Справа № 520/31039/25
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні адміністративного позову

27 листопада 2025 року № 520/31039/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військово-медичного центру північного регіону, військової частини НОМЕР_2 (Позаштатна гарнізонна військово-лікарська комісія) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- скасувати постанову Позаштатної гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 (надалі ВЛК), оформлену у вигляді Довідки № 2025- 1121-0945-4646-3 від 21.11.2025 року;

- зобов`язати Позаштатну гарнізонну військово-лікарську комісію військової частини НОМЕР_2 провести повторний медичний огляд та дообстеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема стану зростання переломів кісток ключиці та ребер, стану артеріального тиску, вади слуху, а також провести відповідні аналізи на виявлення вірусних захворювань, зокрема гепатиту С.

Разом з тим, позивачем було подано заяву, в якій він просив:

- вжити заходи забезпечення позову, а саме - зупинити дію постанови Позаштатної гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 (надалі ВЛК), оформлену у вигляді Довідки № 2025-1121-0945-4646-3 від 21.11.2025 року про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , придатним до військової служби.

В обґрунтування заяви зазначено, що позивач був мобілізований рік тому за його власною ініціативою, сумлінно проходив службу, має чисельні бойові травми та поранення. 21 листопада 2025 року ОСОБА_2 було надано постанову Позаштатної гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 (надалі ВЛК), оформлену у вигляді Довідки № 2025-1121-0945-4646-3 від 21.11.2025 року, в якій позивача визнано придатним до військової служби. Позивач не погоджується з таким висновком ВЛК, оскілки, на його думку, порушено процедуру проведення ВЛК в результаті чого проігноровано скарги позивача та не проведено дообстеження перелому ключиці, який фактично не зрісся і по теперішній час, скарги на перелом не відображені у описі діагнозу та рішенні ВЛК, неконсолідований перелом не врахований при прийнятті рішення ВЛК. Крім того, позивач зазначає, що проігноровано виявлений при госпіталізації вірус гепатиту С та не дообстежено, не описано і не враховано при прийнятті рішення ВЛК, а також не проведено інші обстеження які передбачено процедурою проведення ВЛК.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням п 3.4. Розділу 2, Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402, не враховано ст. 36 Розкладу хвороб, а також вади слуху позивача.

Окрім того, позивач зазначив, що наявний в довідці ВЛК описаний діагноз, який пов`язаний із захистом батьківщини характеризується в описовій частині як ТЯЖКА ТРАВМА, проте при визначенні літери статті, що відповідає важкості травми враховано найменшу важкість травми, тобто літеру «в» у статтях 61в, 64в, 75в, та 76в, що не є адекватним опису діагнозу та фактичному стану здоров`я.

Посилаючись на вказані обставини, позивач зазначив, що в результаті прийняття постанови Позаштатної гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 (надалі ВЛК), оформлену у вигляді Довідки № 2025-1121-0945-4646-3 від 21.11.2025 року про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , придатним до військової служби, його відправлено для виконання бойових завдань на передові позиції. Водночас виконання таких завдань при його фактичному стані здоров`я значно ускладнює виконання таких завдань, ставить під загрозу їх успішність, несе загрозу для всієї команди та для життя позивача, що може унеможливити виконання подальшого рішення суду.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та заяви про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Приписами ч.1 ст.151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено шляхом, зокрема, забороною відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Передумовою для вжиття таких заходів, з урахуванням положень ч.2 ст.151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч.2 ст.150 Кодексу.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Предметом спору у даній справі є постанова Позаштатної гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 (надалі ВЛК), оформлену у вигляді Довідки № 2025- 1121-0945-4646-3 від 21.11.2025 року.

За твердженням позивача, наявні підстави для забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Позаштатної гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 (надалі ВЛК), оформлену у вигляді Довідки № 2025-1121-0945-4646-3 від 21.11.2025 року про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , придатним до військової служби.

Вимоги поданої заяви позивач обґрунтовував тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, поновлення порушених прав або інтересів позивача, що є передбаченою ч.2 ст.150 КАС України підставою для забезпечення позову.

Суд зазначає, що сама ж лише незгода позивача з рішенням суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Так, обраний позивачем захід забезпечення позову, фактично за своїм змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, водночас, зазначене не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Зі змісту поданої заяви про забезпечення позову, судом не встановлено, а позивачем не доведено існування жодної з обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 КАСУ, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач у заяві.

При цьому, суд звертає увагу, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення відповідача може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що в заяві про забезпечення адміністративного позову не наведено конкретних обґрунтувань порушення прав позивача із обов`язковим підтвердженням цього відповідними доказами, а також посилання на явну протиправність дій суб?єкта владних повноважень, які можуть бути встановлені лише під час розгляду справи по суті, що є безумовною підставою для відмови у застосуванні попереднього судового захисту у вигляді забезпечення позову.

Суд зазначає, що передумовою вжиття заходів забезпечення позову, є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також, врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Разом з тим, незгода позивача із постановою Позаштатної гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 , оформленої у вигляді Довідки № 2025- 1121-0945-4646-3 від 21.11.2025 року, не є безумовною підставою для вжиття заходів забезпечення позову, адже забезпечення позову не може підміняти собою вирішення спору по суті.

Посилання позивача на ймовірну загрозу ускладнення ефективного захисту та поновлення порушених прав, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь позивача по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.

У межах розгляду даної заяви, судом не може даватись оцінка правомірності або протиправності оскаржуваного рішення суб?єкта владних повноважень, оскільки встановлення очевидності ознак його протиправності без розгляду справи по суті, є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.

Суд не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2, застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Судом враховується правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року по справі №826/13306/18, згідно якої суд зазначає, що обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову щодо "очевидності" ознак протиправної бездіяльності відповідача та порушення прав позивача, то попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваної бездіяльності поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів, повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Виходячи з завдання адміністративного судочинства та цілей, які спрямовані на вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що у заяві про забезпечення позову позивачем не наведено беззаперечних доводів, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, чи ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав, а також інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; або є очевидними ознаки протиправності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, такими діями або бездіяльністю.

Суд зазначає, що питання правомірності/протиправності оскаржуваної постанови може бути предметом судового розгляду по суті та не може бути вирішене судом у межах розгляду заяви про забезпечення позову.

Встановлення очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення відповідача, на які посилається заявник, можливе лише після з`ясування всіх фактичних обставин справи, дослідження та оцінки судом доказів у їх сукупності, з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін. Натомість у заяві про забезпечення позову заявник лише викладає свою правову оцінку оскаржуваній постанові відповідача, яка не може визнаватися достатньою для висновку про наявність очевидних ознак протиправності у розумінні ч.2 ст.150 КАС України.

Зазначені в заяві про забезпечення позову обставини можуть бути встановлені виключно в ході судового розгляду адміністративної справи по суті при перевірці правомірності оскаржуваних вимог.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись приписами ст. ст. 90, 150, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військово-медичного центру північного регіону, військової частини НОМЕР_2 (Позаштатна гарнізонна військово-лікарська комісія) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Н.А. Полях