Справа № 752/22744/25
Суддя: Слободянюк А. В.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/393/25
РІШЕННЯ

Іменем України

27 листопада 2025 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

позивач через систему «Електронний суд» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову серії 2KI № від 10.09.2025 про накладання на позивача адміністративного стягнення за ч.1ст.122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340,00 грн, винесену головним спеціалістом - інспектором з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА); закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення; стягнути з Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) судовий збір в сумі 605,60 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 10.09.2025 головним спеціалістом-інспектором з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павловим О.В. у режимі фото- та відеофіксації було зафіксовано нібито порушення правил зупинки, стоянки та паркування належного позивачу транспортного засобу BMW M235І, державний номер НОМЕР_1 , за що передбачена відповідальність згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП, та винесено постанову серії 2КІ №.

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач порушив п. 15.10.б Правил дорожнього руху, здійснивши паркування за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, 46/1, у зв`язку з чим позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України із накладенням штрафу у розмірі 340,00 грн.

Позивач стверджує, що вказана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Зокрема, зупинка транспортного засобу здійснювалася з суворим дотриманням Правил дорожнього руху України (далі - Правила, ПДР), а саме: автомобіль було розташовано на краю тротуару; для руху пішоходів залишено понад 2 метри, що прямо відповідає вимогам п. 15.10.в ПДР; на місці зупинки відсутні дорожні знаки, що забороняють стоянку чи зупинку.

На фотознімках, долучених до матеріалів справи інспектором, чітко видно, що автомобіль розташований на краю тротуару та не створює жодних перешкод для руху пішоходів чи інших учасників дорожнього руху. Навпаки, вони підтверджують відсутність складу правопорушення.

Аналізуючи положення пункту 15.10 у взаємодії з пунктом 15.6 Правил дорожнього руху України, доходить висновку, що стоянка легкового автомобілю на тротуарі можлива у декількох випадках: 1) у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличками 7.6.1, 7.6.2-7.6.5 тільки у спосіб, позначений на табличці; 2) на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

На думку позивача, п.п. "в" слід вважати виключенням із загальної заборони, передбаченої підпунктом "б" п. 15.10 ПДР, аналогічно як і при застосуванні табличок 7.6.1, 7.6.2 7.6.5 у місцях, позначених дорожніми знаками 5.42.1, 5.42.2, 5.43. А тому, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення пп. "б" п. 15.10 ПДР є неправомірним, оскільки автомобіль було припарковано із дотриманням умов, передбачених п.п. "в" вказаного пункту Правил.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22.09.2025 відкрито провадження та призначеного розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с.13,14).

Не погоджуючись із позовними вимогами, через систему «Електронний суд» від представника Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Савченко Т.Ф. (довіреність а.с.24,25) надійшов до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню (а.с.17-34).

Представник відповідача у відзиві звертає увагу, що оскаржувана постанова, яку позивач просить скасувати, була вже предметом розгляду у Шевченківському районного суді міста Києва.

Зазначається, що п. 15.1 Правил дорожнього руху визначено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. В свою чергу, п. 15.10 Правил містить перелік випадків, в яких заборонено здійснювати стоянку. Підпунктом. 15.10 б) Правил стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Разом з тим, Департамент звертає увагу, що постанову винесено у зв`язку з порушенням позивачем вимог підпункту б) пункту 15.10 Правил, а тому твердження щодо застосування в даному випадку підпункту в) пункту 15.10 Правил не є предметом розгляду в даній справі і є недоречним.

Вказує, що зі змісту норми підпункту в) пункту 15.10 Правил вбачається, що водій наділяється правом на здійснення стоянки автомобіля на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог, а саме: стоянка здійснюється легковим автомобілем та мотоциклом; стоянка здійснюється на краю тротуару; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

Оскільки матеріалами фотофіксації підтверджується здійснення позивачем стоянки безпосередньо на тротуарі, а не на краю тротуару, посилання позивача щодо дотримання підпункту в) пункту 15.10 Правил є необгрунтованим.

З доданих фотознімків 1,2,3,4,5 вбачається, що автомобіль позивача розміщено на значній відстані від краю тротуару, і в жодному разі не на краю, оскільки між транспортним засобом позивача і проїзною частиною розташовано обмежувальні стовпчики. Також, з наведених фотознімків вбачається, що вказаний автомобіль не був припаркований у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличками 7.6.1, 7.6.2-7.6.5 тільки у спосіб, позначений на табличці, як то передбачено п. 15.6 ПДР України.

Департамент також ставить під сумнів позицію позивача, стосовно того, що відстань для проходу пішоходів була понад два метри, оскільки позивачем заміри не здійснювались та не надавались, а Інспектором не здійснювались, оскільки, відстань не була предметом доказування під час винесення постанови у зв`язку з порушенням підпункту б) пункту 15.10 Правил.

Зона, де було розміщено транспортний засіб позивача огороджена залізними стовпчиками (антипаркувальними), які видимі для водіїв для візуального сприйняття та прямо вказують на заборону паркування, встановлення таких перешкод для паркування водіями у цій зоні, а тому заїзд Позивачем на автомобілі у таку зону, вказує на свідоме розуміння ним порушення п.15.10 «б» ПДР України щодо заборони стоянки на тротуарі.

Позивач через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення, зазначаючи, що при поданні позовної заяви ним було допущено технічну помилку в описовій та прохальній частині заяви, а саме - неправильно зазначено номер постанови. Замість правильного номера 2КІ № від 10.09.2025 було помилково вказано 2КІ № від 10.09.2025. У зв`язку із викладеним просив вважати правильним номер постанови, що оскаржується, - 2КІ № від 10.09.2025 (а.с.35).

Також позивач надіслав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому пояснює, що винятком із заборони, встановленої п. 15.10 б Правил дорожнього руху, є зміст норми підпункту "в" пункту 15.10 ПДР України. Наявні у матеріалах справи фотографії підтверджують, що транспортний засіб позивача був розташований саме на краю тротуару, тобто на його зовнішній частині, прилеглій до проїзної частини.

Звертає увагу, що інспектор з паркування не провів необхідних дій для всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема не перевірив фактичну наявність простору для руху пішоходів, що є суттєвою умовою при вирішенні питання про наявність складу правопорушення. При цьому, позивач, здійснюючи стоянку транспортного засобу, залишив для руху пішоходів відстань більше двох метрів, що підтверджується матеріалами фотофіксації. Водночас відповідач не навів жодних доказів, які б спростовували цей факт, а тому його твердження є безпідставними. Викладене свідчить, що оскаржувана постанова прийнята інспектором без наявних на те правових підстав з огляду на відсутність належних і допустимих доказів недотримання мною вимог пп. «в» п. 15.10 ПДР (а.с.36-39).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 10.09.2025 інспектором з паркування відділу контролю оплати послуг на майданчиках для паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павловим О.В. було винесено постанову серії 2КІ № про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Як передбачено ч.1 ст. 219 КУпАП, виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).

Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування (ч.3 ст. 219 КУпАП).

Відповідно до Положення про Департамент транспортної інфраструктури Київської міської ради (КМДА) затверджено розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 19.11.2018 № 2089 (із змінами), - Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) є структурним підрозділом виконавчого органу КМР (КМДА). Пунктом 5 Положення передбачені завдання Департаменту, а п.7 - повноваження інспекторів паркування.

Інспектори з паркування мають право наклади адміністративні стягнення на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення. Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), інспектори з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Також, інспектори здійснюють фотофіксацію (відеозапис) порушень ПДР в розділі стоянки, зупинки, та притягнення до адміністративної відповідальності.

Законодавчі акти, якими керується інспектор з паркування: Конституція України; Закон України «Про державну службу»; Закон України «Про запобігання корупції»; Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; Закону України «Про місцеві державні адміністрації»; Закону України «Про звернення громадян»; Закону України «Про доступ до публічної інформації»; Закон України «Про дорожній рух»; Кодекс України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Отже, головний спеціаліст інспектор з паркування Павлов О.В. наділений повноваженнями наклади адміністративні стягнення на підставі КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 10.09.2025 о 14 год. 40 хв., за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, буд. 46/1, ОСОБА_1 здійснив стоянку транспортного засобу BMW М2351, д.н.з. НОМЕР_1 , на тротуарі, де нема місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, чим порушив п. 15.10.б) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КУпАП.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з пунктом 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно зі статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказані обставини, мають враховуватись і при накладенні адміністративних стягнень.

Згідно із пунктом 15.10 Правил дорожнього руху, стоянка забороняється:

а) у місцях, де заборонена зупинка;

б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками);

в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Тобто, за змістом норми підпункту «в» пункту 15.10 ПДР України водій наділяється правом на здійснення стоянки автомобіля на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог, а саме: стоянка здійснюється легковим автомобілем та мотоциклом; стоянка здійснюється на краю тротуару; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

Вказане є винятком із заборони, встановленої п.15.10 б) Правил дорожнього руху.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №749/447/17, в якій зроблений висновок стосовно правильного застосування п.15.10 «б» та «в» ПДР України.

У даному випадку, як вбачається з наданої фотофіксації, автомобіль позивача був припаркований з дотриманням п. 15.10 «в» ПДР України, а саме на краю тротуару. Автомобіль є легковим.

У свою чергу, вимірювання відстані для руху пішоходів інспектором не здійснювалася, а у відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що зазначені обставини не були предметом доказування під час винесення постанови, у зв`язку з порушенням позивачем п. «б» п. 15.10 ПДР.

Натомість, з наявних у справі доказів фотофіксації вбачається, що припаркований автомобіль позивача не створював будь-яких перешкод для руху пішоходів та інших учасників руху.

Зокрема, позивач стверджує, що, припаркувавши автомобіль, він залишив для руху пішоходів щонайменше 2 метри, а відповідачем не спростовується належними доказам ця обставина. А тому, суд вважає цю обставину доведеною і зауважує, що припаркований автомобіль не створював будь-яких перешкод для руху пішоходів та інших учасників руху.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що стоянка на тротуарі можлива лише у разі наявності відповідних дорожніх знаків, встановлених з табличками, оскільки п.15.10 в) ПДР України, яким і керувався позивач, здійснюючи паркування свого автомобіля, вимог стосовно обов`язкової наявності будь-яких інформаційно-вказівних дорожніх знаків не встановлює.

Крім того, на зазначеному місці не встановлено жодного знаку, що забороняв би чи обмежував стоянку автомобіля.

Доводи відповідача щодо порушення позивачем вимоги зазначеного п.п. «б» п. 15.10 ПДР, так як автомобіль BMW М2351, д.н.з. НОМЕР_1 , був припаркований не на краю тротуару, а безпосередньо перед обмежувальним огородженнями, розміщеними на тротуарі, судом оцінюється критично, оскільки, по-перше, нормативного визначення краю тротуару ПДР України та чинне законодавство не містить, по-друге, наявні у матеріалах справи згадані вище фотографії дають підстави стверджувати, що транспортний засіб розташований на краю або близько до краю тротуару.

Аналіз фактичних обставин справи не дає підстави для висновку про порушення позивачем п.15.10б) ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд вважає, що відповідач не довів правомірність постанови, винесеної його посадовою особою (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, зважаючи на те, що суб`єктом владних повноважень не доведено суду законності прийнятого ним рішення, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі ст. 139 КАС України, підлягають стягненню з Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь позивача ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигувань суб`єкта владних повноважень, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 605,60 грн.

Керуючись ч. 1 ст. 122 КпАП України, ст. ст. 2, 77, 242-246, 250, 255, 286, 272 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора з паркування відділу контролю оплати послуг на майданчиках для паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павлова Олександра Володимировича від 10 вересня 2025 року серії 2КІ № про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України у виді штрафу в розмірі 340,00 грн, а провадження у справі- закрити.

Стягнути з Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), , адреса: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31, корп. 2.

Повний текст рішення виготовлено 27 листопада 2025 року.

Суддя А.В.Слободянюк