Справа № 120/10607/25
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 листопада 2025 р. Справа № 120/10607/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовом звернулася ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) до Управління соціального захисту населення Гайсинського районної державної адміністрації (далі - управління соцзахисту населення Гайсинської райдержадміністрації, відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Гайсинського районної державної адміністрації Вінницької області, викладену в листі №09-07/1501 від 17.06.2025 в наданні ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни і видачі посвідчення члена сім`ї загиблого;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області, відповідно до пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни) і видати Посвідчення члена сім`ї загиблого.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що є вдовою інваліда війни І групи, учасника ліквідації наслідків ЧАЕС 1 . Проте у відповідь на звернення щодо отримання посвідчення для сімей загиблих ветеранів війни, відповідно до статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідачем було протиправно відмовлено у видачі такого. Позивачка вказує, що її чоловік був ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, який виконував обов`язки військової служби у зоні відчуження, ліквідуючи наслідки аварії на ЧАЕС. Оскільки ОСОБА_2 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, отримав захворювання, яке призвело до інвалідності ІІІ групи та смерті останнього, тому позивачка має право на отримання посвідчення для сімей загиблих ветеранів війни.

Ухвалою суду від 04.08.2025 р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19.08.2025 р. відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та зазначив, що ОСОБА_2 мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни та помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, тобто не внаслідок обставин, передбачених абзацом 2 пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що зумовлює відсутність у позивачки права на отримання посвідчення члена сім`ї загиблого згідно з пунктом 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 01.02.1986 р..

ОСОБА_2 мав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням від 13.04.2023 серії НОМЕР_3 .

Також відповідно посвідчення серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 встановлено статус особою з інвалідністю І Б групи та право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 24.07.2024.

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 21.10.2024 р. захворювання , що призвело до смерті ОСОБА_2 пов`язано з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

27.05.2025 р. позивачка звернулася до відповідача із заявою, в якій просила надати їй статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

За наслідком розгляду даного звернення управління листом №09-07/1501 від 17.06.2025 р. відмовило у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни за відсутності законних на те підстав.

Не погодившись із такою відмовою, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин" (далі - Закон №3551-XІІ).

Статтею 4 Закону №3551-XІІ визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 7 Закону №3551-XІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно абзацу 1 пункту 1 статті 10 Закону Закону №3551-XІІ чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Абзацом 16 пнкту 1 статті 10 Закону Закону №3551-XІІ до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Статтею 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців *, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приміткою до ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

У період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VІІ "Про загальний військовий обов`язок".

Разом з тим, відповідно до статей 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.

За правилами статей 7-9 цього Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.

Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", який набрав чинності з 12.05.1992.

Відповідно до частини 9 статті 1 цього Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави. Усі військовослужбовці мають відповідні військові звання, користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод, виконують обов`язки громадян України, передбачені Конституцією України.

Частиною першої статті 16 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 № 1934-ХІІ, держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників ЗС України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Зазначене вище кореспондується зі статтею 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно з якою до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.

Отже, громадяни із числа військовослужбовців у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Надаючи оцінку правомірності відмови у видачі позивачці посвідчення члена сім`ї загиблого, суд заужває, що у матеріалах справи містяться документи, які підтверджують, що смерть ОСОБА_2 (захворювання, що спричинило смерть) пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Вказана обставина є істотною, оскільки у протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на ЧАЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.06.2018 року у справі № 377/797/17 та від 31.01.2019 року у справі № 368/1131/17.

Як зазначалось вище згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 21.10.2024 р. захворювання , що призвело до смерті ОСОБА_2 пов`язано з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Також ОСОБА_2 за життя встановлено статус особою з інвалідністю І -Б групи та право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни , що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 .

Відтак, Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" поширюється і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, пов`язаних з ліквідацією наслідків на Чорнобильській АЕС, які є ветеранами війни відповідно до ст. 7 Закону №3551-XІІ.

Відповідно до статті 10 Закону №3551-XІІ до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Оскільки позивачка є дружиною померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС - ОСОБА_2 , відповідно вона має право на встановлення їй статусу члена сім`ї померлого ветерана війни.

З огляду на викладене, в ході розгляду справи підтверджено факт наявності підстав для встановлення позивачеві статусу члена сім`ї загиблого та надання відповідного посвідчення наявні всі підстави, виконані всі умови, визначені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відтак, суд вважає, що відповідач неправомірно відмовив у встановленні позивачу такого статусу, оскільки позивач, як член сім`ї померлого ветерана війни, має право на отримання відповідного посвідчення та слід зобов`язати надати статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни) і видати Посвідчення члена сім`ї загиблого.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів , суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 1211,20 грн. судового збору підлягають відшкодуванню повністю.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Гайсинського районної державної адміністрації викладену в листі №09-07/1501 від 17.06.2025 в наданні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни і видачі Посвідчення члена сім`ї загиблого.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Гайсинського районної державної адміністрації відповідно до пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" надати ОСОБА_1 статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни) і видати Посвідчення члена сім`ї загиблого.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Гайсинського районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі у сумі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ін НОМЕР_1 )

Відповідач: Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації (вул. 1-го Травня, 40, м. Гайсин, Вінницька область, )

Повний текст рішення сформовано 26.11.25 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна