Справа № 320/21592/23
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року Київ справа № 320/21592/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - Позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (далі - Відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 09.02.2023 № 2600-0206-8/23280 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із дня звернення до органу пенсійного фонду з заявою від 31.01.2023.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Відповідачем-1 протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком після досягнення 60 років, оскільки до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , довідки від 31.12.2022 № 538, періоди навчання згідно диплому НОМЕР_2 та періоди догляду за дітьми 1987 р.н. та 1989 р.н. до досягнення ними 3-річного віку згідно свідоцтв про народження, оскільки по-батькові в даних документах не відповідає паспортним даним. Крім того, звернено увагу, що в трудовій книжці в період з 16.10.1986 по 08.12.1995 наявний допис дати прийняття на роботу, не завірений належним чином; за період навчання з 09.03.1999 по 14.06.1999 необхідно надати документ з інформацією про присвоєння кваліфікації та форму навчання; за період роботи з 01.08.2000 по 30.07.2001 містить допис дати наказу про звільнення, не завірений належним чином.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Копію ухвали суду від 30.06.2023 Відповідачу-1 було направлено до електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 12.07.2023.

Копію позовної заяви з усіма додатками до неї представник Відповідача-1 отримав 10.07.2023 в Київському окружному адміністративному суді, що підтверджується розпискою у матеріалах справи.

Розпорядженням від 03.01.2024 № 2-р/ка призначено повторний автоматизований розподіл справ, в тому числі справи № 320/21592/23.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 суддею Басаєм О.В. прийнято до провадження адміністративну справу № 320/21592/23 і вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Копію ухвали суду від 10.01.2024 Відповідачу-1 було направлено до електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 19.02.2024.

29.02.2024 до суду від представника Відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що страховий стаж Позивача є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , довідки від 31.12.2022 № 538, періоди навчання згідно диплому НОМЕР_2 та періоди догляду за дітьми 1987 р.н. та 1989 р.н. до досягнення ними 3-річного віку згідно свідоцтв про народження, оскільки по-батькові в даних документах не відповідає паспортним даним. Окрім того, по-батькові не відповідає паспортним даним і у витязі Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 6 від 03.07.2021. Згідно даного витягу прізвище прослідковується як " ОСОБА_1 ", в той час як в трудовій книжці НОМЕР_1 прізвище вказано " ОСОБА_3 ". Крім того, Відповідачем-1наголошено, що в трудовій книжці в періоді з 16.10.1986 по 08.12.1995 наявний допис дати прийняття на роботу, не завірений належним чином; за період навчання з 09.03.1999 по 14.06.1999 необхідно надати документ з інформацією про присвоєння кваліфікації та форму навчання; за період роботи з 01.08.2000 по 30.07.2001 містить допис дати наказу про звільнення, не завірений належним чином.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області як співвідповідача по справі.

Копію ухвали суду від 13.03.2024 відповідачам було направлено до електронних кабінетів, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 14.03.2024.

12.04.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Відповідача-2, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, аналогічно зазначених у відзиві Відповідача-1.

Розглянувши позовну заяву, відзиви та відповідь на відзиви, дослідивши докази та аргументи сторін, оцінивши їх в сукупності, суд встановив таке.

Позивач є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 , виданий Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 09.07.2002.

Позивач, досягши 60-річного віку, 31.03.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком, якій присвоєно реєстраційний номер 1656. До заяви були додані відповідні документи для підтвердження стажу роботи для призначення пенсії.

З урахуванням принципу екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області за результатом розгляду документів, доданих до заяви, прийнято рішення від 06.02.2023 № 16, яким Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з посиланням на те, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , довідки від 31.12.2022 № 538, періоди навчання згідно диплому НОМЕР_2 та періоди догляду за дітьми 1987 р.н. та 1989 р.н. до досягнення ними 3-річного віку згідно свідоцтв про народження, оскільки по-батькові в даних документах не відповідає паспортним даним. Окрім того, по-батькові не відповідає паспортним даним і у витязі Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 6 від 03.07.2021. Згідно даного витягу прізвище прослідковується як " ОСОБА_1 ", в той час як в трудовій книжці НОМЕР_1 прізвище вказано " ОСОБА_3 ". Крім того наголошено, що в трудовій книжці в періоді з 16.10.1986 по 08.12.1995 наявний допис дати прийняття на роботу, не завірений належним чином; за період навчання з 09.03.1999 по 14.06.1999 необхідно надати документ з інформацією про присвоєння кваліфікації та форму навчання; за період роботи з 01.08.2000 по 30.07.2001 містить допис дати наказу про звільнення, не завірений належним чином.

Про вказане рішення Позивача було повідомлено Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 09.02.2023 № 2600-0206-8/23280.

Не погоджуючись із протиправним рішенням Відповідача-1, Позивач звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.

Так, частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Таким чином, за загальним правилом для виникнення у осіб права на призначення пенсії за віком є наявність сукупності таких ознак: 1) досягнення встановленого законодавством пенсійного віку та 2) наявність встановленого законодавством страхового стажу.

Згідно з статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також згідно з статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Так, пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З огляду на аналіз вказаних приписів чинного законодавства, суд дійшов висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 588/647/17.

Як випливає з матеріалів справи, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06.02.2023 № 16 Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки страховий стаж Позивача складає 12 років 10 місяців 16 днів.

При цьому, пенсійним органом не враховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , довідки від 31.12.2022 № 538; навчання згідно диплому НОМЕР_2 ; догляду за дітьми 1987 р.н. та 1989 р.н. до досягнення ними 3-річного віку згідно свідоцтв про народження, оскільки по-батькові в даних документах не відповідає паспортним даним.

На підтвердження спірних періодів Позивачем до справи долучено: копії трудової книжки від 02.10.1979 серії НОМЕР_1 , паспорта серії НОМЕР_3 від 09.07.2022, свідоцтва про народження Позивача (з засвідченим перекладом на українську мову), витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 03.07.2021 № 6, архівну довідку про навчання від 29.05.2023 № 203, видану Національним університетом біоресурсів і природокористування України, диплом серії НОМЕР_2 , довідку Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України від 22.03.2023 № 1/111, довідку Київського міського центру зайнятості від 21.12.2022 № 262.1-4016/22.

Крім того, до позовної заяви долучено експертний висновок від 05.07.2021 № 056/1123-m, виданий Українським бюро лінгвістичних експертиз, в якому зазначено наступне.

З огляду на неусталеність принципів передачі літер вірменського алфавіту українською мовою, в тому числі через транслітерацію із запису англійською мовою через посередництво російської, українською або якоїсь іншої мови - записи імені по батькові ОСОБА_1 (паспорт, запис ОСОБА_1 ), рос. ОСОБА_1 (водійське посвідчення, свідоцтво про народження, записи російською мовою ОСОБА_3 ) та ОСОБА_5 (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, запис відомості про дружину ОСОБА_1 ), ОСОБА_1 (свідоцтво про розірвання шлюбу, запис ОСОБА_1 ), ОСОБА_1 (диплом, запис російською мовою ОСОБА_1 ) у документах, наданих для експертизи, а також в інших документах є ідентичними. Прізвища ОСОБА_1 та ОСОБА_1 попри розбіжності в зазначених вище документах, а також в інших документах є ідентичними.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем для підтвердження позовних вимог також надано копії рішень суду у справі № 754/853/23, яким встановлено факт належності ОСОБА_1 диплому серії НОМЕР_2 , виданого 30.04.1986 за реєстраційним номером 482 про навчання в Українській ордена Трудового Червоного прапору сільськогосподарській академії на ім`я " ОСОБА_1 "; у справі № 754/8140/23 про встановлення юридичного факту, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_7 ; у справі № 754/8141/23 про встановлення факту родинних відносин, а саме що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_8 .

Дослідивши подані у справі докази, суд погоджується із доводами Позивача, що різне зазначення у документах Позивача прізвища ( ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ) та по батькові ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ) зумовлене виключно особливостями транслітерації. При цьому дата народження Позивача у трудовій книжці співпадає з датою, вказаною у паспорті громадянина України, виданому на ім`я Позивача.

Так, на момент внесення записів до трудової книжки за спірний період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 № 162, а також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Мінпраці, Мін`юсту та Мінсоцзахисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до вказаних нормативно-правових актів, основним документом про трудові діяльність працівника, є трудова книжка.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, з вищенаведених норм випливає, що Позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто Позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу у Позивача за спірний період.

Також варто зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 09.08.2019 по справі № 654/890/17.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Також суд звертає увагу, що в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Водночас суд зазначає, що наявність сумнівів у відповідача, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи позивача до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

Суд також звертає увагу на те, що незарахування спірного стажу позивачу суперечитиме принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (справа № 1-25/2010 від 29.06.2010) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Щодо незарахування до страхового стажу Позивача спірного періоду навчання з згідно диплому серії НОМЕР_2 від 30.04.1986, суд зазначає таке.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі № 1788-XII йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж). Зміст поняття загальний трудовий стаж є ширшим, ніж поняття страховий стаж, оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом "д" статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Отже, до стажу особи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Згідно з Інструкцією № 58 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, запис про час навчання у вищих навчальних закладах.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції).

Статтею 61 Закону України від 01.07.2014 № 1556-VII "Про вищу освіту" визначено, що студент - особа, зарахована до закладу вищої освіти з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра.

У Положенні про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 № 161 зазначено, що студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію).

Отже, навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка.

Період навчання Позивача з 29.03.1980 по 30.04.1986 підтверджує диплом серії НОМЕР_2 , який у розумінні пункту 8 Порядку № 637, є достатнім для підтвердження періоду навчання.

Разом з цим треба зазначити, що дійсно по батькові Позивача у дипломі зазначено " ОСОБА_10 ", що знову ж таки не відповідає паспортним даним, проте як зазначено вище, є наслідком транслітерації з вірменської мови.

Більше того Позивачем як доказ про належність її диплому надала копію рішення суду у справі № 754/853/23, яким встановлено факт належності ОСОБА_1 диплому серії НОМЕР_2 , виданого 30.04.1986 за реєстраційним номером 482 про навчання в Українській ордена Трудового Червоного прапору сільськогосподарській академії на ім`я " ОСОБА_1 ".

Щодо незарахування в страховий стаж періодів догляду за дітьми 1987 р.н. та 1989 р.н. до досягнення ними 3-річного віку згідно свідоцтв про народження, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 56 пункту "ж" до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Пунктом 8 статті 11 Закону № 1058-IV з 01.01.2004 передбачено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

На підтвердження підстав для зарахування періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку Позивач надала свідоцтва про народження дітей, які орган Пенсійного фонду не взяв до уваги через неправильне написання у ньому по батькові Позивача.

На переконання суду, вищезазначені розбіжності в написанні по-батькові Позивача не можуть бути підставою неврахування періоду догляду за дитиною та відмови у призначенні пенсії, більше того факт родинних відносин між Позивачем та дітьми підтверджено рішеннями судів у справах № № 754/8140/23, 754/8141/23.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , довідки від 31.12.2022 № 538; навчання згідно диплому НОМЕР_2 ; догляду за дітьми 1987 р.н. та 1989 р.н. до досягнення ними 3-річного віку згідно свідоцтв про народження.

Щодо посилань відповідачів, що в трудовій книжці в періоді з 16.10.1986 по 08.12.1995 наявний допис дати прийняття на роботу, не завірений належним чином; за період роботи з 01.08.2000 по 30.07.2001 містить допис дати наказу про звільнення, не завірений належним чином, суд повторно зазначає, що Позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто Позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу у Позивача за спірний період.

При вирішенні вказаного спору суд зауважує, що згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

При цьому 30.03.2021 набрала чинності постанова Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України" (далі - Постанова правління № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу IV Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про таке:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем фактичного проживання, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Так, у межах спірних правовідносин заява Позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення.

Суд зазначає, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Відтак з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку № 22-1, належним відповідачем у справі є саме Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яке за принципом екстериторіальності розглянуло заяву Позивача та прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії

Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві не здійснювало розгляд заяви Позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а лише повідомило листом від 09.02.2023№ 2600-0206-8/23280 про відмову у призначенні пенсії Позивачу, а тому відсутні правові та фактичні обставини для визнання листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 09.02.2023 № 2600-0206-8/23280 протиправним та покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою Позивача.

Така позиція суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23 та від 09.07.2024 у справі № 240/16372/23.

Отже, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві заявлені безпідставно, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту прав Позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06.02.2023 № 16 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву Позивача про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06.02.2023 № 16.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: Україна, 21005, Вінницька область, Вінницький район, місто Вінниця, "Поділля" район, вулиця Зодчих(Пн), будинок 22, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком від 31.01.2023 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: Україна, 21005, Вінницька область, Вінницький район, місто Вінниця, "Поділля" район, вулиця Зодчих(Пн), будинок 22, ) судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.