Справа № 320/1231/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1231/19 Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Кузьменка В.В.,

Файдюка В.В.,

При секретарі: Долинській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просив: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 24.09.2018, № від 24.09.2018, № від 24.09.2018, № від 24.09.2018, вимогу № Ф- від 24.09.2018.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем неправомірно за результатами перевірки визначено позивачу суму податкового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій): 2 844,71 грн. - своєчасно ненарахований єдиний внесок, 171 652,15 грн. - податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, 14 304,35 грн. - військовий збір, 31 501,66 грн. - податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 28 447,12 грн. - вимога про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з огляду на наявність процедурних порушень під час проведення перевірки, та наявність численних помилок в тексті акту перевірки, вказане не дає можливості встановити суму нарахованих зобов`язань.

На думку скаржника, сідловий тягач та напівпричеп не є вантажним автомобілем, а самі вантажні автомобілі не належать до основних засобів подвійного призначення. Позивач наголошує на тому, що в Податковому кодексі України відсутнє визначення поняття «основні засоби подвійного призначення».

Апелянт звертає увагу на те, що помилка законодавця, яка полягала в забороні включення до витрати фізичної особи-підприємця витрат на утримання вантажного автомобіля, була виправлена Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 №466-IX.

Також позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам щодо особливостей формування валового доходу за 2015-2017 роки, а також щодо наявності у нього пільг зі сплати єдиного внеску починаючи з 01 січня 2017 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що в ході перевірки було встановлено факт заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності на 765648 грн 53 коп, що стало підставою для нарахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску. Також відповідач звертає увагу на те, що позивач безпідставно занизив обсяг податкового зобов`язання з податку на додану вартість на 121123 грн 66 коп, що свідчить про правомірність оскаржуваних рішень.

Клопотання про доповнення апеляційної скарги, поданого позивачем лише 13.10.2025 колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на положення частини першої статті 303 КАС України, відповідно до яких особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року у справі №320/1231/19 було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі до одержання результатів призначеної судом експертизи.

На вирішення експерта було поставлено такі питання:

- якою є загальна сума доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2015 рік без ПДВ згідно з банківською випискою з розрахункового рахунка № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»?

- якою є загальна сума доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2016 рік без ПДВ згідно з банківською випискою з розрахункового рахунка № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»?

- якою є загальна сума доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2017 рік без ПДВ згідно з банківською випискою з розрахункового рахунка № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»?

- чи підтверджується документально висновок контролюючого органу, викладений у п. 2.1.2.1 акту перевірки від 30 серпня 2018 року № 744/10-36-13-03/ НОМЕР_2 , про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 обсягу валового доходу за 2016 рік на 70511 грн 70 коп. без ПДВ?

- чи підтверджується документально висновок контролюючого органу, викладений у п. 2.1.2.1 акту перевірки від 30 серпня 2018 року № 744/10-36-13-03/ НОМЕР_2 , про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 обсягу валового доходу за 2017 рік на 86162 грн 50 коп. без ПДВ?

- чи підтверджується документально висновок контролюючого органу, викладений у п. 2.7.1 акту перевірки від 30 серпня 2018 року № 744/10-36-13-03/ НОМЕР_2 , про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 обсягу податкового зобов`язання за 2015 рік в сумі 121123 грн 66 коп. без ПДВ?

- чи підтверджуються документально твердження фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про те, що кошти у розмірі 61666 грн 67 коп. без ПДВ, які надійшли на розрахунковий рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у 2016 році від ПАТ «Київський КПК», ДП «ФМ Ложістік Дніпро», ТОВ «Укрколорхім», ТОВ «Логістик-плюс», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Яртранс Лоджістік», ТОВ «Сан Транс», ТОВ «Орлан-Транс-Груп», ДП «АТЛ Україна», ТОВ «Кухарський» та кошти у розмірі 48974 грн 19 коп. без ПДВ, які надійшли на розрахунковий рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у 2017 році від ТОВ «Сан Транс» на виконання рішення суду у справі № 925/1047/16, вже були включені до валового доходу в попередніх податкових періодах?

У подальшому, листом від 04.02.2025 №2128/2186-4-23/71 Київський науково-дослідний інститут судових експертиз повідомив про те, що наглядове провадження №5394/23-71 завершено, результати проведення та матеріали необхідно отримати у Київському науково-дослідному інституті судових експертиз Міністерства юстиції України. При цьому, вказаним листом проінформовано, що жодної інформації щодо результатів розгляду договору на проведення судової економічної експертизи не надходило, відтак ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року була залишена без виконання, а такі матеріали справи № 320/1231/19 були повернуті до суду.

Як наслідок, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року поновлено апеляційне провадження у справі № 320/1231/19. Призначено справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги - до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.

Надалі, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2025 року у справі №320/1231/19 за клопотанням позивача, було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі до одержання результатів призначеної судом експертизи.

На вирішення експерта було поставлено такі питання:

- якою є загальна сума доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2015 рік без ПДВ згідно з банківською випискою з розрахункового рахунка № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»?

- якою є загальна сума доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2016 рік без ПДВ згідно з банківською випискою з розрахункового рахунка № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»?

- якою є загальна сума доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2017 рік без ПДВ згідно з банківською випискою з розрахункового рахунка № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»?

- чи підтверджується документально висновок контролюючого органу, викладений у п. 2.1.2.1 акту перевірки від 30 серпня 2018 року № 744/10-36-13-03/ НОМЕР_2 , про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 обсягу валового доходу за 2016 рік на 70511 грн 70 коп. без ПДВ?

- чи підтверджується документально висновок контролюючого органу, викладений у п. 2.1.2.1 акту перевірки від 30 серпня 2018 року № 744/10-36-13-03/ НОМЕР_2 , про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 обсягу валового доходу за 2017 рік на 86162 грн 50 коп. без ПДВ?

- чи підтверджується документально висновок контролюючого органу, викладений у п. 2.7.1 акту перевірки від 30 серпня 2018 року № 744/10-36-13-03/ НОМЕР_2 , про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 обсягу податкового зобов`язання за 2015 рік в сумі 121123 грн 66 коп. без ПДВ?

- чи підтверджуються документально твердження фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про те, що кошти у розмірі 61666 грн 67 коп. без ПДВ, які надійшли на розрахунковий рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у 2016 році від ПАТ «Київський КПК», ДП «ФМ Ложістік Дніпро», ТОВ «Укрколорхім», ТОВ «Логістик-плюс», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Яртранс Лоджістік», ТОВ «Сан Транс», ТОВ «Орлан-Транс-Груп», ДП «АТЛ Україна», ТОВ «Кухарський» та кошти у розмірі 48974 грн 19 коп. без ПДВ, які надійшли на розрахунковий рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у 2017 році від ТОВ «Сан Транс» на виконання рішення суду у справі № 925/1047/16, вже були включені до валового доходу в попередніх податкових періодах?

Разом з тим, листом від 18.07.2025 №14993/8875-4-25/71 Київський науково-дослідний інститут судових експертиз повідомив про те, що у зв`язку з неоплатою попередньої вартості експертизи, ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2025 року залишено без виконання та зазначено про необхідність отримання матеріалів справи у Київському науково-дослідному інституті судових експертиз Міністерства юстиції України.

Як наслідок, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року поновлено апеляційне провадження у справі № 320/1231/19.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла до висновку про можливість вирішення справи за наявними у ній і додатково поданими доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, з урахуванням оцінки наданих у судовому засіданні пояснень сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником транспортних засобів, а саме: спеціалізованого вантажного сідлового тягача-Е (DAF XF 95.480), напівпричепа бортового-Е (Kronesdp 27), сідлового тягача (DAF СF 85.380), напівпричепа тентованого (Bucabso.339), причепа бортового тентованого (Sternsteinhagen), бортового тентованого (MAN 19.414), що підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів, наявними у матеріалах справи.

У свою чергу, транспортні засоби, які використовуються позивачем для здійснення господарської діяльності - перевезення вантажів, мають поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діють на території України).

На підставі статті 77 Податкового кодексу України відповідно до затвердженого плану перевірки посадовими особами відповідача з 09.08.2018 до 22.08.2018 була проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 до 31.12.2017, за результатами якої складено Акт від 30.08.2018 року №744/10-36-13-03/ «Про результати планової документальної виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , за період діяльності з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року».

Під час проведення перевірки було встановлено наступні порушення:

- пп.2, пп.6, пп.8, пп.9 Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481, та п. 177.10 статті 177 ПК України в частині невірного відображення отриманого від здійснення господарської діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платників податків та/або отримано готівкою, суми фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені у графах 6 та 7, та суми чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професійної діяльності (графи 6, 7, 8);

- п.167.1 статті 167, п.177.2 статті 177 ПК України в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2015 до 31.12.2017 на загальну суму 765 648, 53 грн. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 137 816,72 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року в сумі 765 648,53 грн. без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності у сумі 11 484,72 грн.;

- п.2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 до 31.12.2017 на загальну суму 765 648,53 грн без ПДВ, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується внесок у сумі 29 076,08 грн.;

- п.187 статті 187, п.198.5 статті 198 ПК України в частині заниження податку на додану вартість в сумі 24 224,73 грн.

Як наслідок, податковим органом було винесено наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення №, відповідно до якого за порушення п.167.1 статті 167, п.177.2 статті 177 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 171 652,15 грн., з яких: 137 321,72 грн. - за податковим зобов`язанням, 34 330,43 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення №, згідно з яким за порушення п.187.1 статті 187, п.198.5 статті 198 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» у розмірі 31 501,66 грн., з яких: 24 841,33 грн. - за податковим зобов`язанням, 6 210,33 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення №, відповідно до якого за порушення п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір» у розмірі 14 304,35 грн, з яких: 11 443,48 грн. - за податковим зобов`язанням, 2 860,87 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкцій у розмірі 2 844,71 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, згідно з якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку у сумі 28 447,12 грн.

Вважаючи вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки податкові повідомлення-рішення № від 24.09.2018, № від 24.09.2018, № від 24.09.2018, № від 24.09.2018, рішення № та вимога №Ф-, які були винесені на підставі висновків посадових осіб відповідача, викладених у Акті перевірки, є правомірними, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Колегія суддів не погоджується у повній мірі з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

За правилами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) (далі - Кодекс або ПК України або повністю назва), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

У силу вимог п.п. 75.1.2 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

У силу вимог пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

За змістом пунктів 77.6-77.7 статті 77 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу. Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Відтак, податковий орган наділений правом проводити перевірки, одним із різновидів яких є документальні планові перевірки.

Пунктом 86.7 статті 86 ПК України визначено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Позиція позивача грунтується на тому, що відповідач порушив його право, передбачене Податковим кодексом України щодо участі у розгляді скарги на Акт перевірки та врахування його аргументів під час прийняття відповідного рішення за скаргою.

У той же час, відповідач вказує, що всі доводи позивача були враховані під час розгляду його скарги та винесення відповідного рішення, а повідомлення про розгляд скарги направлено позивачу відповідно до вимог податкового законодавства.

Як свідчать матеріали справи, відповідач направив позивачу повідомлення про час та місце розгляду його скарги на Акт перевірки, не було спростовано позивачем.

Як наслідок, відповідачем не було порушено вимог зазначеного податкового законодавства в частині повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду його скарги на Акт перевірки.

Що стосується помилок, неточностей в Акті перевірки, про які зазначає позивач, то слід зазначити, що такі неточності стосуються змісту Акту перевірки та не впливають на висновки, зроблені посадовими особами контролюючого органу за результатами перевірки.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з 09.08.2018 до 22.08.2018 була проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 до 31.12.2017, за результатами якої складено Акт від 30.08.2018 року №744/10-36-13-03/ «Про результати планової документальної виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , за період діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2017».

Під час проведення перевірки було встановлено наступні порушення:

- пп.2, пп.6, пп.8, пп.9 Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481, та п. 177.10 статті 177 ПК України в частині невірного відображення отриманого від здійснення господарської діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платників податків та/або отримано готівкою, суми фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені у графах 6 та 7, та суми чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професійної діяльності (графи 6, 7, 8);

- п.167.1 статті 167, п.177.2 статті 177 ПК України в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2015 до 31.12.2017 на загальну суму 765 648, 53 грн. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 137 816,72 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року в сумі 765 648,53 грн. без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності у сумі 11 484,72 грн.;

- п.2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 до 31.12.2017 на загальну суму 765 648,53 грн без ПДВ, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується внесок у сумі 29 076,08 грн.;

- п.187 статті 187, п.198.5 статті 198 ПК України в частині заниження податку на додану вартість в сумі 24 224,73 грн.

Відповідно до п.177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, згідно з п.177.4 статті 177 ПК України належать:

а) витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

б) витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

в) обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

г) суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця.

Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару (п. 177.10 статті 177 ПК України).

Згідно з підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому, амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

У свою чергу, засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).

Автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача (стаття 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

У відповідності до статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на такі різновиди: а) транспортні засоби загального призначення (транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів, до якого, в тому числі, відноситься напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу) (стаття 1 Закону); б) транспортні засоби спеціалізованого призначення (транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів, до яких, в тому числі, належить сідельний тягач) (стаття 1 Закону); в) транспортні засоби спеціального призначення (транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій) (стаття 1 Закону).

Згідно норм Наказу Міністерства транспорту України «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» від 14.10.1997 №363 сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа; причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем.

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху України автопоїзд (транспортний состав) - механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що чинним законодавством визначено перелік транспортних засобів як основних засобів, включаються до складу витрат.

Як зазначає відповідач у Акті перевірки, перевіркою правильності визначення валового доходу за період з 01.01.2015 до 31.12.2017, відображеного позивачем в податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2015-2017 роки, з даними про суми валового доходу встановленого у ході перевірки (на підставі банківських виписок, наданої позивачем суми дебіторської заборгованості за надання послуг контрагентам-замовникам) виявлено заниження валового доходу у сумі 339 105,93 грн.

На думку позивача, податкові декларації за 2015-2017 роки подані ним вчасно та відомості, зазначені в них, повністю відповідають даним Книги обліку доходів і витрат, копія якої була приєднана до матеріалів справи.

Окрім того, позиція скаржника грунтується на тому, що валовий дохід, сума якого вказана у банківських виписках, був скоригований на суму грошових коштів, отриманих позивачем від виконаних робіт, а також на суму грошових коштів, отриманих на виконання рішення господарського суду Черкаської області від 20.10.2016 по справі №925/1047/16.

Для підтвердження валового доходу позивач надав до суду: 1) договори про надання послуг з перевезення, укладені між позивачем як перевізником та експедиторами: ТОВ «Кен-Пак» (Україна), ДП «АТЛ Україна», ТОВ «Компанія Р.І.Ч», ТОВ «Веда-Т», ТОВ «Логістік Плюс», ТОВ «Кухновський», ДП «ФМ Ложістік Дніпро», ТОВ «Яртранс Лоджістік», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ НТП «Аквафор», ТОВ «Пан Логістик», ТОВ «Простір», ТОВ «ДМ Транс», ТОВ «Тек Лідер Плюс», ПАТ «Київський картонно-паперовий комбінат», ТОВ «Т.Л.Транс», ТОВ Фірма «Грона», ТОВ «ВЕБ Поліграф», ФОП ОСОБА_3 , ТОВ «Транс-Логістик», ФОП ОСОБА_4 , ПП КФ «Зелена стріла», ТОВ «Київтранслогістик», ТОВ «Торгово-промислова компанія «Олімп» і інш.; 2) акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), відповідно до яких позивач протягом 2015-2017 років надавав транспорті послуги ТОВ «Компанія Р.І.Ч»,ТОВ «ВЕДА-Т», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Кен-Пак» (Україна), ДП «ФМ Ложістік Дніпро», ТОВ «Логістік Плюс», ТОВ «Сан Транс», ТОВ «Кухновський», ТОВ «Яртранс Лоджістік», ДП «АТЛ Україна», ТОВ «Фірма Грона» і інш. з перевезення вантажу автомобільним транспортом; 3) податкові накладні; 4) товарно-транспортні накладні; 5) подорожні листи вантажного автомобіля; 6) виписки із рахунку, відкритого у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

У свою чергу, перевіряючи правильність визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, відображених у додатку 4 та додатку 2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015-2017 роки, відповідач виявив завищення позивачем валових витрат у розмірі 426 542,60 грн. без ПДВ за рахунок включення до їх складу витрат на утримання основних засобів подвійного призначення.

Крім того, внаслідок заниження позивачем валового доходу та завищення валових витрат було занижено суму чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку 4 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік та додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 та 2017 роки. Як наслідок такого заниження відбулось заниження суми військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Спростовуючи вказані твердження, апелянт зазначив про те, що до переліку витрат були віднесені тільки підтверджені документально витрати, які позивач відносить до витрат операційної та господарської діяльності відповідно до п.177.4 статті 177 ПК України.

Зазначені у Акті перевірки транспортні засоби використовуються виключно у вантажних перевезеннях, а технічне обслуговування та паливо-мастильні матеріали дозволяють утримувати транспорті засоби у справному стані, поліпшувати, модернізувати та здійснювати їх експлуатацію в межах власної господарської діяльності.

На підтвердження витрат по ремонту автомобілів та придбанню необхідних запчастин та палива позивач надав до матеріалів справи: акти списання щодо ремонту та заміни запчастин, видаткові накладні, рахунки на оплату, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), банківська чеки, товарні чеки, договори постачання.

Як вже зазначалось, перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, визначений пунктом 177.4 статті 177 ПК України, як у редакції до 2017 року так і після.

Враховуючи вимоги п.177.4 статті 177 ПК України слід зазначити, що об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарської діяльності. У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю. Платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань.

Вказаний висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 березня 2021 року по справі № 500/2170/19.

У той же час, згідно з підпунктами 177.4.5-177.4.6 Податкового кодексу України, зокрема, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Отже, у цій нормі законодавець чітко визначив, що до складу витрат підприємця не включаються витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Тобто, йдеться про основні засоби подвійного призначення, які визначені такими саме у цій статті ПК України.

Відповідно до підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави суду вважати, що не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, а саме тих, які визначені у статті 177 ПК України: земельних ділянок, об`єктів житлової нерухомості, легкових та вантажних автомобілів.

З огляду на вказане, для правильного вирішення даної справи слід з`ясувати, чи є автомобілі, які використовуються позивачем у його господарській діяльності, основними засобами подвійного призначення, і, як наслідок, - можливість віднесення вартості придбаних запасних частин, ремонту та технічного обслуговування до складу витрат підприємця.

З матеріалів справи вбачається, що основним видом діяльності позивача як фізичної особи-підприємця є 49.41: Вантажний автомобільний транспорт (основний).

У свою чергу, позивач є власником транспортних засобів, а саме: спеціалізованого вантажного сідлового тягача-Е (DAF XF 95.480), напівпричепа бортового-Е (Kronesdp 27), сідлового тягача (DAF СF 85.380), напівпричепа тентованого (Bucabso.339), причепа бортового тентованого (Sternsteinhagen), бортового тентованого (MAN 19.414), що підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів (Том 16 а.с.110-116).

Вказані транспортні засоби використовуються позивачем для здійснення ним своєї господарської діяльності - перевезення вантажів.

У той же час, основною ознакою вантажного автомобіля, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів.

Зі змісту статей 1 та 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» вбачається, що залежно від різновидів транспортних засобів за призначенням напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу належить до транспортних засобів загального призначення, сідельний тягач - до транспортних засобів спеціалізованого призначення.

Відтак, сідельний тягач у поєднанні з напівпричепом чи причепом складають автомобільний поїзд та є транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак належить до категорії вантажних автомобілів.

Водночас, автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки є різновидом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми.

Аналогічний правовий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою ним у постанові від 12.11.2019 у справі № 807/250/18 та у постанові від 04.03.2021 по справі №500/2170/19.

Таким чином, оскільки сідельний тягач, причіп та напівпричіп, враховуючи їх цільове призначення, належать до вантажних автомобілів як автомобільний поїзд, тому понесені позивачем витрати стосуються витрат на утримання вантажних автомобілів.

Як наслідок, включаючи до складу витрат у 2016 та 2017 роках вартість запчастин, ремонтних робіт та витрат на утримання використовуваних у вказаному періоді в рамках основного виду підприємницької діяльності транспортних засобів, які фактично є вантажними, позивач діяв всупереч вимогам податкового законодавства, тому висновки відповідача про заниження позивачем валових доходів (порушення п.177.1 та п.177.2 статті 177 ПК України) та завищення валових витрат (порушення п.177.4 статті 177 ПК України), а також подальше донарахування суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податку на додатну вартість є правомірними.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення № від 24.09.2018, № від 24.09.2018, № від 24.09.2018 є правомірними та не підлягають скасуванню.

У той же час, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування рішення № від 24 вересня 2018 року та вимоги № Ф- від 24 вересня 2018 року, судом першої інстанції не було враховано наступне.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон № 2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку та Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-V особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування» з наступними змінами.

Відтак, частина четверта статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, не залежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком, будь-то на пільгових умовах, чи набула вона певного віку відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У свою чергу, право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» з наступними змінами та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з наступними змінами.

Згідно з абзацом 24 статті 1 Закону № 1058-IV пенсіонером визнається особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Таким чином, досягнення пенсійного віку (визначеного статтею 26 Закону № 1058-IV) є загальним страховим ризиком, який вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.

У зв`язку з цим застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що логічно виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 814/779/17.

Отже, фізичні особи-підприємці, що є пенсіонерами за віком, отримують пенсію та обрали спрощену систему оподаткування, звільнені від сплати за себе єдиного внеску.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, відповідно до пенсійного посвідчення від 05.03.2011, про що не заперечує відповідач, тому позивач звільняється від сплати єдиного соціального внеску з 01.01.2017.

Відтак, прийняття податковим органом вимоги № Ф- від 24.09.2018 та рішення № від 24.09.2018 про застосування штрафних санкцій суперечить вищенаведеним приписам Закону №2464-VI та є порушенням прав позивача, що свідчить про необхідність їх скасування.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення № від 24 вересня 2018 року та вимогу № Ф- від 24 вересня 2018 року.

В іншій частині - рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.В. Кузьменко

В.В. Файдюк