Справа № 320/37152/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року м. Київ № 320/37152/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач), в якому просить суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог):

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 67% від відповідних сум грошового забезпечення на 62% від відповідних сум грошового забезпечення та обмеження пенсії максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01 січня 2007 року, виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії 67% сум відповідного грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат, без обмеження пенсії максимальним розміром.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що відповідачем в порушення діючого пенсійного законодавства, протягом тривалого часу (з 01.01.2007 року), з вини пенсійного органу (відповідача) нарахування пенсії, її перерахунок та виплата проводиться виходячи не із розміру 55% відповідних сум грошового забезпечення, як це передбачено звільненим у відставку за віком та 3% відповідних сум грошового забезпечення за кожний рік вислуги понад 20 років, що складає у позивача 67% відповідних сум грошового забезпечення за 24 роки вислуги, а лише - 62% (-5%) відповідних сум грошового забезпечення.

Як вказує позивач, протягом вказаного періоду відповідач самостійно та протиправно зменшив позивачу розмір відсотку відповідних сум грошового забезпечення з 67%, який був встановлений ДПА України за рішенням суду, що підтверджується матеріалами пенсійної справи позивача, до 62%. Зазначене підтверджується наявними у відповідача матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 №ІЧ/А 2753 ДПА та копіями нарахувань та перерахунків пенсії, що здійснювались відповідачем у період з 01.01.2007 року по теперішній час, які залучені до позовної заяви. Відповідач при здійсненні перерахунку пенсії позивачу у період з 01.01.2007 року по теперішній час враховував лише 62% відповідних сум грошового забезпечення замість 67%, як це передбачено діючим пенсійним законодавством для позивача, у тому числі за рішеннями суду.

Також вказує, відповідач при перерахунку пенсії протиправно обмежив розмір пенсії максимальним розміром.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 відкрито провадження у справі, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ст. ст. 257-262 КАС України без повідомлення (виклику) учасників справи.

15 січня 2025 року від відповідача надійшли завірені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

13 лютого 2025 року від відповідача надійшли завірені копії матеріали листування з позивачем.

У встановлений судом строк, відповідачем відзиву на позов не подано.

Згідно частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідач по справі своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, з метою додержання розумного строку розгляду справи, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Судом встановлено, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2006 у справі №2-594/1 зобов`язано Державну податкову адміністрацію України перерахувати ОСОБА_1 пенсію, виходячи з розміру 55% відповідних сум грошового забезпечення та 3% відсотків відповідних сум грошового забезпечення за кожен рік вислуги понад 20 років.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.04.2006 постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.006 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.10.2008 постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28.04.2006 залишено без змін.

На виконання рішень Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.06 та Апеляційного суду м. Києва від 28.04.06 Державною податковою адміністрацією України видано наказ від 06.06.06 №560-о, яким внесено зміни до наказу ДПА України від 23.09.05 №1702-о в частині підстав звільнення ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, позивачу проведених перерахунок раніше призначеної пенсії з 01.07.06 року, про що повідомлено позивача листом від 19.07.2006 №3918/С/10-2214/3283 (а.с.20).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.07.2006 суд ухвалив роз`яснити постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2006 наступним шляхом: зобов`язати Державну податкову адміністрацію України перерахувати ОСОБА_1 пенсію, виходячи з розміру 55% відповідних сум грошового забезпечення та 3% відсотків відповідних сум грошового забезпечення за кожен рік вислуги понад 20 років з моменту його звільнення, тобто з 30.09.2005.

Листом від 26.06.2024 №26126-23937/С-02/8-2600/24 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві проінформувало позивача, згідно статті 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» органи Пенсійного фонду України виконують функції з призначення і виплати пенсій особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону, починаючи з 01.01.2007.

Податкова адміністрація на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» №1522 від 02.11.2006 передала до Головного управління пенсійні справи колишніх військовослужбовців, у тому числі і пенсійну справу позивача.

Виплату пенсії було продовжено Головним управлінням з 01.01.2007 в розмірі, обчисленому Податковою адміністрацією із розрахунку 62% відповідних сум грошового забезпечення за 24 роки вислуги.

Не погоджуючись із діями відповідача, щодо зменшення відсотка грошового забезпечення основного розміру пенсії, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.

Пунктом "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу/ передбачалося, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2006 у справі №2-594/1 зобов`язано Державну податкову адміністрацію України змінити підставу звільнення ОСОБА_1 , вказану в наказі від 23.09.2005 №1702-О на пункт 65 підпункту «а» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ УРСР», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УО+РСР від 29.07.1991 №114 у відставку за віком, зобов`язано Державну податкову адміністрацію України перерахувати ОСОБА_1 пенсію, виходячи з розміру 55% відповідних сум грошового забезпечення та 3% відсотків відповідних сум грошового забезпечення за кожен рік вислуги понад 20 років.

Як зазначалося, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.07.2006 суд ухвалив роз`яснити постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2006 наступним шляхом: зобов`язати Державну податкову адміністрацію України перерахувати ОСОБА_1 пенсію, виходячи з розміру 55% відповідних сум грошового забезпечення та 3% відсотків відповідних сум грошового забезпечення за кожен рік вислуги понад 20 років з моменту його звільнення, тобто з 30.09.2005.

Згідно з наказом Державною податкової адміністрації України від 23.09.2005 №1702-о вислуга позивача станом на день звільнення складає 24 роки 04 місяця 04 дні.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Практика Європейського суду з прав людини, викладена, зокрема, у рішеннях по справах Совтрансавто Холдінг проти України та Україна-Тюмень проти України, засвідчує, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів. Отже, викладені у наведених постановах адміністративних судів висновки в обов`язковому порядку повинні братися до уваги при вирішенні даного спору.

Отже враховуючи встановлені обставини, з огляду на те, що вислуга років позивача на день звільнення складає 24 роки 04 місяця 04 дні, рішенням суду, що набрало законної сили, зобов`язано Державну податкову адміністрацію України перерахувати ОСОБА_1 пенсію, виходячи з розміру 55% відповідних сум грошового забезпечення та 3% відсотків відповідних сум грошового забезпечення за кожен рік вислуги понад 20 років з моменту його звільнення, тобто з 30.09.2005, відтак, позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років у розмірі 67% відповідних сум грошового забезпечення (55% + 12 % (4 роки понад 20 рокі вислуги*3%), і , як встановлено в рішенні суду, перерахунок пенсії у вказаному розміру зобов`язано провести з 30.09.2005.

У той же час, відповідно до статті 10 Закону №2262 та постанови Кабінету Міністрів України від 2 листопада 2006 року № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» з 01.01.2007 року на органи Пенсійного фонду України покладені функції з призначення (перерахунку) і виплати пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону №2262.

З 01.01.2007 року після передачі повноважень від Державної податкової адміністрації України по призначенню і виплаті пенсій, позивач перебуває на обліку та отримує пенсію у Головному управлінні ПФУ в місті Києві.

Проте, з огляду на матеріали справи, основний розмір пенсії позивачу станом на 2007 рік встановлено у розмірі 62% грошового забезпеченні за 24 роки вислуги.

Розглядаючи дану справу, судом встановлено таке.

Листом від 23.09.2024 №40087-48396/С-03/8-2800/24 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що було переглянуто матеріали пенсійної справи та обчислено пенсію в розмірі 67 % суми грошового забезпечення.

Листом від 15.10.024 №40193-39081/С-02/8-2600/24 проінформовано, що виплата пенсії здійснюється з її обмеженням максимальним розміром відповідно до статті 43 Закону №2262.

Листом від 23.10.2024 №41237-40347/С-02/8-2600/24 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, Головним управлінням проведено перевірку матеріалів пенсійної справи та пенсію за період з лютого 2008 по вересень 2024 обчислено в розмірі 67 % суми грошового забезпечення. Кошти по перерахунку за зазначений період в загальній сумі 91552.77 грн. нараховані та виплата даних коштів буде проведена в найближчий виплатний період.

Відповідно до наведеного розрахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , наведеного відповідачем, пенсі призначена (обчислена) з 01.10.2005. Розмір пенсії 67% грошового забезпечення (вислуга років 24). Підсумок пенсії (з надбавками) 23671,94 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії 23610,00 грн.

Вирішуючи питання про застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у часі, суд враховує, що за правилом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, проте норма пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи дозволяє застосувати до пенсіонерів, яким пенсія призначена до 01 жовтня 2011 року, норму, яка діяла до цієї дати.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.06.2018 у справі №583/2264/17 зазначив, що при перерахунку пенсії відсотковий розмір грошового забезпечення, з якої призначається пенсія, визначається з урахуванням вислуги років. При цьому застосуванню підлягає норма закону у редакції, яка була чинною на час призначення пенсії.

Даний висновок стосується практичного застосування положень частини другої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а тому враховується судом під час розгляду даної справи.

Враховуючи, що на момент звільнення вислуга років позивача становила 24 роки 04 місяця 04 дні, що не заперечується сторонами, отже при перерахунку пенсії відсотковий розмір грошового забезпечення, з якої призначається пенсія повинен становити 67 %, при цьому, з листа Головного управління Пенсійного фонду України від 23.10.2024 №41237-40347/С-02/8-2600/24 судом встановлено, відповідачем проведено перевірку пенсійної справи позивача та встановлено розмір пенсії з розрахунку 67% сум грошового забезпечення, отже вказаний відсоток визнається відповідачем.

Проте, перевіривши у 2024 році матеріали пенсійної справи та встановивши належний розмір відсотка від суми грошового забезпечення, який застосовується при обчислення пенсії за вислугу років, відповідач здійснив належний перерахунок пенсії з лютого 2008 року.

Суд акцентує, відсоткове співвідношення, установлене ст.13 Закону №2262-XII, вже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії.

Суд враховує встановлений судовими рішеннями факт того, що пенсія за вислугу років ОСОБА_1 підлягає перерахунку виходячи з розміру 55% відповідних сум грошового забезпечення та 3% відсотків відповідних сум грошового забезпечення за кожен рік вислуги понад 20 років з моменту його звільнення, тобто з 30.09.2005.

Основний розмір пенсії на дату передачі матеріалів пенсійної справи позивача до органів Пенсійного фонду України повинен був становити 67% грошового забезпечення.

З огляду на встановлені обставини у своїй сукупності, пенсія позивача підлягає перерахунку у розмірі 67% сум грошового забезпечення саме з 01.01.2007 з часу передачі повноважень з пенсійного забезпечення до управління Пенсійного фонду України.

Щодо позовних вимог в частині обмеження пенсії максимальним розміром.

Згідно з частинами першою, третьою статті 43 Закону № 2262-XII у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 848-VIII від 24.12.2015 частину п`яту статті 43 доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VІІІ від 06.12.2016, який опублікований в газеті «Голос України» 27.12.2016 та відповідно до Прикінцевих положень набрав чинності з 01.01.2017, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Згідно зі ст. 2 Закону № 3668-VI (із змінами та доповненнями) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Податкового кодексу України, Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011.

Водночас, вказаним Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення КС України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Конституційний України у вказаному рішенні виходив з того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, є пріоритетними та мають безумовний характер.

Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII, з урахуванням рішення КС України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 08.09.2022 у справі № 380/6429/20 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування апеляційним судом при вирішенні цієї справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI, внаслідок чого обмежено розмір його пенсії 10-ма прожитковими мінімумами.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019 у зразковій справі № 822/524/18 Великою Палатою Верховного Суду з посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Тому обмеження максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-XII, є протиправним.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В той же час, зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, передбачений пункту 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в наступній редакції:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення ОСОБА_1 встановленого розміру пенсії з 67% до 62% грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві за період з 01 січня 2007 року: встановити, провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років виходячи з розрахунку - 67% відповідного грошового забезпечення, без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в сумі 1211,20 грн, який в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення ОСОБА_1 встановленого розміру пенсії з 67% до 62% грошового забезпечення.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві за період з 01 січня 2007 року: встановити, провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років виходячи з розрахунку - 67% відповідного грошового забезпечення, без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.