Справа № 521/18056/25
Суддя: Ганошенко С. А.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження № 2-а/521/219/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ганошенка С.А.,

за участі секретаря судового засідання Присяжнюка О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: адміністратор відділу реєстрації та паспортизації міжрайонного управління реєстрації та паспортизації Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради Масленникова Ганна Валеріївна про скасування постанови про адміністративне правопорушення № П4-4029-2025 від 03.10.2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

До Хаджибейського районного суду м. Одеси 14 жовтня 2025 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (далі - Департамент), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача: адміністратор відділу реєстрації та паспортизації міжрайонного управління реєстрації та паспортизації Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради Масленникова Ганна Валеріївна про скасування постанови про адміністративне правопорушення № П4-4029-2025 від 03 жовтня 2025 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , є студентом 1 курсу Одеського національного політехнічного університету, у зв`язку з необхідністю впорядкувати військово-облікові документи, необхідні йому для подальшого навчання у навчальному закладі, звернувся 03 жовтня 2025 року до Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради (далі - ЦНАП ОМР) за адресою: вул. Дальницька, буд. 2, м. Одеса за отриманням витягу про місце проживання, де йому повідомили про можливість надання такої послуги.

При цьому позивач зазначає, що адміністратор ЦНАП ОМР попросила в нього паспорт громадянина України і дала на заповнення бланк, після заповнення якого адміністратор повернулась з паперами, які надала йому на підпис. Папери позивач підписав, розраховуючи, що це папери які стосуються процедури отримання ним необхідного витягу. Після зазначеного адміністратор Департаменту повідомила йому про неможливість надання запитуваної ним послуги, отримання витягу щодо реєстрації місця проживання, і додатково повідомила про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у зв`язку з відсутністю реєстрації місця проживання.

Позивач вважає, що відносно нього протиправно, безпідставно, бездоказово була винесена постанова про адміністративне правопорушення №П4-4029-2025 від 03 жовтня 2025 року, яку він оскаржує.

Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Запропоновано відповідачеві, з урахуванням особливостей розгляду справ даної категорії, визначених ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на адміністративний позов разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову.

На адресу суду 03 листопада 2025 року від Департаменту надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування заперечень Департамент посилається на те, що позивачем невірно викладені обставини справи, що за отриманням адміністративної послуги з видачі витягу з реєстру територіальної громади позивач звертався 08 серпня 2025 року, в результаті чого ним було отримано зазначений витяг від 08 серпня 2025 року із відміткою Відомості відсутні, а не як він зазначає 03 жовтня 2025 року. Натомість, Департамент зазначає, що позивач 03 жовтня 2025 року за попереднім записом до адміністратора вже повторно звернувся до Департаменту за отриманням адміністративної послуги з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , під час отримання якої було виявлено факт проживання позивача без реєстрації місця проживання та складено протокол про адміністративне правопорушення № П1-4029-2025 від 03 жовтня 2025 року та винесено постанову про адміністративне правопорушення № П4-4029-2025 від 03 жовтня 2025 року у вигляді попередження.

10 листопада 2025 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив від 05 листопада 2025 року, в якій позивач заперечував доводи Департаменту та підтримував позовні вимоги, заявлені раніше, в повному обсязі.

Судове засідання призначене на 12 листопада 2025 року було перенесено на іншу дату у зв`язку з надходженням заяви від представника відповідача - Дуднік Вікторії Сергіївни про необхідність ознайомлення з відповіддю на відзив та необхідністю написання заперечення на відповідь на відзив.

У судове засідання 21 листопада 2025 року з`явились: позивач - ОСОБА_1 , який просив суд задовольнити позов, з підстав викладених у ньому, представник відповідача - Дуднік Вікторія Сергіївна, яка заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , адміністратор відділу реєстрації та паспортизації міжрайонного управління реєстрації та паспортизації Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, у судове засідання 21 листопада 2025 року не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлялась належним чином та своєчасно.

Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами та надавши юридичну оцінку правам та обов`язкам сторін в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.

ОСОБА_1 08 серпня 2025 року звернувся до Департаменту за отриманням адміністративної послуги з видачі витягу з реєстру територіальної громади, в результаті чого позивачем було отримано зазначений витяг від 08 серпня 2025 року із відміткою Відомості відсутні у графі Адреса місця проживання. Отримання зазначеного витягу позивачем підтверджується його власноручним підписом на описі вхідного пакету документів на отримання адміністративної послуги.

Після отримання Витягу із реєстру територіальної громади, позивач 03 жовтня 2025 року звернувся до Департаменту за отриманням адміністративної послуги з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить надана суду копія відповідної заяви.

За результатом розгляду поданих ОСОБА_1 документів адміністратор Департаменту виявила факт проживання позивача без реєстрації місця проживання, що є адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 197 КУпАП та, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, склала протокол про адміністративне правопорушення № П1-4029-2025 від 03 жовтня 2025 року та винесла постанову про адміністративне правопорушення № П4-4029-2025 від 03 жовтня 2025 року у вигляді попередження.

Отже, підставою складення протоколу про адміністративне правопорушення № П1-4029-2025 від 03 жовтня 2025 року та винесення постанови про адміністративне правопорушення № П4-4029-2025 від 03 жовтня 2025 року стало проживання позивача без реєстрації місця проживання.

Проживання позивача без реєстрації місця проживання строком більше, ніж визначено чинними законодавством України, підтверджується інформацією з Реєстру територіальної громади м. Одеси, який ведеться Департаментом, як органом реєстрації місця проживання на території м. Одеси, в електронній формі.

Не беруться до уваги судом аргументи позивача щодо встановлення його проживання без реєстрації з паспорта у формі ID-картки, в якому не зазначено зареєстроване місце проживання, оскільки хоча сама ID-картка не містить зазначення адреси, інформація про реєстрацію вноситься до безконтактного електронного носія ID-картки.

Суд відхиляє доводи позивача, що підтвердженням наявності в нього зареєстрованого місця проживання є відвідування Позивачем дитячого садка, школи, отримання медичних послуг, оскільки відповідно до чинного законодавства України реалізація зазначених прав не пов`язана з наявністю в особи зареєстрованого місця проживання, а була реалізацією його батьками своїх обов`язків по його вихованню та забезпеченню потреб.

Також суд відхиляє посилання позивача на обов`язок батьків зареєструвати місце проживання дитини, оскільки наявність вказаного обов`язку не означає його автоматичне виконання. Належних доказів здійснення законними представниками позивача реєстрації місця проживання останнього при його народженні для оцінки судом позивач не надав.

Стосовно невиконання вимог ст. 279 КУпАП під час винесення постанови та роз`яснення прав позивача за ст. 268 КУпАП суд зазначає про недоведення факту порушення адміністратором процедури розгляду адміністративної справи, зокрема з огляду на зміст протоколу про адміністративне правопорушення № П1-4029-2025 від 03 жовтня 2025 року та винесення постанови про адміністративне правопорушення № П4-4029-2025 від 03 жовтня 2025 року, а саме наявність підпису Позивача у графі роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також його права та обов`язки, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право надавати правову допомогу особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі), а також отримання пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про що свідчить власноручне зазначення Позивачем у відповідній графі За сімейними обставинами та проставлення у визначених графах протоколу та постанови власноручних підписів.

Вирішуючи питання про обгрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 5 Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні від 05 листопада 2021 року № 1871-IX та пункту 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.

Відповідно до ч.1 ст.197 КУпАП, проживання громадян, зобов`язаних мати паспорт громадянина України, без паспорта громадянина України або за недійсним паспортом громадянина України, а також проживання громадян без реєстрації місця проживання, тягнуть за собою попередження.

Статтею 219 КУпАП, зокрема, передбачено, що від імені виконавчих комітетів (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 197, 198 цього Кодексу (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження в центрі надання адміністративних послуг), мають право адміністратори центрів надання адміністративних послуг.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

На момент виявлення адміністратором Департаменту проживання позивача без реєстрації останньому виповнилось 18 років, отже позивач, як особа, до якої застосовуються положення Закону, зокрема стаття 5, відповідно до якої громадянин України, який проживає на території України, зобов`язаний протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його, у разі не виконання вказаної норми підлягає притягненню до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 197 КУпАП.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданнями адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17.

Ухвалюючи це судове рішення суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду (постанова від 23 жовтня 2019 року у справі №357/10134/17) належність та допустимість доказів покладається на суб`єкта владних повноважень. Сама по собі постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд відхиляє доводи позивача, щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки надані суду докази, які визнані судом належним та допустимим, в своїй сукупності вказують на протилежне, а факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є доведеним.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та відсутність належних доказів, наданих позивачем на спростування цього факту, - суд вважає, що підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі відсутні.

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - адміністратора відділу реєстрації та паспортизації міжрайонного управління реєстрації та паспортизації Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради Масленникової Ганни Валеріївни, про скасування постанови про адміністративне правопорушення, - відмовити.

Постанову адміністратора відділу реєстрації та паспортизації міжрайонного управління реєстрації та паспортизації Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №П4-4029-2025 від 03 жовтня 2025 року Масленникової Ганни Валеріївни, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

У позовній вимозі щодо закриття справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч.1 ст. 197 КУпАП відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано суддею 26.11.2025 року.

Суддя Сергій ГАНОШЕНКО