Справа № 600/2915/24-а
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення касаційної скарги без руху

25 листопада 2025 року

м. Київ

справа №600/2915/24-а

адміністративне провадження №К/990/45457/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Стародуба О.П., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року (суддя Кушнір В.О.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2025 року (колегія у складів суддів Мацького Є.М., Сушка О.О., Залімського І.Г.)

у справі № 600/2915/24-а

за позовом ОСОБА_1

до Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Чернівецької міської ради,

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка, скаржниця) звернулася до суду з позовом до Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області (далі також - відповідач), в якому просила визнати протиправним та нечинним рішення Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 15.12.2023 № 289-33/2023 «Про погодження межі між Великокучурівською сільською радою та Чернівецькою міською радою».

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.01.2025, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2025, у задоволенні позову відмовлено.

05.11.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій позивачка з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними приписів процесуального права просить скасувати рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.01.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2025, а справу передати для продовження її розгляду по суті.

Разом з касаційною скаргою скаржницею подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, де ОСОБА_1 просить визнати поважними причини пропуску нею строку на подання цієї касаційної скарги на оскаржувані судові рішення у справі № 600/2915/24-а.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Положеннями ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Водночас поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом (постанова Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 473/2236/17).

ОСОБА_1 звернувшись 03.11.2025 до Верховного Суду з цією касаційною скаргою, пропустила строк на касаційне оскарження, передбачений ч. 1 ст. 329 КАС України, оскільки повний текст оскаржуваної постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2025 складений 25.06.2025, а отже строк на подання касаційної скарги закінчився 25.07.2025.

Заяву обґрунтовує тим, що вона має статус особи з інвалідністю 2 групи, що зумовлений рядом хронічних захворювань. Стверджує, що останнім часом внаслідок стійкого погіршення стану здоров`я вона потребувала постійного нагляду сімейного лікаря та інших профільних лікарів, стаціонарного лікування. На підтвердження наведеного позивачка долучила до своєї заяви виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 30.09.2025 і від 31.10.2025, копію виписки за наслідком огляду у лікаря.

Наведені обставини завадили їй своєчасно усунути недоліки трьох попередніх касаційних скарг, які були повернуті їй ухвалами Верховного Суду від 20.08.2025, від 08.09.2025 і від 22.10.2025.

Після усунення недоліків попередньої касаційної скарги ОСОБА_1 у межах розумного строку звернулася вчетверте з відповідною скаргою.

Надаючи оцінку мотивам, з яких скаржниця просить поновити їй пропущений строк на касаційне оскарження, Суд вказує на наступне.

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо оскарження судових рішень у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Дослідивши надані позивачкою виписки Суд дійшов висновку, що такі довідки хоча й підтверджують встановлення відповідних діагнозів та містять певні рекомендації, однак не визначають конкретних застережень для реалізації позивачкою права на касаційне оскарження.

Інших доказів на підтвердження доводів, наведених у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження, нею не долучено.

За вказаних обставин, Суд визнає наведені ОСОБА_1 у заяві підстави для поновлення строку на касаційне оскарження недоведеними та наразі не може визнати такі підстави поважними.

Щодо обгрунтування заявлених підстав касаційного оскарження.

Підставами для касаційного оскарження судових рішень скаржниця визначила п. 1, 3 і 4 ч. 4 ст. 328, п. 1 і 4 ч. 2 ст. 353 КАС України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

За правилами норм ч. 4 ст. 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Наведені положення процесуального закону дають підстави вважати, що суд касаційної інстанції може відкрити касаційне провадження виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, зазначених скаржником у касаційній скарзі. При цьому мотиви особи, що подає касаційну скаргу, щодо незгоди з судовим рішенням мають бути викладені з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при формуванні відповідного висновку.

Зокрема, у разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України скаржнику слід чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанції було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. При цьому недостатньо самого лише зазначення у касаційній скарзі норми права, щодо правильного застосування якої є висновок Верховного Суду, безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга. Обов`язковою умовою є те, що ця норма матеріального права повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

При визначенні подібності правовідносин необхідно враховувати суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, установлені судом фактичні обставини.

Водночас обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Обов`язковими ж умовами при оскарженні судових рішень на підставі п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Що ж до посилань на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права як умови для скасування судових рішень, то такі можуть бути визнані прийнятними при касаційному оскарженні судових рішень за п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України у разі обгрунтованості заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, визначених відповідними пунктами частини другої та третьої статті 353 цього Кодексу.

Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу; або;

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Перевіркою поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що скаржниця не навела обов`язкових умов у їх сукупності, передбачених для оскарження судових рішень в касаційному порядку за п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України. Так, ОСОБА_1 , вказуючи на неправильне застосування судами під час розгляду справи № 600/2915/24-а норми ч. 4 ст. 78 КАС України та покликаючись на висновки Верховного Суду з постанови від 18.01.2023 у справі № 826/10888/18, не наводить аргументів щодо подібності правовідносин. Твердження ж про неврахування судами висновків Верховного Суду, сформованих у постановах від 11.08.2020 у справі № 187/687/16-а, від 11.09.2023 у справі № 320/258/19, від 26.09.2023 у справі № 320/2015/22 зазначені без урахування умов касаційного оскарження за п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України (без зазначення переліку норм права, що неправильно застосували суди, та доведення подібності правовідносин).

У контексті наведеного Суд зазначає, що у кожній справі висновки зроблені виходячи з конкретних, встановлених судами обставин справи за результатами розгляду справи, та ґрунтуються на їх аналізі та оцінці у межах конкретних правовідносин сторін. Тобто, результат вирішення у кожній справі зумовлений конкретними обставинами та оцінкою доказів.

Посилання ж на практику Верховного Суду без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Заявивши одночасно підставою касаційного оскарження п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України, скаржниця не зазначила, який, на її думку, правовий висновок мав бути висловлений у цій справі, виходячи зі встановлених судами обставин і досліджених доказів. Натомість зміст касаційної скарги здебільшого зводиться до опису фактичних обставин справи, цитування норм законодавства з наведенням окремих витягів із постанов Верховного Суду, у поєднанні з незгодою позивачки із наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, тобто - до їх переоцінки, що не узгоджується із приписами п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України та виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Стосовно посилань на порушення судами приписів інших норм процесуального права, які фактично зводяться до недослідження судами першої та апеляційної інстанцій доказів у справі, як умови для скасування судових рішень, то такі можуть бути визнані прийнятними при касаційному оскарженні за п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України у разі обгрунтованості заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, визначених відповідними пунктами ч. 2 та 3 ст. 353 цього Кодексу.

У світлі наведеного Суд звертає увагу, що згідно із п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 328 цього Кодексу.

Отже, аналіз приписів п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України дає підстави для висновку, що недослідження судами зібраних у справі доказів може бути враховано лише за умови обгрунтування заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених саме п.п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 328 Кодексу. Однак у цьому випадку, як вже було встановлено Судом, скаржник не дотримався цих вимог.

Також скаржниця не навела обгрунтувань щодо існування обставин в розумінні п. 4 ч. 2 ст. 353 КАС України.

При цьому, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень та комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», позивачка раніше вже реалізовувала своє право на касаційне оскарження у цій справі, однак ухвалами Верховного Суду від 20.08.2025, від 08.09.2025 і від 22.10.2025 касаційні скарги повернуто їй з тієї причини, що вони не містили обгрунтування підстав касаційного оскарження.

За результатами проведеного аналізу змісту вкотре поданої касаційної скарги, судом з`ясовано, що вона не усуває недоліків, на які було вказано Верховним Судом.

У взаємозв`язку з цим слід зазначати, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (ч. 3 ст. 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (ч. 1 ст. 341 КАС України).

У той же час відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Одночасно відповідно до ч. 3 ст. 332 КАС України касаційна скарга залишається також без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. Разом з тим, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

У разі ж неподання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку будуть визнані Судом неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено (п. 4 ч. 1 ст. 333 КАС України).

За таких обставин, Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням скаржнику десятиденного строку з дня вручення цієї ухвали про залишення касаційної скарги без руху для подання уточненої редакції касаційної скарги із наведеним у ній обгрунтуванням наявності підстав касаційного провадження, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, а також наведення інших підстав для поновлення строку звернення з касаційною скаргою, разом з документальним підтвердженням таких вказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 330, 332 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати недоведеними та неповажними наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку на касаційне оскарження.

2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2025 року у справі № 600/2915/24-а залишити без руху.

3. Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

4. Встановлений судом строк може бути продовжений за заявою особи, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з дією воєнного стану в Україні.

5. Роз`яснити, що в разі ненаведення інших підстав для поновлення строку касаційного оскарження вказані позивачкою підстави будуть визнані судом неповажними, а у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

6. Роз`яснити, що у разі невиконання інших вимог цієї ухвали у строк, визначений судом, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб

Суддя С.Г. Стеценко