Справа № 520/34025/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 р. Справа № 520/34025/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Полях Н.А.) від 14.08.2025 по справі № 520/34025/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила:

визнати неправомірною відмову Головного управління ДПС у Харківській області (61057 м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46, ), викладену в листі № 51029/6/20-40-24-05-11 від 11.11.2024 року щодо відмови відкликати податкові повідомлення рішення:

- від 17.05.2024 року № 0-2031- НОМЕР_1 ,

- від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556,

- від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556,

- від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556,

- від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556,

- від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556,

- від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556,

- від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556;

зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області (61057 м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46, ) вчинити дії, щодо відкликання податкових повідомлень-рішень:

- від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556,

- від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556,

- від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556,

- від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556,

- від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556,

- від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556,

- від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556,

- від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 по справі № 520/34025/24 позовні вимоги залишено без задоволення.

Позивач не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги послалася на те, що 27.02.2024 та 20.03.2024 через «Електронний кабінет платника податків» отримала ППР з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 за нежитлові та нежитлові приміщення. Не погодившись із ППР від 27.02.2024 та 20.03.2024 позивач подала позов до суду (дата реєстрації позову 07.05.2024), а вже 13.05.2024 Харківський окружний адміністративний суд виніс ухвалу про відкриття спрощеного провадження в адміністративній справі № 520/12380/24. Однак, 28.05.2024 до системи «Електронний суд» від відповідача надходить відзив на позовну заяву, додатком до якого є лист № 1694/20-40-24-05-02 від 17.05.2025про те що ППР від 27.02.2024 та 20.03.2024 скасовані на підставі п. 60.1.2 ст. 60, п. 266.7 ПК України та рішення Харківської міської ради від 30.04.2024 № 564/24 та замість них винесені нові ППР від 17.05.2024, в яких застосована ставка податку 0% за 2 квартал 2023р. як це передбачено рішенням Харківської міської ради від 30.04.2024 № 564/24. Вказує, що не погодившись із тим, що до будівель промисловості в нових ППР від 17.05.2024 була застосована ставка 1% замість 0,1% 17.06.2024 вона подала позов до Харківського окружного адміністративного суду, який 26.06.2024 виніс ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі № 520/16572/24. Під час судового розгляду по справі № 520/16572/24, а саме 19.08.2024 ХМР виносить рішення № 633/24 «Про подовження дії пільг місцевих податків», яким подовжив дію ставки податку на нерухоме майно 0% з 01.04.2023 по 31.12.2023. Враховуючи те, що відповідачем скасовувались вже винесені ППР з податку на нерухоме майно за 2023 на підставі рішення ХМР № 564/24 від 30.04.2024р. і відповідач надав до суду інформацію про це скасування, а також проаналізувавши відкриті дані реєстру судових рішень щодо питання застосування положень рішення ХМР від 19.08.2024 позивач вважала, що контролюючий орган самостійно скасує ППР від 17.05.2024 та винесе нові із застосуванням ставки 0% у період з 01.04.2023 по 31.12.2023, як передбачає рішення ХМР № 633/24 від 19.08.2024р. «Про продовження дії пільг місцевих податків», але відповідачем цього зроблено не було. У зв`язку з цим, 11.10.2024 через «Електронний кабінет платника податків» позивач звернулась до відповідача з листом вихідний № 11102024, в якому просила скасувати ППР від 17.05.2024, як такі що не відповідають рішенню ХМР № 633/24 від 19.08.2024 та винести нові, з урахуванням подовження дії ставки 0% у період з 01.04.2023 по 31.12.2023. Однак, 11.11.2024 через «Електронний кабінет платника податків» отримала від відповідача лист № 51029/6/20-40-24-05-11, в якому відповідач відмовив в скасуванні ППР від 17.05.2024 з причин того, що ці ППР знаходяться на судовому розгляді по справі 520/16572/24.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області відносно позивача складені податкові повідомлення-рішення, якими здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: нежитлове приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 загальною площею 2054,30 кв.м. за адресою: м. Харків, проспект Архітектора Альошина, б. 41, податкове повідомлення-рішення від 17.05.2024 № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 103228,58 грн; нежитлове приміщення загальною площею 882,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; податкове повідомлення-рішення від 17.05.2024 № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 44345,63 грн; нежитлове приміщення загальною площею 19,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , податкове повідомлення-рішення від 17.05.2024 № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 989,93 грн; нежитлове приміщення загальною площею 1590 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , податкове повідомлення-рішення від 17.05.2024 № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 79897,50 грн; нежитлове приміщення загальною площею 194,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , податкове повідомлення-рішення від 17.05.2024 № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 9768,60 грн; нежитлове приміщення загальною площею 1089,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , податкове повідомлення-рішення від 17.05.2024 № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 54727,27 грн; квартиру загальною площею 63,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , податкове повідомлення-рішення від 17.05.2024 № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 2493,52 грн; квартиру загальною площею 183,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , податкове повідомлення-рішення від 17.05.2024 № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 7156,16 гривень.

11.10.2024 позивач звернулася до ГУ ДПС у Харківській області із листом (вихідний № 11102024), в якому просила, в порядку п. п. 60.1.2 п. 60.1 ст. 60 п. 266.7 ст. 266 Податкового Кодексу України та рішення 29 сесії 8 скликання Харківської міської ради від 19.08.2024 року № 633/24 Про подовження дії пільг з місцевих податків здійснити відкликання податкових повідомлень-рішень стосовно нарахування їй податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Листом № 51029/6/20-40-24-05-11 від 11.11.2024 відповідачем було відмовлено у задоволенні запиту позивача.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для відкликання спірних податкових повідомлень-рішень: від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556, від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556, від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556, від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556, від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556, від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556, від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556, від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що спір у справі виник у зв`язку з відмовою відповідача скасувати прийняті ним податкові повідомлення-рішення про нарахування позивачу (на підставі поданої нею заяви від 11.10.2024) грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2023 рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (надалі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом пункту 8.1 статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Пунктом 8.3 статті 8 ПК України визначено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до підпункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно.

Підпунктом 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів або змін (плановий період).

В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Пункт 12.5 ст. 12 ПК України передбачає, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг або про внесення змін до таких рішень є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

За змістом пункту 265.1 статті 265 та пункту 10.1 статті 10 ПК України податок на майно, складовою якого є податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком. Специфіка місцевих податків полягає в тому, що їх встановлюють місцеві ради (сільські, селищні або міські) відповідно до вимог та в межах, визначених Податкового кодексу України.

Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено ст. 266 ПК України.

Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України).

Ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у спірних правовідносинах визначені рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17.

Згідно з п. п. 2, 3, 5 Додатку до рішення 11 Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», у редакції рішення 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 № 1284/18 ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток. Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв. м, що перебувають у власності фізичних осіб, встановлюється у розмірі 0 відсотків. Ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торгівельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) виключений; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотка; 8) інші будівлі - 0,1 відсотка.

З системного аналізу вказаних вище норм права вбачається, що ставка податку у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати може застосовуватись до об`єктів житлової нерухомості та до наступних типів об`єктів нежитлової нерухомості: будівлі готельні, будівлі офісні, будівлі торговельні, будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки), а ставка податку у розмірі 0,1% від мінімальної заробітної плати може застосовуватись до інших будівель та гаражів.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року з подальшим продовженням його терміну відповідними Указами. Воєнний стан діє і станом на цей час.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року доповнено пункт 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України підпунктом 69.22, відповідно до якого тимчасово, на період дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, по 31 грудня року, в якому припинено або скасовано воєнний стан, положення статті 266 цього Кодексу застосовуються з урахуванням таких особливостей:

за 2021 та 2022 податкові (звітні) роки не нараховується та не сплачується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та за об`єкти житлової нерухомості, що стала непридатною для проживання у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України;

за період з 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності юридичних осіб, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та за об`єкти житлової нерухомості, що стала непридатною для проживання у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України;

тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, в якому припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, не нараховується та не сплачується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації. При цьому платники податку - юридичні особи протягом шести календарних місяців після місяця, в якому припинено чи скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, мають право подати уточнюючу податкову декларацію, в якій відображаються зміни розміру податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за відповідний податковий період. Для платників податку - фізичних осіб контролюючий орган самостійно обчислює податкове зобов`язання за період з 1 січня по 1 березня 2022 року.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії та територій тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 за № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі Перелік № 309).

Відповідно до Переліку № 309, у 2022 році місто Харків у період із 24.02.2022 по 15.09.2022 включене до переліку територій активних бойових дій.

Враховуючи вказане та приписи підпункту 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України фізичні особи звільнені від сплати податку на нерухомість за 2022 рік за об`єкти нежитлової нерухомості, розташовані в місті Харкові, за період із 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Також, з офіційного сайту Харківської міської ради судом встановлено, що Додатком 1 Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" від 22.02.2017 № 542/17, у тому числі, зі змінами та доповненнями, внесеними Рішенням 25 сесії 8 скликання Харківської міської ради Харківської області від 30.04.2024 № 564/24 "Про пільги з місцевих податків" та Рішенням Харківської міської ради «Про продовження дії пільг з місцевих податків» від 19.08.2024 № 633/24, для фізичних осіб (в тому числі за період з 01 квітня 2023 року по 31 грудня 2023 року) встановлено:

- п. 2: ставку податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, у розмірі 1 відсоток;

- п. 3: ставку податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв. м, що перебувають у власності фізичних осіб, у розмірі 0 відсотків;

- п. 4: відповідно до норм Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Пунктом 3 рішення встановлено, що місцеві податки та збори на території міста Харкова справляються відповідно до норм Податкового кодексу України, з урахуванням ставок та пільг, встановлених п. 2 цього рішення. Об`єкт оподаткування, платники податку, податковий період та інші обов`язкові елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку, плати за землю, єдиного податку, збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору визначаються відповідно до норм Податкового кодексу України.

У пунктах 1, 2 Додатку 1 до рішення ХМР від 22.02.2017 № 542/17 зазначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток.

Крім того, з метою продовження дії податкових пільг, відповідно до Податкового кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1477 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2024 році додаткової дотації з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення повноважень органів місцевого самоврядування на деокупованих, тимчасово окупованих та інших територіях України, що зазнали негативного впливу у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації» (зі змінами), розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.07.2024 № 685-р «Про затвердження розподілу обсягу додаткової дотації з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення повноважень органів місцевого самоврядування на деокупованих, тимчасово окупованих та інших територіях України, що зазнали негативного впливу у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації, за II квартал 2024 року», на підставі ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», керуючись ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Харківська міська рада прийняла рішення від 19.08.2024 № 633/24 «Про продовження дії пільг з місцевих податків».

Так, відповідно до п. 1.1 вказаного рішення, до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» внесено такі зміни: викладено пункти 7, 8 додатка 1 у такій редакції: за період з 01 квітня 2024 року по 31 грудня 2024 року встановити ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що перебуває у власності юридичних осіб, на рівні 0 відсотків; за період з 01 квітня 2023 року по 31 грудня 2023 року встановити ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що перебуває у власності фізичних осіб, на рівні 0 відсотків.

З матеріалів справи судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення: від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556; від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556; від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556; від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556; від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556; від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556; від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556; від 17.05.2024 року № 0-2031-UA0028556 вже були предметом судового оскарження в рамках справи № 520/16572/24.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2025, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В рішеннях у цій справі суди посилалися на те, що відповідно до рішення Харківської міської ради Харківської області 25 сесії 8 скликання від 30.04.2024 № 564/24 Про пільги з місцевих податків зазначено, що за період з 01.04.2023 по 30.06.2023 встановлено ставку по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що перебуває у власності фізичних осіб на рівні 0%. Також у цій справі суд зазначив, що із розрахунку податкового повідомлення-рішення від 17.05.2024 № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 103228,58 грн щодо нежитлового приміщення магазину Океан, вбачається, виконання вимог рішення Харківської міської ради та відповідне звільнення від оподаткування таких нежитлових приміщень на період з 01.04.2023 по 30.06.2023. Тобто оподаткованим періодом є 01.01.2023 по 31.03.2023 та з 01.07.2023 по 31.12.2023 (дев`ять місяців 2023 року). Аналогічне звільнення застосовувалось при розрахунку всіх оскаржуваних повідомлень-рішень, як об`єкти житлової так і об`єкти нежитлової нерухомості.

В свою чергу, звертаючись з до відповідача із заявою від 11.10.2024 про скасування податкових повідомлень-рішень позивач зазначала, що рішенням 29 сесії 8 скликання Харківської міської ради від 19.08.2024 року № 633/24 «Про подовження дії пільг з місцевих податків» дію ставки 0% з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2023 рік для фізичних осіб подовжено з 01.04.2023 року по 31.12.2023 року, у зв`язку з чим просила скасувати вищезазначені податкові повідомлення-рішення на підставі п. п. 60.1.2 п. 60.1 ст. 60 п. 266.7 ст. 266 Податкового Кодексу України та рішення 29 сесії 8 скликання Харківської міської ради від 19.08.2024 року № 633/24 «Про подовження дії пільг з місцевих податків».

Натомість, листом ГУ ДПС у Харківській області № 51029/6/20-40-24-05-11 від 11.11.2024 відповідач в рамках Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-BP «Про звернення громадян», зі змінами та доповненнями (далі - ЗУ № 393/96-ВР), розглянувши заяву від 11.10.2024 № 11102024 (вх. ГУ ДПС від 14.10.2024 № 66512/6/ЕКП/75) повідомив, що на теперішній час відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 по справі № 520/16572/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.05.2024 року.

Надаючи оцінку цим обставинам, колегія суддів зазначає, що пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

В той же час, випадки і порядок відкликання податкового повідомлення-рішення врегульовано ст. 60 ПК України.

Так, згідно із пп. 60.1.2 п. 60.1 вказаної статті податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу.

При цьому, у випадках, визначених пп. 60.1.2 п. 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги (п. 60.3 ст. 60 ПК України).

Такі положення кореспондуються і з приписами, закріпленими в Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 № 1204 (далі - Порядок № 1204).

Згідно розділу V Порядку № 1204, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо:

1) контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення;

2) контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання, суму зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або інших зобов`язань, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, що зазначені у раніше прийнятому податковому повідомленні-рішенні;

3) рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується податкове повідомлення- рішення контролюючого органу;

4) рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, сума зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або інших зобов`язань, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, що визначені у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу.

У випадках, визначених підпунктом 1 пункту 1 цього розділу, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення.

У випадках, визначених підпунктами 2 і 4 пункту 1 цього розділу, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня отримання платником податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання, суму зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або інших зобов`язань, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, у тому числі за порушення норм іншого законодавства.

У випадках, визначених підпунктом 3 пункту 1 цього розділу, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, ПК України та Порядок № 1204 передбачають скасування податкового повідомлення-рішення самим контролюючим органом.

В свою чергу, в межах спірних правовідносин відповідач посилається на те, що дії контролюючого органу були правомірними, обґрунтованими і відповідали вимогам ПК України. Вказує, що відсутність звірки даних з боку позивача, а також ненадання уточнюючих документів виключають можливість задоволення позовних вимог про відкликання ППР. Також вказує, що позивач посилається на рішення Харківської міської ради від 19.08.2024 року, яким встановлено нульову ставку податку на нерухоме майно, однак відповідач вважав, що це рішення не має зворотної дії та не поширюється на податкові періоди, які були предметом спірних ППР, прийнятих 17.05.2024.

Отже, в межах цих правовідносин відповідач вважає, що у нього відсутні підстави для скасування прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 17.05.2024.

Надаючи оцінку цим висновкам податкового органу, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з п. 56.2 ст. 56 ПК України, у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 56.3 ст. 56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. Скарги на рішення територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, прийняті за розглядом скарги платника податків, є остаточними і не підлягають подальшому адміністративному оскарженню, але можуть бути оскаржені в судовому порядку (п. 56.10 ст. 56 ПК України).

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями ч. 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюване рішення є юридично значимими, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. Втім, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Слід зазначити, що адміністративне оскарження податкових повідомлень-рішень є фактично досудовим врегулюванням спору, подання скарги в порядку адміністративного оскарження є правом, а не обов`язком платника податків. При цьому, грошові зобов`язання визначаються контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, які і тягнуть для платника податків правові наслідки.

Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, в постановах від 31 травня 2019 року у справі № 826/1023/16, від 11 червня 2019 року у справах № 826/7257/16, № 826/24656/15, від 18 червня 2019 року у справі № 826/7961/16, від 24 червня 2019 року у справі № 826/11001/15, від 12 липня 2019 року у справі № 813/5256/13, від 27 квітня 2020 року у справі № 360/1050/19, від 26 червня 2020 року у справі № 826/15059/16, від 03 вересня 2020 року у справі № 810/5742/15, від 08 вересня 2020 року у справі № 826/24880/15.

Аналогічний висновок знаходить своє підтвердження в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 810/1652/16, від 19 грудня 2022 року у справі № 810/2342/16 та від 23 грудня 2022 року у справі № 810/109/16.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та аналізуючи наведені вище норми права, колегія суддів зазначає, що, як приписами ПК України, так і Порядком № 1204 дійсно передбачено можливість скасування податкового повідомлення-рішення самим контролюючим органом. В свою чергу, суд вважає, що таке скасування може мати місце лише у випадку, коли сам контролюючий орган доходить до висновку про наявність підстав для скасування прийнятого ним же податкового повідомлення-рішення і цими нормативними актами не визначено повноваження та процедури скасування контролюючим органом податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з надходженням відповідної заяви від платника. Право ж платника на оскарження податкового повідомлення-рішення, за приписами ПК України та Порядку № 1204 може бути реалізоване або у спосіб адміністративного оскарження (шляхом подання скарги до контролюючого органу вищого рівня) або в судовому порядку (шляхом подання позовної заяви до адміністративного суду).

На підставі наведеного, суд доходить висновку, що оскарження відмови контролюючого органу скасувати власні податкові повідомлення-рішення, яка оформлена листом, що був розглянутий в порядку Закону України «Про звернення громадян» не є належним способом захисту прав у правовідносинах, що склалися між сторонами, оскільки результати розгляду заяви від 11.10.2024 самі по собі не є юридично значимими для позивача, оскільки не мають безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, не містять приписів вчинити обов`язкові дії позивачу та не створюють для нього жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, не порушують права свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин, відтак безпосередньо не порушують права та інтереси позивача.

Натомість, позивач, наділений правом оскаржити податкові повідомлення-рішення, зокрема, у судовому порядку. При цьому, суд вважає, що оскарження цих же податкових повідомлень-рішень в рамках справи № 520/16572/24 також не позбавляє права позивача оскаржити їх в судовому порядку, зазначивши інші підстави позову, зокрема пов`язані з прийняттям рішення 29 сесії 8 скликання Харківської міської ради від 19.08.2024 № 633/24 Про подовження дії пільг з місцевих податків.

Що стосується висновків суду першої інстанції про те, що рішення Харківської міської ради № 633/24 не може змінювати вже сформовані податкові зобов`язання за минулі податкові періоди, позивач мала право звернутися до контролюючого органу для проведення звірки даних щодо об`єктів нерухомого майна, як передбачено пп. 266.7.3 ПК України, проте таких дій не здійснила та те, що позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження наявності підстав для відкликання спірних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає, що предметом спору у цій справі є відмова Головного управління ДПС у Харківській області відкликати податкові повідомлення рішення від 17.05.2024. При цьому, у листі № 51029/6/20-40-24-05-11 від 11.11.2024 фактичною підставою такої відмови вказувалося лише те, що на теперішній час відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 по справі № 520/16572/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.05.2024, тобто відповідач жодної оцінки обставинам прийняття рішення 29 сесії 8 скликання Харківської міської ради від 19.08.2024 № 633/24 Про подовження дії пільг з місцевих податків, як підставі для скасування (відкликання) податкових повідомлень-рішень від 17.05.2024 не надавав.

Отже, оскільки суд першої інстанції фактично дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову, шляхом викладення його у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При вирішенні спірних правовідносин, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для зміни рішення є рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 по справі № 520/34025/24 змінити в частині мотивів його прийняття, виклавши його у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 по справі № 520/34025/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов