Справа № 380/2248/25
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 380/2248/25 пров. № А/857/27011/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спешлтех» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року (головуючий - суддя Сподарик Н.І., м. Львів) у справі №380/2248/25 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Спешлтех» до Головного управління ДПС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

05.02.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «Спешлтех» (позивач) звернулося в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Львівській області від 11.12.2024 №52847/13-01-07-09.

Позов обґрунтовано тим, що 25.10.2024 в.о. начальника Головного управління ДПС у Рівненській області А.Троцко прийнято наказ №2582-п «Про проведення фактичної перевірки магазину «Ябко» за адресою: м. Рівне, вул. Кулика і Гудачека, 23, ТРЦ «Екватор». На підставі цього наказу проведено фактичну перевірки ТОВ «Спешлтех» за адресою здійснення діяльності, за результатами якої оформлено акт фактичної перевірки від 31.10.2024 за №17043/Ж5/17-00-07-05-17/45459088. В ході перевірки встановлено порушення п.12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР. У наказі про проведення перевірки зазначено правові підстави для призначення перевірки, але вказаний наказ не містить фактичних підстав для призначення перевірки, які визначені законом. У свою чергу, невиконання або порушення вимог Податкового кодексу України при призначені та проведенні перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, оскільки така перевірка не може породжувати будь-яких правових наслідків, окрім наслідків не легітимності усіх дій/рішень, які вчинені/прийняті у межах та за наслідками такої перевірки. Звертає увагу на те, що проведена перевірка містить ознаки документальної перевірки, оскільки проведена за період, що передував періоду проведення фактичної перевірки.

Також позивач зазначає, що в ході розгляду заперечень на акт перевірки, ГУ ДПС у Рівненській області абсолютно не враховано пояснень позивача, оскільки контролюючим органом не надано жодної оцінки поданим документам і запереченням позивача, контролюючий орган обмежився виключно формальними тезами та покликаннями на норми податкового та іншого законодавства.

Вказав, що відповідно до податкового повідомлення-рішення від 11.12.2024 № 52847/13-01- 07-09, контролюючим органом ставиться у вину позивачу порушення п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Вказівку на це порушення позивач вважає необґрунтованою. Зазначив, що контролюючий орган у акті перевірки зазначає про відсутність будь-яких документів, що підтверджують облік та походження товарів на товар на загальну суму 140 792,00 грн згідно акту зняття залишків товару. Однак контролюючий орган не враховує надані позивачем під час перевірки документи, а саме накладну на переміщення № 32/2 від 24 жовтня 2024 року та накладну на переміщення № 32/3 від 26 жовтня 2024 року, які спростовують висновки перевірки.

Отже, на переконання позивача, фактична перевірка була призначена та проведена безпідставно. Контролюючому органу надавалися позивачем документи щодо предмету перевірки, однак такі безпідставно не були взяті до уваги контролюючим органом. Контролюючий орган не обґрунтовував та не надав жодних доказів порушення позивачем встановленого законом порядку ведення обліку товарних запасів та підстав неврахування документів. Заперечення позивача були розглянуті формально та не враховані при прийнятті податкового повідомлення-рішення. В цілому, податкове повідомлення-рішення не відповідає принципам адміністративної процедури, передбаченим Законом України «Про адміністративну процедуру». Окремо наголошує, що у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні вказано, що штрафні санкції нараховано за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому законом порядку на суму 140792,00 грн, проте незрозумілим є спосіб встановлення з боку контролюючого органу факту реалізації товару на цю суму.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. На думку апелянта, контролюючий орган у спірних правовідносинах не довів наявності підстав для проведення перевірки за пп.80.2.2. п.80.2. ст. 80 ПК України, а суд першої інстанції не дослідив, що підставою для призначення фактичної перевірки є саме звернення органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Натомість, як вбачається з матеріалами справи, підставою призначення фактичної перевірки стала інформація з мережі YOUTUBE, на підставі якої в подальшому ДПС України звернувся з листом N 19312/7/99-00-07-04-02-07 від 03.07.2024 до регіональних підрозділів державної податкової служби з інформацією стосовно здійснення незаконної реалізації дороговартісної техніки «APPLE» та активізації заходів податкового контролю щодо господарських об`єктів, де здійснюється реалізація техніки «APPLE», шляхом проведення фактичних перевірок з урахуванням вимог статті 80 ПК України. Наголошує, що вказаний лист можна розцінити як здійснення ДПС України її повноважень через територіальні органи, проте не як інформацію, отриману від органів державної влади або органів місцевого самоврядування, відтак перевірка щодо позивача була безпідставною та протиправною. Крім цього, апелянт твердить про те, що акт зняття залишків товару, на який покликався суд першої інстанції як на доказ необлікованості товарів, не може бути належним засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку, оскільки такий складений з порушенням процедури: акт складено інспектором контролюючого органу, а не платником податків, вимога про складення акта платнику податків не надсилалася. Також зазначає про те, що в оскаржуваному рішенні неправильно надано оцінку накладних на переміщення, оскільки суб`єкт господарювання, який надав документи на внутрішнє переміщення товарів, не зобов`язаний надавати документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання.

30.07.2025 відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене позивачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спешлтех» зареєстроване як юридична особа, за адресою: 79000, м. Львів, вул. Данилишина, 6, офіс 206; .

Основним видом економічної діяльності позивача є: 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; Інші: 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням; 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням, деталями до нього; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки; 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткуванням у спеціалізованих магазинах; 47.79 Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах; 73.11 Рекламні агентства.

Позивач здійснює господарську діяльність з роздрібної торгівлі, зокрема, в магазині «Ябко» за адресою: м. Рівне вул. Кулика і Гудачека, 23, ТРЦ «Екватор».

Наказом Головного управління ДПС у Рівненській області від 25.10.2024 №2582-п «Про проведення фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: м. Рівне, вул. Кулика і Гудачека, 23, ТРЦ «Екватор» з метою перевірки: дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та відповідно до підпунктів 80.2.2 пункту 80.2, керуючись статтею 20, підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, пунктом 80.8 статті 80, пунктом 82.3 статті 82 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) призначено провести фактичну перевірку позивача з 25 жовтня 2024 року терміном 10 діб.

На підставі зазначеного наказу, Головним управлінням ДПС у Рівненській області видано направлення на перевірку №4716/Ж3/17-00-070-05-15 від 25.10.2024 та №4717/Ж3/17-00-070-05-15 від 25.10.2024 ТзОВ «Спешлтех», магазин «Ябко» за адресою: вул. Кулика і Гудачека, 23 м. Рівне, ТРЦ «Екватор».

25.10.2024 Головне управління ДПС у Рівненській області провело фактичну перевірку господарської одиниці позивача, а саме магазину «Ябко» за адресою вул. Кулика і Гудачека, 23 м. Рівне, ТРЦ «Екватор», за результатами якої складено акт (довідка) фактичної перевірки за реєстраційним номером від 01.11.2024 № 17043/ж5/17-00- 07-05-17/45459088 (акт (довідка) №001110).

Відповідно до висновків акту (довідки) фактичної перевірки встановлено наступні порушення:

1) В ході проведення фактичної перевірки встановлено незабезпечення ведення в порядку встановленому законодавством обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: на момент перевірки 25.10.2024 в магазині «Ябко» за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Кулика і Гудачека, 23, ТРЦ «Екватор» в продажі знаходились товари, які зазначені в акті зняття залишків на суму 108694,00 грн, крім того реалізовано через ПРРО (ф.н.) 27.10.2024 комплект (кермо, педалі) ThrustmasterT300RS GT Edition PS5/PC (4160681) фіскальний чек е9nUBolo_vE по ціні 16499,00грн. 29.10.2024 мобільний телефон iPhone 11 Pro 256 space gray фіскальний чек y9Q92d07HVs від 29.10.2024 по ціні 15599,00 грн, проте на початок фактичної перевірки та на момент реалізації товарів не надано документів (у паперовій або електронній формі) що підтверджують облік та походження товарних запасів (товарів) на загальну суму 140792,00 грн.

2) Не надано в повному обсязі документи, що пов`язані з предметом перевірки.

3) В ході проведення перевірки було проведено хронометраж за період з 25.10.2024 по 30.10.2024 згідно якого виторг становить 72635,25 грн середньоденний виторг за вказаний період становить 12108,88 грн.

В ході проведення фактичної перевірки продавцю в магазині «Ябко» за адресою: м.Рівне вул. Кулика і Гудачека, 23, ТРЦ «Екватор» Зарішняк І.С. вручено під розписку запит від 25.10.2024 з проханням надати документи, які пов`язані з предметом перевірки.

Станом на дату закінчення перевірки 31.10.2024 не надано наступні документи, які пов`язані з предметом перевірки: договір з банком/анкета заяву на еквайрингове підключення, банківські виписки по еквайрінгу, що підтверджується актом про ненадання документів під час фактичної перевірки від 01.11.2024.

Відповідно до акту №987/Ж6/17-00-07-05-18 від 01.11.2024 відмови від підписання та отримання акта фактичної перевірки, працівник ТзОВ «Спешлтех» Зарішняк І.С., ознайомившись з актом перевірки №001110 від 31.10.2024 відмовилась від його підписання та отримання одного акта.

Не погодившись із висновками акту перевірки №001110 від 25.10.2024 позивачем 18.11.2024 подано до ГУ ДПС у Рівненській області заперечення на акт фактичної перевірки.

ГУ ДПС у Рівненській розглянуло заперечення позивача на акт перевірки та 05.12.2024 надало відповідь за №8015/Ж12/17-00-07-05-24, в якій повідомило позивача, що в ході розгляду заперечень до акту фактичної перевірки, висновки залишено без змін.

Оскільки позивач зареєстрований у м. Львові, матеріали фактичної перевірки надіслані до ГУ ДПС України у Львівській області для прийняття рішення.

На підставі висновків акту перевірки №001110 від 25.10.2024 Головне управління ДПС у Львівській області встановило порушення позивачем п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 та прийняло податкове повідомлення-рішення від 11.12.2024 №52847/13-01-07-09, яким, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 ст. 54 Податкового кодексу, ст. 20 п.1 ст.17 цього ж Закону України №265/95-ВР від 06.07.1995, до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 140792,00 гривень.

Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи норми законодавства, якими врегульовані спірні відносини, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Отже, надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає таке.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до пунктів 61.1, 61.2 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, крім іншого, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів відповідно до підпункту 62.1.2 пункту 62.2 статті 62 ПК України.

Податковий контроль відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.2 статті 62 ПК України здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Умови, порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок, строки проведення перевірок та оформлення їх результатів визначені статтями 75, 80, 81 ПК України.

За змістом абзацу 1 пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до приписів пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.2 статті 80 ПК України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування;

80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;

80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція (пункт 80.4 статті 80 ПК України).

Відповідно до пункту 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Наведене свідчить, що фактична перевірка може проводитися за умови дотримання наступних умов: повинна бути наявною одна з визначених підпунктах 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України підстав для проведення фактичної перевірки; підставою для проведення перевірки повинно бути рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом (процесуальна підстава); копія вказаного рішення має вручатися платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки (процедурна підстава).

Відповідно до статті 80 ПК України, нормативне регулювання передбачає окремі вимоги та різні підстави для проведення фактичних перевірок з різних питань, а саме: щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, а також дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Таким чином, фактичні перевірки можуть проводитися як з окремого питання, яке віднесено до кола питань, що є предметом даного виду перевірок, так і комплексно з усіх питань, визначених пунктом 80.2 статті 80 ПК України, але за обов`язкової наявності підстав, вказаних у підпунктах пункті 80.2 статті 80 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у в постанові Верховного Суду від 31.07.2024 у справі № 2040/7330/18.

У наказі № 2582-п від 25.10.2024 як на підставу для проведення фактичної перевірки міститься посилання на підпункт 80.2.2 пункту 8.2 статті 80 ПК України.

Проаналізувавши зміст норм п. 80.2 ст. 80, п. 81.1 ст. 81 ПК України у сукупності Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював у своїй постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 таку правову позицію з тлумачення положень пп. 80.2.2 зазначених пункту й статті Кодексу: «…єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації «яка свідчить про можливі порушення» - дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.

Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

Верховний Суд у складі Судової палати вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки…».

З матеріалів справи вбачається, що до ГУ ДПС у Рівненській області надійшов лист ДПС України від 03.07.2025 року №19312/7/99-00-07-04-02-07, в якому було повідомлено про те, що ОСОБА_1 на офіційному YouTube каналі «Плинський media» опублікував інформацію, відповідно до якої на території України здійснюється реалізація дороговартісної техніки «APPLE», при продажу якої продавцями пропонуються різноманітні форми розрахунків, у тому числі, безготівковими коштами (з банківської картки на банківську картку фізичної особи), віртуальними коштами (криптовалюта) тощо. При цьому, такі розрахунки здійснюються без застосування реєстраторів розрахункових операцій та /або програмних РРО та відповідно без видачі споживачу відповідного розрахункового документа. Також, згідно наведеної інформації, окремі продавці дороговартісної техніки «APPLE» не мають відповідних документів, які підтверджують облік та походження таких товарів у місці продажу. З метою вжиття заходів, спрямованих на очищення роздрібного ринку технічно-складних побутових товарів від «сірої» (контрабандної) техніки «APPLE» доручено територіальним підрозділам податкового аудиту посилити контроль та організувати на постійній основі збір податкової інформації щодо торгівельних об`єктів, де здійснюється продаж зазначеної продукції. Враховуючи викладене, з метою виконання функцій, визначених законом, протидії порушенням в частині проведення розрахунків та іншого законодавства, контроль за яким покладено на органи ДПС, вважали за необхідне, крім іншого, активізувати заходи податкового контролю щодо господарських об`єктів, де здійснюється реалізація техніки «APPLE» шляхом проведення фактичних перевірок з урахуванням вимог статті 80 ПК України, які розпочати не пізніше 08.07.2024.

Колегія суддів, перевіряючи питання наявності обґрунтованої підстави для проведення перевірки на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, виходить з того, що інформацією, у зв`язку з якою прийнято наказ, став лист ДПС України від 03.07.2025 року №19312/7/99-00-07-04-02-07 та підготовлена на його виконання доповідна записка в.о. начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС у Рівненській області щодо питання про проведення фактичної перевірки магазину «Ябко» за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Кудика і Гудачека, 23, ТРЦ «Екватор».

За вказаних обставин, внаслідок наявної інформації у ДПС України про можливі порушення податкового законодавства у сфері діяльності, яку здійснює позивач, виникла обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність для контролюючого органу щодо здійснення належного податкового контролю.

Вищевказаний лист в розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України утримує в собі достатньо інформації, що була в наявності в податкового органу, яка може свідчити про можливі порушення платниками податків законодавства, зокрема щодо здійснення розрахункових операцій, та може слугувати підставою та обґрунтуванням для призначення та проведення фактичних перевірок.

Колегія суддів констатує, що в матеріалах справи містяться достатні докази на підтвердження наявності підстав для призначення фактичної перевірки позивача, а наказ про проведення фактичної перевірки відповідає усім передбаченим податковим законодавством вимогам.

З наведеного апеляційний суд робить висновок, що відповідачем не допущено порушень норм законодавства в частині наявності підстав та процедури проведення перевірки, які вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що акт зняття залишків товару, на який покликався суд першої інстанції як на доказ необлікованості товарів, складено з порушенням процедури, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.9 пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки з використанням інформації та документів щодо результатів такої інвентаризації за наслідками таких перевірок або під час наступних заходів податкового контролю.

Слід зазначити, що наведеною нормою передбачено право контролюючого органу вимагати проведення, зокрема як інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, так і зняття залишків товарно-матеріальних цінностей.

При цьому колегія суддів наголошує на тому, що зазначені процедури не є тотожними.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем призначена та проведена фактична перевірка у Товариства. Під час проведення перевірки фахівцями контролюючого органу було проведено зняття фактичних залишків товару, що підтверджується, зокрема Актом зняття залишків товарів станом на 25.10.2024.

Колегія суддів звертає увагу, що під час перевірки проводилось саме зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, відтак доводи апелянта про те, що контролюючим органом під час фактичної перевірки в позивача проведено інвентаризацію та порушено вимоги Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879, яке регулює порядок проведення та оформлення результатів інвентаризації, є безпідставними та необґрунтованими.

Норми Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879, спірні правовідносини у цій справі щодо проведення зняття залишків товарно-матеріальних цінностей не регулюють.

Що ж стосується доводів апелянта про накладні на внутрішнє переміщення, колегія суддів виходить з такого.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року N 265/95-ВР (діла - Закону N 265/95-ВР). Дія цього закону поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Статтею 3 Закону N 265/95-ВР встановлені обов`язки суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, до яких, зокрема, належить обов`язок вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку (пункт 12).

У цьому пункті зазначено також, що суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Відповідно до статті 20 Закону N 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV (далі - Закон N 996-XIV), бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності.

Відповідно до приписів статті 8 Закону N 996-XIV бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.

За правилами статті 9 Закону N 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Так, частиною другою статті 9 Закону № 996-XIV чітко визначено, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведеного нормативного регулювання вбачається, що ведення обліку товарних запасів юридичною особою на місці продажу (господарської одиниці) повинно здійснюватися на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товару безпосередньо у місці продажу та/або первинних документів на внутрішнє переміщення між юридичною особою (податкова адреса) та її окремим місцем продажу (магазином).

Внутрішнє переміщення товару охоплює собою випадки їх вибуття з одного місця продажу чи зберігання, що належить суб`єкту господарювання, та переміщення їх до іншого місця продажу того ж суб`єкта.

Будь-який нормативно-правовий акт не зобов`язує підприємство в обов`язковому порядку здійснювати внутрішнє переміщення товарних запасів, натомість чинне законодавство зобов`язує вести бухгалтерський облік на підставі первинних документів.

Тобто, в разі отримання товару одразу за місцем продажу, документом для обліку буде тільки первинний документ, що підтверджує отримання товарів.

Проте, якщо отримання товару відбулось в іншому місці, яке не є місцем продажу, сполучник «та/або» вказує на обов`язкову наявність ще одного документа - документа на внутрішнє переміщення від першого отримувача товару (підприємства) до його окремого місця продажу.

З урахуванням вищенаведеного та фактичних обставин справи, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що накладна на переміщення №32/2 від 24.10.2024 та №32/3 від 26.10.2024 не підтверджує облік та походження товару, оскільки дані накладні створені ТОВ «Спешлтех» для переміщення товару з основного складу до торгової точки; накладна на переміщення не є документом який дозволяє ідентифікувати постачальника та отримувача товару.

Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

До 01 січня 2022 року пункт 12 статті 3 Закону N 265/95-ВР передбачав, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Законом N 1914-IX, який набрав чинності 01 січня 2022 року, пункт 12 статті 3 Закону N 265/95-ВР викладено в наступній редакції: «Суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті)».

Таким чином, пункт 12 статті 3 Закону N 265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в абзаці 3 цієї норми осіб)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). При цьому до 01 січня 2022 року суб`єкт господарювання зобов`язаний був надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення.

Разом з тим, відповідальність за порушення вимог Закону N 265/95-ВР унормована приписами розділу V цього Закону.

Стаття 20 Закону N 265/95-ВР (із змінами, внесеними Законом N 1914-IX) передбачає, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

До 01 січня 2022 року зазначена норма передбачала, що фінансова санкція має застосовуватись у подвійному розмірі вартості товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Законом N 1914-IX у статті 20 слово "подвійної" було виключено.

Таким чином, за змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) не надання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням, що не надання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону N 265/95-ВР.

Разом з цим, у спірному випадку суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що порушення пункту 12 статті 3 Закону N 265/95-ВР полягало у несвоєчасному наданні (не на початок перевірки) документів про походження цих товарів.

В той же час, диспозиція норми статті 20 Закону N 265/95-ВР передбачає, що до суб`єкта господарювання застосовується відповідна фінансова санкція за ненадання документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Отже, вирішуючи даний спір між сторонами, необхідно звернути увагу на особливості нормативно-правового регулювання питання притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР та належним чином встановити, чи були надані усі документи, що підтверджують облік та походження товарів.

Згідно із пунктом 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Верховний Суд в постанові від 14.08.2024 у справі №560/12984/23 зазначив, що платник податків має право на подання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, після закінчення такої перевірки. Проте реалізація такого права має здійснюватися відповідно до вимог, встановлених ПК України, і до прийняття рішення за результатами такої перевірки. Поряд з цим платник податків не позбавлений права довести у судовому процесі, що він вжив всіх залежних від нього заходів для забезпечення повної та об`єктивної перевірки, не ухилявся від її проведення, тобто, його поведінка жодним чином не була спрямована на перешкоджання контролюючому органу у здійсненні податкового контролю.

У наведеній справі Верховний Суд вказав, що оскільки позивач подав заперечення до акту з долученням відповідних документів та пояснень, а тому посилання скаржника на ненадання позивачем усіх належних документів до перевірки суди обґрунтовано не взяли до уваги.

Матеріалами справи підтверджується, що не погодившись із висновками фактичної перевірки, позивач подав заперечення від 18.11.2024 на акт фактичної перевірки від 31.10.2024, до якого було долучено копію заяви про приєднання № 1108 до умов та правил надання послуги еквайринг від 26.09.2024.

Незважаючи на вказані обставини, з запиту про надання документів (копій документів) від 25.10.2024 вбачається, що у зв`язку з проведенням фактичної перевірки позивачу необхідно було надати контролюючому органу ширший перелік документів, аніж ним було подано. Інших документів, що підтверджують облік та походження товарів, ані під час проведення перевірки, ані до суду не надано.

Отже, підсумовуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції у цій справі ухвалив правильне по суті рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спешлтех» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у справі № 380/2248/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар