Справа № 260/6799/25
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2025 рокум. Ужгород№ 260/6799/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Плеханова З.Б. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158Б,м. Запоріжжя, Запорізька обл., Запорізький р-н,69005)

до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач - 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач - 2) яким просить:

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, що полягають у невключенні періодів роботи до страхового стажу протиправними та скасувати рішення № 01 від 18.07.2025.

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до загального страхового стажу позивачки період роботи з період роботи з 4.8.1982 по 4.10.1983 тривалістю 1 рік 2 місяці 1 день та період роботи з 25.11.1985 по 4.8.2001 тривалістю 15 років 8 місяців 10 днів, а всього тривалістю 16 років 10 місяців 11днів, відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_1 .

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 9.07.2025 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що він звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком, подав відповідні документи, які підтверджують стаж роботи. Ця заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області. За результатами розгляду зазначеної заяви надійшло рішення-відмова у призначенні пенсії за віком №01 від 18.07.2025. З цього рішення слідує, що страховий стаж заявника становить 24 роки 1 місяць 1 день. З урахуванням роботи за кордоном 25 років 11 місяців 18 днів.

З цього рішення про відмову у призначенні пенсії також вбачається, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу роботи позивача не зараховано період роботи з 04.08.1982 по 04.10.1983 по трудовій книжці НОМЕР_1 від 25.11.1985, оскільки дата видачі трудової книжки має велику різницю в часі з періодом роботи та період роботи з 25.11.1985 по 04.08.2001 рік по трудовій книжці НОМЕР_1 від 25.11.1985, оскільки даний запис завірений печаткою УССР, що не відповідає «Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів від 18.10.1993 року № 643 та з 01.07.2000 року за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не прослідковується робота за вказаний період. Також відповідач 1 вказує, що даний період потребує перевірки (очевидно з боку відповідача 1, оскільки позивач не наділений такими повноваженнями) і потрібно надати уточнюючі довідки.

Позивач зазначає, що дії відповідача є свавільними, протиправними й такими, що порушують право позивача на соціальний захист. Оскільки на думку позивача, працівник не може відповідати за правильність та повноту заповнення трудової книжки, а тому вказані обставини (в частині використання не тої печатки) не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині розрахунку пенсії.

У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_1 просить суд задоволити його позовну заяву в повному обсязі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в справі, якою залучено до участі у справі в якості співвідповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та зобов`язано відповідачів надати суду в термін 7 днів: відмовну пенсійну справу ОСОБА_1 .

05 вересня 2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшла завірена належним чином відмовна пенсійна справа ОСОБА_1 .

08 вересня 2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшла завірена належним чином відмовна пенсійна справа ОСОБА_1 .

08 вересня 2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позов в якому останній зазначає, що розглянувши документи подані для призначення пенсії ОСОБА_1 Головним відповідачем 1 встановлено, що загальний страховий стаж відповідно до ст.24 Закону України від 09.07.2003 p. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 24 роки 01 місяць 01 день. Для визначення права з урахуванням роботи за кордоном 25 років 11 місяців 18 днів. Наявного стажу роботи є недостатньо для призначення пенсії за віком.

У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який необхідний позивачу для призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення за № 01 від 18.07.2025 року про відмову у призначенні пенсії.

За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 04.08.1982 по 04.10.1983 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 25.11.1985 року, оскільки дата видачі трудової книжки має велику різницю в часі з періодом роботи, а також з 25.11.1985 року по 04.08.2001 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 25.11.1985 року, оскільки даний запис завірений печаткою УССР, що не відповідає «Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів» від 18.10.1993 року № 643 та з 01.07.2000 року за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не прослідковується робота за вказаний період.

Водночас, на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 р. №401 та постанов КМУ від 04.06.1998 №794 та від 08.06.1998 № 832 персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998-2000 років. Починаючи з 01.07.2002 в нормах Закону України "Про пенсійне забезпечення"(чинний по 31.12.2003р.) обчислення пенсій здійснювалось із заробітку особи за період після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (п. З Постанови 794).

З урахуванням зазначених норм, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області зазначено, що для зарахування вищезазначених періодів трудової діяльності позивачу необхідно надати уточнюючі довідки про стаж роботи, заробітну плату та реорганізацію підприємства.

26 серпня 2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив на позов, у якому зазначає, що звернувшись до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, позивачем окрім інших документів було надано трудову книжку серії НОМЕР_1 від 25.11.1985. Розглянувши документи, відповідачем було встановлено, що дата заповнення не відповідає записам в трудовій книжці, а саме, дата видачі трудової книжки має велику різницю в часі з періодом роботи. Враховуючи зазначене, зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 04.08.1992 року по 04.10.1993 року у відповідності до записів трудової книжки правових підстав нема, оскільки відомості про трудову діяльність зазначені з порушенням вимог Інструкції №58.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 25.11.1985 року, запис про роботу 25.11.1985 по 04.08.2001 завірений печаткою УССР, що не відповідає «Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів» від 18.10.1993 року №643. Отже підстав для зарахування періоду роботи 25.11.1985 по 04.08.2001 до страхового стажу не має законних підстав. За періоди роботи з 01.07.2001 по 04.08.2001 відповідно до даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня сплата страхових внесків, у відповідача відсутні підстави для зарахування вищезазначених періодів до страхового стажу.

Таким чином, виходячи з вищезазначеного, дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні.

Враховуючи усе вищенаведене відповідач вважає, що він діяв на підставі та у межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно та розсудливо.

Обставини встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що 11.07.2025 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстроване в Мукачівському районі звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою, в якій він просив призначити йому пенсію за віком.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду в Запорізькій області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 18.07.2025 року №01.

Відповідно до даного рішення, до страхового стажу позивача не зараховано6

- період роботи з 04.08.1982 по 04.10.1983 по трудовій книжці НОМЕР_1 від 25.11.1985, оскільки дата видачі трудової книжки має велику різницю в часі з періодом роботи;

- період роботи з 25.11.1985 по 04.08.2001 рік по трудовій книжці НОМЕР_1 від 25.11.1985, оскільки даний запис завірений печаткою УССР, що не відповідає «Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів від 18.10.1993 року № 643 та з 01.07.2000 року за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не прослідковується робота за вказаний період.

Також відповідно до вказаного рішення встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 01 місяць 01 день. Для визначення права з урахуванням роботи за кордоном 25 років 11 місяців 18 днів. Вік ОСОБА_1 становить 60 років 00 місяців 02 дня.

Мотиви та норми права застосовані судом

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

За приписами статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Згідно із пунктом 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі Інструкція №58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.4 Інструкції №58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Судом встановлено, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 25.11.1985 року ОСОБА_1 працював у Воловецькому ДОФ «Бескид» в період з 04.08.1982 року по 04.10.1983, pоку, однак даний період не був врахований відповідачем до загального страхового стажу, оскільки дата видачі трудової книжки має велику різницю в часі з періодом роботи.

Суд зазначає, що у трудовій книжці вказані записи є послідовними, містять підпис відповідальної особи та печатки підприємств. Таким чином за вказаних обставин, можна чітко ідентифікувати посаду та підприємство на якому позивач працював.

Окрім цього, відповідачем 1 також не вказано жодних підстав, за яких таке оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.

Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для не зарахування оспорюваного періоду роботи позивача до його трудового стажу.

Суд зазначає, що, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 « Про трудові книжки працівників» № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Слід зазначити, що у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу чи розбіжностях у поданих документах, відповідач мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо від позивача, підприємства, а не відмовляти позивачу в призначенні пенсії.

Відтак, враховуючи вищезазначені обставини, на переконання суду, записи трудової книжки НОМЕР_1 від 25.11.1985 року відповідають періодам трудової діяльності позивача, а тому посилання на неможливість врахування періодів роботи з 04.08.1982 року по 04.10.1983, pоку оскільки дата видачі трудової книжки має велику різницю в часі з періодом роботи не є достатньою підставою для не врахування періоду трудової діяльності позивача до його стажу чи не врахування записів трудової книжки.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про необхідність зарахування періоду роботи позивача у Воловецькому ДОФ «Бескид» в період з 04.08.1982 року по 04.10.1983, pоку до його страхового стажу.

Щодо на зарахування до страхового стажу періоду роботи з 25.11.1985 по 04.08.2001 рік по трудовій книжці НОМЕР_1 від 25.11.1985, оскільки даний запис завірений печаткою УССР, що не відповідає «Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів від 18.10.1993 року № 643, суд зазначає наступне.

Як свідчать записи трудової книжки НОМЕР_1 від 25.11.1985 року позивач:

- 25.11.1985 прийнятий на роботу у Воловецький ДОФ «Бескид» на посаду шофера (запис №11);

- 04.08.2001 звільнений з Воловецького ДОФ «Бескид» за власним бажанням (запис №12);

Та обставина, що підприємства не змінили свою печатку новою після припинення СРСР, не робить документи, що засвідчені нею, недійсними.

З системного аналізу наведених вище норм слідує, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак засвідчення запису про звільнення відбитком печатки УРСР у трудовій книжці не може бути підставою для виключення певного періоду роботи зі страхового стажу позивача.

Обов`язок заміни печатки покладено на керівників підприємств, як і здійснення записів у трудовій книжці власником або уповноваженим ним органом покладено на останніх, а не на працівника, а отже відповідальність за неправильність вчиненого запису не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Окрім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивачки її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29.03.2019 у справі № 548/2056/16-а та від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.

Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Позивач як громадянка України, стаж якого підтверджений трудовою книжкою, що є основним документом, який підтверджує трудовий стаж, має право на відповідний соціальний захист з боку держави. При цьому держава в особі своїх органів не може відмовляти у виконанні своїх позитивних зобов`язань, в даному випадку у наданні соціального захисту з формальних підстав.

Згідно з пп. 2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Таким чином, законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

Отже, відповідачу слід врахувати, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачу надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства, та звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 березня 2018 у справі № 754/14898/15-а.

З огляду на викладене вище, період роботи позивача з 25.11.1985 року по 04.08.2001 року у Воловецькому ДОФ «Бескид» підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , однак неправомірно не зараховані пенсійним органом до страхового стажу позивача.

Зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18 липня 2025 року №01 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню на підставі пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України.

Щодо наступної позовної вимоги зобов`язального характеру про призначення пенсії, то суд враховує те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону від 09.07.2003 №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною 1 статті 26 Закону N 1058-IV встановлено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 09.07.2025 року виповнилося 60 років тому мінімально необхідний страховий стаж для призначення пенсії позивачу має становити 32 років.

Так, в оскаржуваному рішенні органами Пенсійного фонду України було підтверджено страховий стаж позивача в 24 роки 1 місяць 01 день.

При цьому, враховуючи, що в межах вирішення даного спору зарахуванню до страхового стажу позивача підлягає також і протиправно не врахований період роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 25.11.1985 року - з 04.08.1982 року по 04.10.1983 року та з 25.11.1985 року по 04.08.2001 року у Воловецькому ДОФ «Бескид» тому суд виходячи із простого математичного обрахунку шляхом додавання доходить висновку, що сумарний страховий стаж позивача в цьому випадку досягає необхідні 15 років.

Як зазначено у частині 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

В даному випадку враховуючи протиправність оскаржуваного рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії та беручи до уваги те, що призначення пенсії належить до виключної компетенції пенсійного органу, який і має здійснити відповідний повторний розрахунок страхового стажу позивача, суд дійшов висновку, що порушені права позивача необхідно захистити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , період роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 25.11.1985 року - з 04.08.1982 року по 04.10.1983 року та з 25.11.1985 року по 04.08.2001 року у Воловецькому ДОФ «Бескид», та повторно вирішити питання щодо призначення останньому пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону від 09.07.2003 №1058-IV.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з вимогами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень і дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у визначений судом спосіб.

Вирішуючи питання відносно розподілу судових витрат суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При цьому згідно частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1211,20 грн.

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1, яким безпосередньо приймалося оскаржуване рішення.

Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору. Адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень (тобто задоволена основна вимога немайнового характеру, яка підлягала оплаті судовим збором), тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується зі способом захисту порушених прав позивача.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158Б,м. Запоріжжя, Запорізька обл., Запорізький р-н, 69005, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №01 від 18.07.2025 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 25.11.1985 року - з 04.08.1982 року по 04.10.1983 року та з 25.11.1985 року по 04.08.2001 року у Воловецькому ДОФ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »,

та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 липня 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158Б,м. Запоріжжя, Запорізька обл., Запорізький р-н, 69005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б.Плеханова