Справа № 520/5767/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 р. Справа № 520/5767/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Українського державного університету залізничного транспорту на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Полях Н.А.) від 07.08.2025 по справі № 520/5767/25

за позовом Українського державного університету залізничного транспорту

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Український державний університет залізничного транспорту, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 26 грудня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2025 по справі № 520/5767/25 позовні вимоги залишено без задоволення.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду (постанови у справах № 805/2516/13-а, № 406/294/13-а, № 760/6097/16-а, № 805/3665/16-а) помилкова, але своєчасна сплата ЄСВ на невірний рахунок не утворює складу правопорушення та не є підставою для застосування штрафів і пені. Вказує, що позивачем кошти були сплачені у повному обсязі до настання граничного строку, але на інший рахунок. Вважає, що відповідно до ст. 9 Закону № 2464, обов`язок зі сплати внеску виконано належним чином, оскільки кошти надійшли до Державного бюджету України. Зазначає, що бюджет не зазнав жодних збитків, оскільки сума ЄСВ була своєчасно сплачена у повному обсязі. Зазначає, що в оскаржуваному рішенні ГУ ДПС № від 26.12.2024 зазначено, що прострочення сплати ЄСВ тривало з 21.02.2020 по 28.02.2020, проте у доданих до справи розрахунках пені зазначено 22 календарні дні, тобто до 13.03.2020, що явно суперечить вказаному періоду. Також вказує, що 12.03.2020 через електронний кабінет було виявлено помилковість сплати єдиного внеску не на рахунок, що відкритий для зарахування єдиного внеску, нарахованого на виплати, яких у позивача не проводиться. У зв`язку з цим, 12.03.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою № 09-ф, в якому просив зарахувати кошти єдиного внеску на відповідний рахунок. Вважає, що до Українського державного університету залізничного транспорту неправомірно застосовані штрафні санкції передбачені в рішенні № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 26.12.2024.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за реєстраційними даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України, в інтегрованій картці платника (ІКП) Українського державного університету залізничного транспорту () за кодом бюджетної класифікації 71010000 (єдиний внесок, нарахований роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за договорами ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності) станом на 20.02.2020 обліковувалась автоматично розрахована штрафна санкція за несвоєчасну сплату в сумі 334160,29 грн та пеня в сумі 36757,63 грн.

За січень 2020 року позивачем 19.02.2020 було подано звіт про суми нарахованої заробітної плати та нарахованого єдиного внеску, який був прийнятий відповідно до квитанції №2 та зареєстрований за № . Нарахування за цим звітом було відображено в ІКП за кодом бюджетної класифікації 71010000 із граничним строком сплати 20.02.2020 у сумі 1816445,76 грн.

Після вказаного строку утворилася недоїмка в сумі 1670801,47 грн, яка була фактично погашена лише 13.03.2020 шляхом перерахування відповідних сум за платіжними дорученнями № 529 від 12.03.2020 (1324,00 грн), № 544 від 12.03.2020 (338831,00 грн), № 544 від 12.03.2020 (968554,90 грн) та № 536 від 12.03.2020, з простроченням на 22 календарні дні.

Крім того, 12.03.2020 позивач звернувся із заявою про перерахування помилково сплачених коштів у сумі 3542326,05 грн, яка була виконана 18.03.2020 (на суму 3520694,18 грн) та 19.03.2020 (на суму 21631,87 грн) шляхом внутрішнього бюджетного переказу.

Також судом встановлено, що ГУ ДПС у Харківській області 26.12.2024 було прийнято рішення № 1 про застосування штрафних санкцій у розмірі 334160,29 грн та нарахування пені у розмірі 36757,63 грн за період з 20.02.2020 по 28.02.2020. Вказане рішення було надіслано позивачу рекомендованим листом 26.12.2024 та вручено 02.01.2025.

Не погодившись з рішення контролюючого органу про застосування штрафних санкцій та пені, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-V (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пп. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Контроль своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків, зборів, платежів входить до функцій контролюючих органів (підпункт 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абз. 1 ч. 8, п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Положеннями ч. ч. 5, 7 ст. 9 Закону № 2464-VI визначено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Пунктом 1 ч. 10 ст. 9 цього Закону також встановлено, що днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч. 11 ст. 9 Закону № 2464-VI).

Відповідно до ч. 10, п. 2 ч. 11 ст. 25 вказаного Закону, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Норма щодо своєчасності сплати єдиного внеску передбачена також Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449).

Так, в розділі IV пункту 2 Інструкції № 449 визначено, що сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку платника у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки фіскальних органів, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України, та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України, при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

За змістом ст. 45 Бюджетного кодексу України, органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до державного бюджету податків і зборів та інших доходів відповідно до законодавства.

Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Крім цього, пунктом 22. 4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Отже, згідно з наведеними нормами чинного законодавства України, своєчасна сплата єдиного внеску - це внесення платниками відповідних сум єдиного внеску на рахунки фіскальних органів, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування.

Як вказує відповідач, за реєстраційними даними інформаційно-комунікаційної системи (далі ІКС) ДПС України в інтегрованій картці платника (далі - ІКП) Український державний університет залізничного транспорту () за кодом бюджетної класифікації 71010000 (єдиний внесок, нарахований роботодавцем на суми: заробітної плати, винагороди за договорами ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності) станом на 20.02.2020 обліковувалась автоматично розрахована штрафна санкція за несвоєчасну сплату в сумі 334160,29 грн та пеня в сумі 36757,63 грн.

За січень 2020 року Український державний університет залізничного транспорту 19.02.2020 надано Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до квитанції № 2 пакет прийнято та присвоєно реєстраційний номер .

Нарахування відповідно до вищевказаного Звіту експортовані до ІКП Український державний університет залізничного транспорту за кодом бюджетної класифікації 71010000 по строку 20.02.2020 у сумі 1816445,76 грн, після чого виникла недоїмка в сумі 1670801,47 грн.

Зазначену суму заборгованості фактично погашено платником 13.03.2020 в результаті сплати 1670801,47 гривень (відповідно до платiжних доручень № 529 вiд 12.03.2020 на суму 1324 грн, № 544 вiд 12.03.2020 на суму 338831,00 грн, № 544 вiд 12.03.2020 на суму 968554,90 грн, № 536 вiд 12.03.2020) з терміном прострочення 22 дні.

Також відповідач зазначив, що 12.03.2020 позивач звернувся з заявою про перерахування помилково сплачених коштів в сумі 3542326,05 грн. і цю заяву виконано 18.03.2020 на суму 3520694,18 грн та 19.03.2020 на суму 21631,87 грн, за рахунок перерахування коштiв з одного бюджетного рахунку на інший.

В свою чергу, позивач посилається на те, що ГУ ДПС у Харківській області повинно було бути списано за грудень 2019 року грошові кошти на оплату ЄСВ у сумі 2105574,12 грн., в той час як університетом було перераховано більшу суму авансом, яка складає 2251218,41 грн. Залишок за після сплати за грудень 2020 склав 145644,29 грн.

За січень 2020 позивачем авансом перераховано кошти не на той рахунок у розмірі 1782391,99 грн, а податковий орган згідно звітів за січень 2020 повинен був списати 1816445,76 грн.

За лютий 2020 року університетом було перераховано кошти не на той рахунок у розмірі 1759934,06 грн.

Наведене свідчить про те, що за січень та лютий 2020 позивачем перераховувалися кошти на оплату ЄСВ у загальному розмірі 3542326,05 грн (1782391,99 грн + 1759934,06 грн), але ці кошти були перераховані не на той рахунок. При цьому, сам факт перерахування коштів не на той рахунок відповідач не заперечує і грошові кошти саме в цій сумі були перераховані контролюючим органом з одного бюджетного рахунку на інший, на підставі поданої позивачем заяви від 12.03.2020 про перерахування помилково сплачених коштів.

Отже, встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що позивачем вчинялися дії щодо своєчасного перерахування коштів на оплату ЄСВ, але така оплата помилково здійснювалася на іншій бюджетний рахунок.

Надаючи оцінку цим обставинам, колегія суддів зазначає, що фактично загальна сума ЄСВ, що належала до сплати позивачем у вказаний період сплачена повністю, але за невірним рахунком, а розбіжність виникла у зв`язку із неправильним спрямуванням призначення платежів ЄСВ.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що штрафні санкції застосовуються у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, а не у випадку помилково сплачених сум єдиного внеску на невідповідний рахунок. Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть слугувати підставою для застосування штрафів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 821/1897/17, від 25.03.2019 у справі № 823/567/17, від 10.04.2020 у справі № 821/844/17 та від 13.01.2021 у справі № 820/5282/17.

На підставі наведених вище обставин колегія суддів відхиляє доводи контролюючого органу про те, що позивачем було несвоєчасно здійснено сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного соціального внеску, оскільки допущена платником технічна помилка, внаслідок якої кошти помилково були перераховані на інший розрахунковий рахунок, у такому випадку, не може слугувати підставою для застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління ДПС у Харківській області № від 26 грудня 2024 року про застосування до Українського державного університету залізничного транспорту штрафних санкцій в сумі 334160,29 грн та нарахування пені в сумі 36757,63 грн за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску є протиправним та підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції не було враховано наведених вище обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Українського державного університету залізничного транспорту задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2025 по справі № 520/5767/25 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги Українського державного університету залізничного транспорту задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області № від 26 грудня 2024 року про застосування до Українського державного університету залізничного транспорту штрафних санкцій в сумі 334160,29 грн та нарахування пені в сумі 36757,63 грн за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області () на користь Українського державного університету залізничного транспорту () судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 6661,60 грн (шість тисяч шістсот шістдесят одна гривня) 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов