Справа № 320/18299/25
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року м.Київ № 320/18299/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Лисенко В.І., розглянувши в електронній формі у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної служби геології та надр України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" звернулась Державна служба геології та надр України з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від 22 листопада 2024 про накладення штрафу у виконавчому проваджені № 76434469.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що чинним законодавством України передбачено застосування штрафних санкцій до боржника виключно за умови неповажності невиконання вимог, викладених у постанові про відкриття виконавчого провадження. На переконання позивача рішення у справі №480/7252/23 про зобов`язання Держгеонадра видати ТОВ "Токарівський пісок" спеціальний дозвіл на користування надрами з метою видобування піску в межах Східної ділянки Токарівського-2 родовища в Сумському районі Сумської області, ним виконується. Зокрема, позивачем відповідно до наказу Держгеонадр від 28.08.2024 №390 прийнято рішення надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Токарівський пісок» спеціальний дозвіл на користування надрами без проведення аукціону з метою видобування корисних копалин піску Східної ділянки Токарівського-2 родовища, розташованого у Сумській області. Проте, стягувач ТОВ «Токарівський пісок» не надало до Держгеонадра Угоду про умови користування надрами з додатками, підписану представником ТОВ «Токарівський пісок» та не сплатило збір за надання Дозволу. Позивач стверджує, що з урахуванням вищеприведених обставин, постанова від 22 листопада 2024 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Рагімова А.Н. про накладення штрафу у виконавчому проваджені №76434469 підлягає скасуванню.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено судове засідання у справі.

Протокольною ухвалою суду вирішено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає про те, що рішенням суду, яке підлягає виконанню в рамках виконавчого провадження № 76434469, зобов`язано Держгеонадру видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Токарівський пісок» спеціальний дозвіл на користування надрами без будь-яких умов. Таким чином, зазначені боржником підстави не є поважними причинами невиконання вимог виконавчого документа №480/7252/23, виданого 24.09.2024 Сумським окружним адміністративним судом. Вказані вище обставини, на думку відповідача, свідчать про те, що існують ознаки свідомого невиконання рішення суду, яке набрало законної сили та підлягає виконанню.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження ВП№ 76434469 з виконання виконавчого листа №480/7252/23, виданого 24.09.2024 Сумським окружним адміністративним судом про зобов`язання Державну службу геології та надр України () видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Токарівський пісок» () спеціальний дозвіл на користування надрами з метою видобування піску в межах Східної ділянки Токарівського-2 родовища в Сумському районі Сумської області.

Державним виконавцем Відділу 01.11.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Позивач (як боржник) листом від 04.11.2024 №4294/03-3/2-24 повідомив, що відповідно до наказу Держгеонадр від 28.08.2024 №390 прийнято рішення надати Товариству з обмеженою відповідальністю Токарівський пісок спеціальний дозвіл на користування надрами без проведення аукціону з метою видобування корисних копалин піску Східної ділянки Токарівського-2 родовища, розташованого у Сумській області, на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.11.2023, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі №480/7252/23. Держгеонадра листом від 17.09.2024 №5838/07/2-24 повідомило Товариство про прийняте рішення, надіслало для підписання ТОВ Токарівський пісок Угоду про умови користування надрами та повідомило про необхідність сплати збору за надання Дозволу. Зазначив, що станом на 04.11.2024, у порушення норм ст.28, 34 Кодексу України про надра, ТОВ Токарівський пісок не надало до Держгеонадра Угоду про умови користування надрами з додатками, підписану представником ТОВ Токарівський пісок та не сплатило збір за надання Дозволу, вказує, що стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Вважаючи вказані у листі позивача підстави невиконання рішення суду неповажними постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Рагімова А.Н. від 22.11.2024 накладено на позивача штраф у розмірі 5100 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

При цьому, порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений статтею 63 Закону №1404-VIII.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

При цьому, частиною шостою статті 26 цього Закону передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною другою статті 63 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Аналіз наведених норм свідчить, що державний виконавець наділений правом накладення на боржника штрафу у разі невиконання боржником рішення суду виключно за відсутності поважних причин для такого невиконання.

Суд зазначає, що за своєю природою штраф - це міра адміністративної відповідальності. Штрафи представляють собою грошові стягнення, тобто є обтяженням майнового характеру для учасників виконавчого провадження. При цьому, штрафи можуть накладатися лише за винні дії чи бездіяльність.

Також суд звертає увагу на те, що визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником, та які не залежали від його волевиявлення.

Між тим, судом встановлено, що виконавчим документом №480/7252/23 зобов`язано позивача видати Товариству з обмеженою відповідальністю Токарівський пісок (код ЄДРПОУ 38867637) спеціальний дозвіл на користування надрами з метою видобування піску в межах Східної ділянки Токарівського-2 родовища в Сумському районі Сумської області.

Зі змісту листа від 04.11.2024 №4294/03-3/2-24 вбачається, що позивачем прийнято рішення про надання спеціального дозволу, однак сам спеціальний дозвіл на користування надрами з метою видобування піску в межах Східної ділянки Токарівського-2 родовища в Сумському районі Сумської області не виданий.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач стверджує, що стягувач нібито перешкоджає проведенню виконавчих дій, оскільки не надає до Держгеонадра Угоду про умови користування надрами з додатками, підписану представником ТОВ Токарівський пісок, та не сплачує збір за надання Дозволу.

Отже, на думку позивача до моменту поки ТОВ Токарівський пісок не подасть до Держгеонадр належним чином оформлену Угоду та підтвердження сплати судового збору, правових підстав для видання дозволу не існує. Лише після виконання зазначених умов можливе офіційне оформлення та видача відповідного дозволу.

Між тим, у матеріалах виконавчого провадження № 76434469 наявний лист стягувача від 01.07.2024 № 01-07/1, у якому останній зазначає, що збір за надання спеціального дозволу сплачений згідно платіжної інструкції від 05.09.2019 № 204.

Заперечень з приводу таких пояснень стягувача позивачем не надавались.

Відтак, доводи позивача про несплату збору за надання спеціального дозволу суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Крім того, позивач зазначає, що стягувачем не надано Угоди про умови користування надрами з додатками, підписану представником ТОВ Токарівський пісок.

Проте, суд зазначає, що жодним нормативно правовим актом не передбачено, що умовою надання спеціального дозволу на користування надрами є надання стягувачем Угоди про умови користування надрами з додатками.

Перелік необхідних документів для надання дозволу, визначений статтею 16-3 Кодексу України про надра.

Згідно зі статтею 9 Кодексу України про надра, на яку і посилається позивач у позові, спеціальний дозвіл на користування надрами, угода про умови користування надрам та додатки до неї підлягають внесенню до Державного реєстру спеціальних дозволів на користування надрами не пізніше п`яти робочих днів після підписання заявником відповідної угоди та за умови сплати ним плати (збору), якщо таку плату (збір) встановлено статтями 28, 34 або статтею 39 цього Кодексу.

Однак із зазначеної норми, зовсім не вбачається, що угода про умови користування надрами повинна бути укладена ще до надання спеціального дозволу.

Крім того, рішенням суду, яке підлягає виконанню в рамках виконавчого провадження №76434469, зобов`язано Держгеонадру видати Товариству з обмеженою відповідальністю Токарівський пісок спеціальний дозвіл на користування надрами без будь-яких умов.

Таким чином, зазначені позивачем підстави не є поважними причинами невиконання вимог виконавчого документа №480/7252/23, виданого 24.09.2024 Сумським окружним адміністративним судом. Вказані вище обставини свідчать про те, що на час винесення спірної постанови існували ознаки невиконання рішення суду, яке набрало законної сили та підлягало виконанню.

Зважаючи на те що, рішення суду не було виконано, причини, на які посилався позивач, державним виконавцем визнались не поважними, тому державним виконавцем правомірно 22.11.2024 винесено постанову №76434469 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що постанова про накладення штрафу від 22.11.2024 № 76434469 прийнята правомірно.

Крім того, суд звертає увагу на те, що постановою Верховного Суду від 13.01.2025 у справі №480/7252/23 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Токарівський пісок до Державної служби геології та надр України про зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ураховуючи викладене, керуючись вимогами п.5 частини першої статті 39, статтею 40 Закону, 27.01.2025 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №76434469.

Виконавче провадження щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абз. 2 ч. 1 ст. 40 Закону).

При цьому штраф у сумі 5100 грн згідно з постановою про накладення штрафу від 22.11.2024 №76434469, позивачем добровільно не сплачувався, зазначена постанова для примусового виконання не направлялась.

Отже, спірна постанова не створює для позивача жодних правових наслідків, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У силу приписів частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Лисенко В.І.