Справа № 752/11314/24
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Кузьмишиної О.М.

Ключковича В.Ю.

За участю секретаря Данилюк Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті серія АА № 00015849 від 12.12.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн. і закрити провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено. Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, від 12 грудня 2023 року серії АА № 00015849, винесену Державною службою України з безпеки на транспорті відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, якою застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00 грн, провадження у цій справі закрити у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що якщо в реєстраційних документах транспортного засобу вказано «контейнеровоз», він є типу причепа або напівпричепа для перевезення контейнерів по автомобільних дорогах. Тому, лише при використанні такого транспортного засобу як засобу спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій - контейнерів, допускається навантаження, передбачене п. 22.5 ПДР. Апелянт зазначає, що позивачем не надано доказів перевезення контейнеру із відповідним маркуванням. Відсутність контейнеру із відповідним маркуванням підтверджується і фотознімками, зробленими під час фіксації факту порушення.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Сафронова Юрія Івановича надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду засобами відеоконференцзв`язку системи «Електронний суд».

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - Сафронова Юрія Івановича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.

25 листопада 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Каратєєва Олександра Олександровича надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, власником спеціалізованого напівпричепа-контейнеровоза марки ACHLEITNER, модель 3-SNV-36, державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 . Власником транспортного засобу - вантажного спеціалізованого сідлового тягача марки IVECO, модель MAGIRUS, державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 .

12 грудня 2023 року головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюком Любомиром Миколайовичем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії АА № 00015849, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляд штрафу у розмірі 8 500,00 грн.

Відповідно до даної постанови, 08 грудня 2023 року о 12 год 04 хв., за адресою М-30, км 823+336 (М-04, км 60+100), Кіровоградська область, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , допустив рух транспортного засобу «IVECO MAGIRUS», державний номерний знак НОМЕР_4 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, а саме: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6.65 % (2.66 тонн), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.

Фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей - 6 шт.; відстань між вісями 1-2: 3 780 мм, 2-3: 5 620 мм, 3-4: 1 300 мм, 4-5: 1 320 мм; навантаження на вісь 1 - 8 450 кг, 2 - 11 900 кг, 3 - 8 850 кг, 4 - 9 100 кг; 5 - 9 100 кг; загальна маса - 47 400 кг. Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу (загальна маса): 42 660 кг.

Не погоджуючись із постановою про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абз. 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10 вересня 2014 року № 442, утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення № 103) передбачено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно пп. 15, 27, 29 п. 5 Положення № 103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Таким чином, відповідач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

В силу вимог частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» закріплено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У відповідності до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За приписами п. 22.5 Правил дорожнього руху, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси вантажних автомобілів, зокрема:

- двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом - 40 тонн;

- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40 тонн;

- двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 42 тонни;

- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 44 тонни.

Частиною 2 статті 132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Приписами. 1 ст. 247 КУпАП визначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Так, наявність події адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У відповідності до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Нормами статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи вищезазначене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.

У відповідності до положень статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як вбачається з матеріалів справи, головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюком Любомиром Миколайовичем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії АА № 00015849, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляд штрафу у розмірі 8 500,00 грн. (а.с. 91).

Згідно оскаржуваної постанови, 08 грудня 2023 року о 12 год 04 хв., за адресою М-30, км 823+336 (М-04, км 60+100), Кіровоградська область, відповідальна особа допустила рух транспортного засобу «IVECO MAGIRUS», державний номерний знак НОМЕР_4 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, а саме: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6.65 % (2.66 тонн), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої вказав, що згідно з фотозображеннями, здійсненими в автоматичному режимі в момент фіксації правопорушення, зафіксовано проїзд транспортного засобу IVECO MAGIRUS, державний номерний знак НОМЕР_4 , з напівпричепом та контейнером.

Водночас, суд першої інстанції зазначив, що в оскаржуваній постанові відсутні відомості про марку, модель та державний номерний знак напівпричепу-контейнеровоза, з яким цей транспортний засіб перебував у складі автопоїзда, що є порушенням вимог ст. 283 КУпАП.

За таких обставин, на переконання суду першої інстанції при встановлені технічних характеристик транспортних засобів (тягачів) зі спеціалізованими напівпричепами-контейнеровозами, посадові особи відповідача повинні були ідентифікувати їх як трьохвісні автомобілі (тягачі) з трьохвісними напівпричепами (контейнеровозами) та визначати можливе перевищення ними фактичної маси виходячи із максимально дозволеної маси у розмірі 44 тонни, а не 40 тонн, як було враховано ними під час проведення розрахунків.

В свою чергу, апелянт звертає увагу на те, якщо в реєстраційних документах транспортного засобу вказано «контейнеровоз», він є типу причепа або напівпричепа для перевезення контейнерів по автомобільних дорогах. Тому, лише при використанні такого транспортного засобу як засобу спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій - контейнерів, допускається навантаження, передбачене п. 22.5 ПДР.

При цьому, апелянт зазначає, що позивачем не надано доказів перевезення контейнеру із відповідним маркуванням. Відсутність контейнеру із відповідним маркуванням підтверджується і фотознімками, зробленими під час фіксації факту порушення.

Надаючи оцінку вищевказаним висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Положеннями п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, визначено, що сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа; спеціалізований автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій.

Таким чином, напівпричеп - це транспортний засіб без джерела енергії та самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогах не може, отже рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання позивача та суду першої інстанції на те, що посадовими особами Укратрансбезпеки не встановлено марку, модель та державний номерний знак напівпричепу-контейнеровоза, оскільки, вимоги п.22.5 Правил дорожнього руху стосуються обмежень по загальній масі та/або по окремій масі кожної осі транспортного засобу та не ставляться у залежність від наявності чи відсутності причепу/напівпричепу, адже, такий причеп/напівпричеп приводиться у рух за допомогою тягача.

Водночас, з матеріалів фіксації правопорушення вбачається, що вантаж перевозився за допомогою двовісного тягача IVECO MAGIRUS, державний номерний знак НОМЕР_4 , та трьохвісного напівпричепу (а.с. 31).

Таким чином, в оскаржуваній постанові відповідачем обґрунтовано визначено кількість вісей - 5 шт.

З приводу перевезення вантажу за допомогою контейнеровозу, слід зазначити наступне.

За приписами п.п. 17.2-17.5 Наказу №363, забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.

Спеціальні контейнери належать вантажовідправникам і вантажоодержувачам та призначаються для перевезення автомобільним транспортом певних видів вантажів, які потребують додержання особливих умов під час транспортування.

Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.

Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).

Після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил, навісити бирку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача (пункт 17.15. Правил № 363).

Згідно пункту 17.9 Правил № 363, приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється при наявності Договору на підставі заявки, а при відсутності Договору - разового договору.

Колегія суддів наголошує, що самого напівпричепу контейнеровоза недостатньо для того, щоб застосовувати норму пункту 22.5 ПДР України - максимально допустимої ваги перевезення для контейнеровозів як 44 000 кг, позаяк норма передбачає, що перевезення повинно здійснюватися контейнером.

Напівпричіп контейнеровоз є транспортним засобом, що відноситься до класу колісної техніки суворого функціонального призначення, який необхідний для організації транспортування стандартних морських, залізничних та спеціалізованих контейнерів.

Якщо перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів не здійснюється - беруться показники 40 т., оскільки, максимальне значення фактичної маси автомобіля 44 т. передбачене саме для перевезення контейнерів та змінних кузовів.

Згідно матеріалів справи, позивачем суду не надано будь-яких доказів, що в спірному випадку здійснювалось перевезення вантажів саме контейнером, актів про пломбування, договорів про перевезення вантажів контейнером.

Як вбачається з фотофіксації транспортного засобу IVECO MAGIRUS, державний номерний знак НОМЕР_4 , вантаж, що перевозився в напівпричепі, не мав відповідних маркувань та позначень для ідентифікації його як контейнера, тобто не використовувався в момент зафіксованого порушення як контейнеровоз, тому фактична маса транспортного засобу повинна бути не більше 40 т.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що сам факт реєстрації за позивачем автомобільного транспорту - контейнеровоза не поширює вагові обмеження, передбачені п.22.5 Правил дорожнього руху, у 44 т. для відповідного транспорту з урахуванням вантажу.

Таким чином, позивач здійснював вантажні перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм (оскільки вантаж, що перевозився на платформі не має відповідних маркувань та позначень для визначення його як контейнер), тобто не використовувався в момент зафіксованого порушення як контейнеровоз, тому фактична маса транспортного засобу повинна бути не більше 40 т.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 30.01.2019 у справі №810/2084/16, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, дане судове рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин, а тому, викладені в ньому висновки не підлягають застосуванню при вирішенні спору у даній справі.

Так, в постанові від 30.01.2019 у справі №810/2084/16 предметом оскарження був розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акта про перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень державного інспектора Управління Укртрансінспекції у Миколаївській області від 19 травня 2016 року № 15 в сумі 1005,36 євро. Тобто, спірні правовідносини мали місце у травні 2016 року.

Водночас, пункт 22.5 Правил дорожнього руху, в редакції, що була чинна станом на 19 травня 2016 року, по іншому регулював параметри навантаження транспортних засобів та їх составів на одиночну вісь, зокрема, щодо контейнеровозів, оскільки, була відсутня умова, що контенеровози мають здійснювати перевезення контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.

Зазначені відмінності у фактичних обставинах справи виключають можливість врахування висновків Верховного Суду у справі №810/2084/16.

Посилання позивача на постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2023 у справі № 524/2167/23, від 15.06.2023 у справі №585/3358/22, Третього апеляційного адміністративного суду від 11.10.2023 у справі №183/5377/23, Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2023 у справі № 378/570/23, від 12.04.2023 у справі № 708/139/23, від 27.04.2023 у справі № 708/132/23, від 28.03.2023 у справі №708/130/23, від 19.04.2023 у справі №708/141/23, від 08.08.2023 у справі №704/392/23, від 26.04.2023 у справі №708/230/23, Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2023 у справі № 145/241/23, Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі № 607/2257/23, від 10.05.2023 у справі №607/2257/23, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, дані судові рішення, відповідно до ст. 7 КАС України, не є джерелом права, що застосовуються судом при вирішенні справ та, виходячи з норм ч. 5 ст. 242 КАС України, їх висновки не є обов`язковими для врахування.

Виходячи із вказаних обставин справи та положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем правильно встановлено максимальну допустиму вагу транспортного засобу позивача, враховані під час накладення стягнення показники вагового обладнання підтверджені належними доказами, тобто сам по собі факт перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху доведений належними, допустимими та достовірними доказами, оскаржуване рішення відповідає вимогам КУпАП, а наведені у позові доводи не спростовують факт наявності події адміністративного правопорушення за ч.2 ст.132-1 КУпАП.

Виходячи з наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що постанова відповідача про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі від 12 грудня 2023 року серії АА № 00015849 прийнята на підставі та в межах повноважень, а тому, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів приймає до уваги Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому зазначено, що при викладенні підстав для прийняття рішення суд повинен надати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Судова колегія, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Крім того, у рішеннях ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 243, 250, 286, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Кузьмишина О.М.

Ключкович В.Ю.