вбачається кількість відпрацьованих ОСОБА_1 місяців в 2004 році в Приватно-орендному підприємстві «Черкащанське»;

- довідки №65 від 22.06.2005 про середню заробітну плату, зі змісту якої вбачається розмір заробітної плати, що отримала ОСОБА_1 в 2004 році в ПОП «Черкащанське»:

- довідки №25 від 26.04.2022 щодо перейменування КСП «Іващенка» та реорганізацію в АПОП «Великообухівське»;

- довідки №26 від 26.04.2022, довідки №27 від 26.04.2022, довідки №28 від 26.04.2022, зі змісту яких вбачається участь в як члена КСП та підтвердження роботи в підприємстві «Гапонової» та ОСОБА_11 ;

- довідки №16/48/133-22 від 18.04.2022, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 дійсно перебувала на обліку в Миргородському міськрайонному центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю;

- довідки виконавчого комітету Комишнянської селищної ради від 25.04.2025 №862, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно народила та виховала до трьохрічного віку чотирьох дітей: доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньку ОСОБА_15 .

Судова колегія, відмічає також те, що за змістом форми РС-право ППВП ПФУ вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зверталася 08.09.2023 до пенсійного органу та отримала підтвердження періоду її роботи та навчання з 01.09.1977 по 31.10.2020.

Відтак, трудова книжка є достатньою підставою для підтвердження стажу роботи для призначення (перерахунку) пенсії. Водночас, не зарахування цього періоду до страхового стажу позивачки лише через не значену дату підстави звільнення - є необґрунтованим та протиправним, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок лежить на роботодавцеві, а не на працівникові.

Так, приймаючи оскаржуване рішення, пенсійний орган застосував суто формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку з яким погоджується колегія суддів, що оскільки відповідачем необґрунтовано відмовлено в зараховуванні до страхового стажу періоди роботи позивачки згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 09.06.1979, оскаржуване рішення від 07.05.2025 №04 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, належним способом захисту та відновлення права позивачки у цій справі є зобов`язання Головне управління пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 09.06.1979 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.04.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням висновків суду.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2025 по справі № 541/2280/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич