Справа № 380/21718/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 рокуСправа № 380/21718/24 пров. № А/857/22130/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року (суддя Желік О.М., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУПФ-1, ГУПФ-2 відповідно), в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУПФ-1 викладені у формі рішення про відмову у призначенні пенсії №50 від 08.10.2024 щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу, що дає йому право на призначення пенсії за віком період роботи в колгоспі з 04.06.1983 та 29.11.1991 згідно з трудовою книжкою від 04.06.1983 НОМЕР_1 (далі Трудова книжка), період строкової військової служби з 12.05.1981 по 28.05.1983 згідно з військовим квитком від 31.08.1983 № НОМЕР_2 (далі Військовий квиток), період роботи з 1993 по 1997 в СТОВ «Суворова» згідно наданих довідок №1.2.3 від 30.11.2022;

- зобов`язати ГУПФ-1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.10.2024 щодо призначення пенсії за віком, призначивши пенсію за віком та зарахувавши до страхового стажу, що дає йому право на призначення пенсії за віком період роботи в колгоспі з 04.06.1983 по 29.11.1991 згідно з Трудовою книжкою, період строкової військової служби з 12.05.1981 по 28.05.1983 згідно з Військовим квитком, період роботи з 1993 по 1997 в СТОВ «Суворова» згідно наданих довідок №1.2.3 від 30.1 1.2022, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ-1 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 08.10.2024 №50 (далі Рішення). Зобов`язано ГУПФ зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в колгоспі з 04.06.1983 по 29.11.1991 згідно з Трудовою книжкою, період проходження строкової військової служби з 17.05.1981 по 29.05.1983 згідно з Військовим квитком, період роботи з 1993 по 1997 в колгоспі імені Суворова згідно наданих довідок від 30.11.2022№1, №2, №3, а також повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 01.10.2024 з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В доводах апеляційної скарги вказує, що до страхового стажу не зараховано період cтрокової військової служби з 12.05.1981 по 28.05.1983 згідно з Військовим квитком, оскільки зазначено ім`я (російською - Гуливер) не відповідає паспортним даним заявника (російською - Гулвер); період роботи в колгоспі з 04.06.1983 по 29.11.1991 згідно з Трудовою книжкою, оскільки не вказано час роботи за фактичною тривалістю (кількість відпрацьованих трудоднів); - період роботи з 1993 по 1997 роки в СТОВ «Суворова», у довідці від 30.11.2022 № 3 не зазначено номера та дати наказів (протоколів) про прийняття та звільнення з роботи.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком є необґрунтованими.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 01.10.2024 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Рішенням ГУПФ-1 від 08.10.2024 №50 (далі Рішення) ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії.

Відповідно до вказаного Рішення: вік позивача на дату звернення 61 рік. Необхідний страховий стаж згідно з статтею 26 Закону № 1058-IV становить 30 років. Страховий стаж особи становить 19 років 11 місяці 3 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:

- період проходження військової служби, оскільки в наданому Військовому квитку ім`я заявника не відповідає паспортним даним;

- період роботи в колгоспі з 04.06.1983 по 29.11.1991, оскільки відсутня інформація про прийнятий в колгоспі мінімум трудової участі та його виконання;

- період роботи з 1993 по 1997 роки в СТОВ «Суворова» згідно наданої довідки від 30.11.2022 №1, оскільки даний стаж відсутній в Трудовій книжці, відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи, підставою видачі довідки є книги обліку розрахунків по оплаті праці, що не відповідає Постанові 637 від 12.08.1993. Для врахування даного періоду необхідно провести акт зустрічної перевірки або надати первинні документи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до частин першої-другої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідачем не зараховано період роботи з 1993 по 1997 роки в СТОВ «Суворова» згідно з довідкою від 30.11.2022 №1, оскільки даний стаж відсутній в Трудовій книжці, відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи, підставою видачі довідки є книги обліку розрахунків по оплаті праці, що не відповідає Постанові 637 від 12.08.1993. Для врахування даного періоду необхідно провести акт зустрічної перевірки або надати первинні документи.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ. організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Слід зазначити, що на момент внесення записів до Трудової книжки позивача також діяла «Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252, зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412; далі Інструкція №162), та «Інструкція про ведення трудових книжок», затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі Підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.8, 2.13 глави 2 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція №162.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 9 серпня 2019 року по справі №654/890/17.

В постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17 Верховний Суд зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, а недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Апеляційний суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Крім того, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до пункту 20 вказаного Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Позивачем при поданні заяви про призначення пенсії надано до органів Пенсійного фонду України наступні довідки, видані 30.11.2022 СТОВ «Суворова» ОСОБА_1 :

- №l про те, що він працював в колгоспі імені Суворова згідно договору і його вихододні становлять: 1993 рік - 150 (вихододні) - 42595811 (гроші); 1994 рік - 150 (вихододні) - 259932500 (гроші); 1995 рік - 114 (вихододні) - 232901250 (гроші); 1996 рік - 199 (вихододні) - 20625,00 (гроші); 1997 рік - 364 (вихододні) - 23046,91 (гроші). Довідка видана на підставі книги обліку розрахунків по оплаті праці 1993,1994,1995,1996,1997 рік.

- №2, про те, що: реорганізацію колгоспу ім. Суворова в КСП «Суворова» було проведено 03.03.1993 (протокол №1 зборів уповноважених від 03.03.1993); реорганізацію КСП «Суворова» в ПСПЕ «Суворова» було проведено 18.01.2000 р (протокол №1 зборів уповноважених від 18.01.2000); реорганізацію ПСПЕ «Суворова» в СТОВ «Суворова» було проведено 21.03.2003 (наказ №3 від 21.03.2003р.).

- №3 про те, що договори та протоколи про прийняття та звільнення з роботи за 1993, 1994, 1995, 1996, 1997 роки на підприємстві не збереглися.

Вказані довідки є належними та допустимими доказами для підтвердження трудового стажу позивача у спірний період. Доказів визнання таких недостовірними відповідачами суду не надано.

Крім того, згідно з частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

У разі наявності сумнівів або необхідності уточнити певні відомості, пенсійний орган мав можливість скористатися правами, передбаченими частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV.

При цьому, ГУПФ-1 не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ним вчинялись певні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірних періодів роботи позивача.

Відповідачем також не зараховано період роботи позивача в колгоспі з 04.06.1983 по 29.11.1991, оскільки відсутня інформація про прийнятий в колгоспі мінімум трудової участі та його виконання.

Згідно з записом № 1 Трудової книжки, позивач працював у колгоспі «Докукінський» з 04.06.1983 по 29.11.1991 (територія Воскресенського району Горьковської області РСФРР).

Відповідно до ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Разом з тим, як правильно зауважено судом першої інстанції, у зв`язку з припиненням дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією та фактичною відсутністю доступу до архівних установ, позивач позбавлений можливості отримати уточнюючу довідку про встановлений мінімум трудової участі або про кількість відпрацьованих вихододнів. Втім, об`єктивна неможливість підтвердження додаткових відомостей не може нівелювати чи ставити під сумнів належним чином оформлені записи в Трудовій книжці.

Право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись, тому на цю особу не може покладатись відповідальність за їх збереження.

До того ж, матеріалах справи відсутні відомості про невиконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин.

З огляду на це, а також враховуючи, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність, апеляційний суд вважає доведеним факт роботи позивача в період з 04.06.1983 по 29.11.1991 у колгоспі «Докукінський».

За змістом позовних вимог відповідач також не зарахував до страхового стажу позивача період проходження військової служби, оскільки в наданому військовому квитку ім`я заявника не відповідає паспортним даним.

Згідно з пунктом 6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

З матеріалів справи вбачається, що персональні дані позивача, зазначені у паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , повністю збігаються з даними, наведеними у Військовому квитку, окрім однієї літери в написанні імені. У Військовому квитку ім`я позивача, заповнене російською мовою, зазначено як « ОСОБА_2 », тоді як правильним є « ОСОБА_3 ». Водночас, інші ідентифікаційні дані (прізвище, по батькові, дата та місце народження) є тотожними.

Правильне написання імені позивача підтверджується й Трудовою книжкою, де ім`я позивача зазначено без розбіжностей.

Таким чином, встановлена у Військовому квитку розбіжність є очевидною технічною опискою, допущеною посадовою особою військкомату при заповненні документа. Такі недоліки оформлення не можуть впливати на підтвердження факту проходження військової служби та не є підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є факт несення військової служби позивачем в період з 17.05.1981 по 29.05.1983.

Відповідачі не надали жодного доказу в обґрунтування того, що відмовляючи у призначенні пенсії вони діяли обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто з забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним з огляду на те, що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист і цілями на які, врешті, спрямоване це Рішення.

Відтак, з урахуванням наведеного, до страхового стажу ОСОБА_1 підлягають зарахуванню періоди його роботи в колгоспі з 04.06.1983 по 29.11.1991 згідно з Трудовою книжкою, період строкової військової служби з 12.05.1981 по 28.05.1983 згідно з Військовим квитком, період роботи з 1993 по 1997 в СТОВ «Суворова» згідно з наданими довідками від 30.11.2022 №1, №2, №3.

При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах. Підставою ж для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи довідки про наявний страховий стаж.

Таким чином, аналізуючи наведені правові норми у контексті встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що оспорюване Рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи, надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених як позивачем так і відповідачем, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич