Справа № 420/18260/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/18260/24

Категорія:108010000 Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:25.11.2024р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2024 року Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі ООВФСЗОІ) звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (далі ФОП) ОСОБА_1 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ООВФСЗОІ адміністративно-господарські санкції у розмірі 75 474,37 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1 298,17 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідно до розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, надісланого Відповідачу, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у Відповідача, за рік склала 27 осіб, таким чином, середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, встановленого ч.1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" №875-ХІІ (далі Закон №875-ХІІ) складає 1 особа. При цьому, середньооблікова чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, у роботодавця склала 0 особи, що є менше ніж встановлено нормативом. Відповідно до ч.4 ст. 20 Закону №875-ХІІ, адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого ч.1 ст. 19 цього Закону. Таким чином, за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, відповідач до 15 квітня 2024 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарську санкцію у розмірі 7 5474,37 грн. Крім того, позивач зауважує, що відповідно до ч.2 ст. 20 Закону №875-ХІІ порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Так, при поданні до суду позовної заяви за невиконання нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю відділення Фонду відповідно до п.3.7. Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 15 травня 2007 року №223 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 30 травня 2007 року за №552/13819 "Про затвердження Порядку нарахування пені та її сплати" (далі Порядок №223) розраховує суму пені на дату подання позовної заяви. Відтак, станом на 28 травня 2024 року відповідач повинен сплатити також пеню виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк, що становить 1 298,17 грн.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язок підприємства/підприємця зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися пошуком таких осіб для працевлаштування, за умови, що підприємство вжило всіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для їх працевлаштування. Вказував, що Наказом №1-06/2023 від 01 червня 2023 року було затверджено штатний розпис у складі двадцяти семи штатних одиниць, а Наказом №15-07/2023 від 15 липня 2023 року затверджено оновлений штатний розпис у складі сорока трьох штатних одиниць. Відповідач зазначає, що на виконання виданого наказу ним було сформовано вакантні посади, у тому числі дві вакансії, що передбачали можливість їх заміщення особами з інвалідністю та 17 липня 2023 року на адресу Одеської філії Одеського обласного центру зайнятості було направлено звітність з інформацією про попит на робочу силу затвердженого зразка, однак, будь-якої письмової відповіді від Одеської філії Одеського обласного центру зайнятості не надходило, окрім того, повідомлень від потенційних претендентів на посаду з числа осіб з інвалідністю не зафіксовано.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року адміністративний позов ООВФСЗОІ до ФОП ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задоволено повністю.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ООВФСЗОІ адміністративно-господарські санкції у розмірі 75 474,37 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1 298,17 грн. (Одержувач: Одеська міська ТГ, ГУК в Од.обл./м.Одеса/50070000, , UA0015744,, Код класифікації 50070000, Бюджетне кодування в призначенні платежу: *;101;код ЄДРПОУ підприємства; платежі до Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю за 2023 рік).

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно- господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками. Із врахуванням вищевикладених обставин, суб`єкт господарської діяльності звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто, від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення. Відповідачем були виконані вимоги Закону №875-ХІІ щодо прийняття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, а позивачем не надано доказів того, що відповідач не створив робочі місця для осіб з інвалідністю, відмовляв їм у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у зв`язку з чим, в діях відповідача відсутній склад правопорушення, за вчинення якого Законом №875-ХІІ передбачено застосування адміністративно-господарських санкцій.

- позивач звернувся до суду з клопотанням про долучення доказів 06 листопада 2024 року, в той час як позовна заява була подана до суду 11 червня 2024 року, а відповідь Одеської філії Державного центру зайнятості, що долучалась, датована 30 квітня 2024 року, тобто, вказаний письмовий доказ був наявним у розпорядженні позивача на момент звернення до суду для захисту свого порушеного права. Разом з тим, відповідно до приписів ст. 79 КАС України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про не письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано: причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст. 79 КАС України). У порушення зазначеної процесуальної норми, позивач не звертався до суду з клопотання про поновлення строку на подання доказів, а суд, безпідставно прийняв до розгляду вказаний доказ та керувався ним при ухваленні судового рішення;

- отримавши 25 червня 2024 року доступ до матеріалів електронної справи, представник відповідача встановив, що на підтвердження надсилання ОСОБА_1 копії позовної заяви з додатками, Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю було надано до справи "Опис вкладення до ц/л" ф. 107. Однак, на переконання відповідача цей документ не може бути прийнятий як належне підтвердження виконання позивачем вимог ст. 161 КАС України з наступних підстав. По-перше, в зазначеному вище "Описі" невірно (неповністю) зазначено адресу ОСОБА_1 . Крім того, на описі вкладення відсутній трек-номер відправлення. Ні фіскального чеку, ні накладної, яка оформлюється на кожне поштове відправлення, Позивачем до суду не надано;

- позовна заява №963/05 від 28 травня 2024 року, яка згадується в описі вкладення, відсутня в матеріалах справи. В даному випадку немає жодних підстав вважати, що позовна заява, яка 11 червня 2024 року була сформована в системі "Електронний суд", та позовна заява №963/05 від 28 травня 2024 року мають однаковий зміст. По-третє, документ з назвою "Претензія про досудове врегулювання спору" на 2 арк., зазначена в Описі вкладення, аж ніяк не відповідає наявному в справі документу "Претензія" від 02 квітня 2024 року №703/05 на 3 арк. По-четверте, наявний в матеріалах справи Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у вказаному вище Описі вкладення взагалі відсутній. Зважаючи на викладене вище, відповідач наполягав на тому, що позивачем під час звернення до суду не було забезпечено дотримання вимог ст. 161 КАС України. Однак, суд першої інстанції не розглянув подану заяву, залишивши поза увагою викладені відповідачем доводи, не надавши їм жодної правової оцінки.

У відзиві ООВФСЗОІ на апеляційну скаргу вказується, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, яке не підлягає скасуванню, вимоги вказані в апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 , не визнає в повному обсязі, вважає апеляційну скаргу незаконною та необґрунтованою, яка не підлягає задоволенню

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку ООВФСЗОІ.

Листом № 1255/01-20/06-24 від 30 квітня 2024 року Одеська філія Одеського обласного центру зайнятості повідомила ООВФСЗОІ про те, що протягом 2023 року ФОП ОСОБА_1 не подавав Форму 3-ПН до Одеської філії Одеського обласного центру зайнятості.

Відповідно до Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у відповідача, за рік склала 27 осіб, таким чином, середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, встановленого ч.1 ст. 19 Закону №875-ХІІ, ФОП ОСОБА_1 повинна складати 1 особу.

Середньооблікова чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, у роботодавця склала 0 осіб, що є менше ніж встановлено нормативом.

Таким чином, за 1 робоче місце, яке призначено для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте особами з інвалідністю у 2023 році, відповідач повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 75 474,37 грн.

Також, 02 квітня 2024 року Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю направив на адресу відповідача претензію, в якій повідомив про невиконання встановленого законодавством нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у зв`язку з чим необхідно сплатити нараховану суму адміністративно-господарської санкції та пені.

У зв`язку з несплатою даної санкції в добровільному порядку, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 1 298,17 грн. та звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи відповідачем не доведено виконання нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, оскільки відповідачем, серед іншого, не подавався звіт за формою 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

У сукупності встановлених судом обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач не вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для недопущення правопорушення, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ГК України, Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", Закону України "Про зайнятість населення", Наказу Міністерства економіки України від 12 квітня 2022 року №827-22 затверджено Порядок подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Положеннями ч.1, 2, 6, 12, 13 ст. 19 Закону №875-XII визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію:

про працевлаштованих осіб з інвалідністю;

про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;

необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.

Отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю (ч.7 ст.19 Закону №875-XII).

Отримана від Пенсійного фонду України інформація про працевлаштованих осіб з інвалідністю використовується в Централізованому банку даних з проблем інвалідності для визначення в автоматичному режимі осіб з інвалідністю, які можуть бути працевлаштовані (ч.8 ст.19 Закону №875-XII).

Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до с. 20 цього Закону.

Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.

Відповідно ч.1 ст. 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ч.2 ст. 20 Закону №875-ХІІ).

Так, згідно з ч.1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч.2 ст. 218 ГК України).

Відповідно до змісту ч.2 ст.218 ГК України, вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Таким чином, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Згідно із п.4 ч.3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05 липня 2012 року №5067-VI (далі Закон №5067-VI) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Наказом Міністерства економіки України від 12 квітня 2022 року №827-22 затверджено Порядок подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (далі Порядок №827-22).

Відповідно до п. 1.4. Порядку №827-22 форма № 3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами - підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі - роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії).

Згідно з п.1.5. Порядку №827-22 форма №3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості до дати припинення їхньої діяльності) (далі - центр зайнятості) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Форма №3-ПН може подаватися роботодавцем в електронній формі (з накладенням чи без накладення електронного підпису або печатки, які базуються на кваліфікованих сертифікатах відкритих ключів) або в паперовій формі (із засвідченням підписом керівника / фізичної особи - підприємця або уповноваженої ним (нею) особи).

Колегія суддів акцентує увагу, що саме в автоматизованому режимі на основі даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності Фонд здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік.

Крім того колегія суддів зазначає, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що визначені у ч.1 ст. 18 Закону №875-XII.

Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, відмова особи з інвалідністю від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 11 серпня 2021 року у справі №260/557/19 та від 22 червня 2022 року у справі №826/11977/18.

Таким чином, у зв`язку із невиконанням апелянтом нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році ООВФСЗОІ обґрунтовано надіслано до ФОП ОСОБА_2 розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Крім того, колегія вказує, що обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є звіт форми №3-ПН.

Разом з тим, матеріли справи не містять доказів подання товариством інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, шляхом подання звітності за формою №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" з 2023 року.

Отже, у межах спірного періоду відповідачем не виконано вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" щодо вжиття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовний вимог ООВФСЗОІ.

Щодо посилань апелянта на порушення процесуального законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Принцип змагальності судового провадження охоплює собою, крім можливості подавати власні докази, також право особи на ефективну участь, а саме знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість подавати свої заперечення та зауваження щодо них.

Верховний Суд наголошує, що КАС України розподілено обов`язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі та передбачено активну роль суду в процесі збору доказів і їх застосування, а забезпечення повного з`ясування обставин у справі базується на поєднанні принципів змагальності та офіційності. В свою чергу, суд не є пасивним спостерігачем у збирання доказів по справі і за потребою може приймати активну участь в такому процесі.

З метою правильного встановлення фактичних обставин справи, суд наділено повноваженням збирати та оцінювати докази, а також сприяти реалізації прав сторін у справі в частині доказування обставин, шляхом витребовування необхідних доказів у разі потреби.

Крім того, згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Чинним процесуальним законодавством встановлено вимоги, за умови дотримання яких докази є допустимими, водночас обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Окремими положеннями ст.ст. 94 та 79 КАС України визначено особливості використання як засобів доказування письмових доказів (копій та оригіналів), а також особливості їх подання до суду та учасникам справи.

Приписами КАС України визначено дві форми подання до суду письмових доказів: в паперовій формі (в оригіналі або в належним чином засвідченій копії) або в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через Електронний кабінет.

Іншої форми подання до суду процесуальних документів (в тому чисті письмових доказів) чинними нормами КАС України не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 листопада 2024 року позивач надіслав на адресу суду першої інстанції щодо не подання звіту за формою №3-ПН у 2023 році з використання підсистеми "Електронний суд", тобто вищезазначений доказ є належним та допустимим.

Викладене в сукупності дає підстави для висновку про дотримання судом першої інстанції принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування необхідних доказів.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.