Справа № 200/4242/25
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року справа №200/4242/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі № 200/4242/25 (головуючий І інстанції Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 04 червня 2025 року № 483/нагд, відшкодування матеріальної шкоди, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 04 червня 2025 року № 483/нагд, відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Про накладення дисциплінарного стягнення від 04 червня 2025 року № 483/нагд помічник начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 за виконання службових обов`язків та обробку інформації на персональній електронно-обчислювальній машині він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності - накладено дисциплінарне стягнення сувора догана та додатково накладено фінансові санкції у вигляді позбавлення частини щомісячної премії за травень 2025 року та здійснення виплати щомісячної премії з обмеженням 80 % встановленого розміру щомісячної премії. Проте, на переконання позивача, притягнення до дисциплінарної відповідальності лише на підставі рапорту є недостатньо та не може бути єдиним підтвердженням провини. Крім того, службове розслідування за фактом вчинення позивачем дисциплінарного проступку не призначалось. ОСОБА_1 також зазначає, що заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим.

З огляду на зазначене, позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Про накладення дисциплінарного стягнення від 04 червня 2025 року № 483/нагд на помічника начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення сувора догана та додатково накладених фінансових санкцій у вигляді позбавлення частини щомісячної премії за травень 2025 року та здійснення виплати щомісячної премії з обмеженням 80 % встановленого розміру щомісячної премії; відшкодувати матеріальну шкоду у вигляді позбавлення виплати щомісячної премії з обмеженням 80 % встановленого розміру щомісячної премії за травень 2025 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі № 200/4242/25 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що дії щодо безпідставного надання на перевірку особистих речей є прямим порушенням Конституції України. А також відсутність доказів про використання особистого ноутбуку в службових цілях та відсутність доказів використання неліцензійного програмного забезпечення не можуть бути підставами для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Позивачем надано відповідь на відзив на апеляційну скаргу. Просив врахувати цю відповідь на відзив на апеляційну скаргу при ухваленні судового рішення. Задовольнити адміністративний позов.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до рапорту начальника служби захисту інформації в автоматизованих системах військової частини НОМЕР_1 від 23 травня 2025 року командира військової частини повідомлено, що ОСОБА_1 працював на особистій персональній електронно-обчислювальній машині та відмовився надати її для перевірки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Про накладення дисциплінарного стягнення від 04 червня 2025 року № 483/нагд помічник начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_1 за низьку виконавчу дисципліну: а саме, недотримання правил інформаційної безпеки на тимчасовому пункті розміщення служби логістики військової частини НОМЕР_1 , що виразилось у виконанні службових обов`язків та обробці інформації на персональній електронно-обчислювальній машині, був притягнутий до дисциплінарної відповідальності - накладено дисциплінарне стягнення сувора догана та додатково накладено фінансові санкції у вигляді позбавлення частини щомісячної премії за травень 2025 року та здійснення виплати щомісячної премії з обмеженням 80 % встановленого розміру щомісячної премії.

В матеріалах справи наявний наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.04.2024 № 59/нод Про запобігання витоку інформації технічними каналами та забезпечення захисту інформації яким, зокрема, заборонено використання особистої комп`ютерної техніки (ноутбуків) та неліцензійного програмного забезпечення.

Вважаючи протиправним наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Cтаттею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з частиною 1 пункту 20 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі також - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV.

Цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Відповідно до статті 3 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України від 24 березня 1999 року № 551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно зі ст. 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження.

В обґрунтування незгоди з наказом позивач зазначає, що притягнення до дисциплінарної відповідальності лише на підставі рапорту є недостатньо та не може бути єдиним підтвердженням провини.

Суд зазначає, що згідно зі ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 цього ж Статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема: в) сувора догана; ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтею 84 Дисциплінарного статуту встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Ці положення Дисциплінарного статуту кореспондуються з Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 21.11.2017 № 608 а саме: службове розслідування може призначатися у певних випадках.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування не призначається, зокрема, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Проведення службового розслідування не є обов`язковою передумовою для притягнення військовослужбовця навіть до дисциплінарної відповідальності. Призначення службового розслідування є правом, а не обов`язком особи, яка ухвалює рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Суд зазначає, що для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за використання особистої комп`ютерної техніки (ноутбуків) та не ліцензійного програмного забезпечення. Вказане є порушенням Інструкції зі зберігання і користування особовим складом Збройних Сил України мобільними комунікаційними пристроями та іншими електронними засобами, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 29.04.2025 № 165 Про затвердження Інструкції зі зберігання і користування особовим складом Збройних Сил України мобільними комунікаційними пристроями та іншими електронними засобами, наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.04.2024 № 59/нод Про запобігання витоку інформації технічними каналами та забезпечення захисту інформації.

Суд зазначає, що позивачем не спростовано того, що він працював на особистій персональній електронно-обчислювальній машині та відмовився надати її для перевірки. Вказане зафіксовано в рапорті начальника служби захисту інформації в автоматизованих системах військової частини НОМЕР_1 від 23 травня 2025 року, а тому суд вважає, що відповідачем доведено вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

На переконання суду, прийняте рішення про необхідність накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді суворої догани є належним засобом реагування на допущене позивачем порушення.

При цьому, право на обрання виду дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень відповідача. Крім того, суд вважає за доцільне звернути увагу і на те, що проведення службового розслідування в умовах воєнного стану відповідно до положень Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не є обов`язковим, а дисциплінарне стягнення може бути застосоване без проведення такого розслідування.

У зв`язку з вищевикладеним суд вважає, що наказ видано відповідачем у межах повноважень та у відповідності до вимог закону.

Крім того, встановлені відповідачем порушення могли вплинути на безпеку військовослужбовців, які проходять та/або проходили військову службу у військовій частині. Виникнення такої загрози в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України є неприпустимим.

З огляду на викладене, а саме, на вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді використання особистої комп`ютерної техніки (ноутбуків) та не ліцензійного програмного забезпечення, суд погоджується з доводами відповідача про правомірність оскаржуваного наказу.

Щодо застосування до позивача двох видів дисциплінарного стягнення, суд зазначає наступне.

Статтею 48 Дисциплінарного Статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема: в) сувора догана; ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Разом з тим, позбавлення премії або зменшення її розміру не є різновидом дисциплінарного стягнення.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

За приписами абз. 3 п. 4 розділу XVI Порядку № 260 при порушенні військової дисципліни або у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення сувора догана, оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, яка призвела до матеріальних збитків на загальну суму більше чотирьох до восьми прожиткових мінімумів включно, установлених для працездатних осіб на день видання наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності, виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах - 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.

Суд вважає помилковою позицію позивача щодо застосування до нього двох видів дисциплінарного стягнення, адже зменшення розміру премії не є самостійним видом відповідальності та чітко передбачено приписами Порядку № 260.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 КАС України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Гарсія Руїз проти Іспанії (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені позивачем, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі № 200/4242/25 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі № 200/4242/25 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв