Справа № 320/42431/23
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року Київ справа № 320/42431/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області про визнання протиправними дії і зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі Позивач) з позовом до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області (далі Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області щодо відмови ОСОБА_3 у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видачі посвідчення;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області визнати за ОСОБА_4 статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем безпідставно та протиправно відмовлено у встановленні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни і видачі відповідного посвідчення у зв`язку з тим, що позивачем не надано підтверджуючих документів про залучення його до формувань Цивільної оборони.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2023 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

29.01.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з посиланням на те, що позивачем не надано належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони та відношення характеру виконуваних ним робіт до завдань Цивільної оборони, що є обов`язковою передумовою для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення для даної категорії осіб.

02.02.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій наведено аналогічне мотивування, як і в позовній заяві, просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Розпорядженням Київського окружного адміністративного суду 27.03.2024 № 147-р/ка призначено повторний автоматизований розподіл справ, в тому числі справи № 320/42431/23.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 суддею Басаєм О.В. прийнято до провадження адміністративну справу № 320/42431/23 і вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Копію ухвали суду від 10.04.2024 позивач та відповідачу було направлено до електронних кабінетів, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 15.04.2024.

19.04.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, аналогічний тому, що надійшов на адресу суду 29.01.2024.

19.04.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, аналогічна тій, що надійшла до суду 02.02.2024.

Розглянувши позовну заяву, відзив та відповідь на відзив, дослідивши докази та аргументи сторін, оцінивши їх в сукупності, суд встановив таке.

Позивач є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданий Славутицьким МВГУ МВС України в Київській області від 02.10.1996.

Крім того, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 позивай є учасником ліквідації на Чорнобильській АЕС у 1986 році.

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної Ради по встановленню причинного зв`язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру (протокол засідання від 18.10.1994 № 33) від 13.12.1994 № 1382, захворювання позивача пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У відповідності до довідки до акта огляду МСЕК від 02.11.2021 серії АВ № 1073586, позивачу встановлено 2-гу групу інвалідності з 19.10.2021 довічно, причина інвалідності захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

На момент аварії на Чорнобильській АЕС позивач працював на посаді голови партійної комісії по попередньому розгляду питань прийому до партії та персональних справ комуністів при міськкому партії Славутицької міськом Компартії України (а.с. 11).

Позивач зазначив, що 26.04.1986 він був викликаний до Прип`ятського міськвиконкому Київської області та був залучений до участі у заходах цивільного захисту населення (26.04.1986 забезпечення мешканців 3-го мікрорайону Прип`яті медичними препаратами (калієм йоду); 27.04.1986 евакуації мешканців 4-го мікрорайону Прип`яті; 29.04.1986 вивезення документації Прип`ятського міському партії; визначення потреб та забезпечення евакуйованого населення в Подільський район Київської області необхідними речами; надання допомоги у працевлаштуванні евакуйованого населення у штабі з працевлаштування Подільського району Київської області тощо).

В підтвердження зазначеного, позивачем надано суду архівну довідку Архівного відділу виконкому Київської обласної ради народних депутатів від 13.10.1992 № 04-1599 з відомостей про виплату ОСОБА_3 заробітної плати з квітень-грудень 1986 року; довідку форми № 122 Славутицького міському компартії України за вих. № 2 про підтвердження заняття ОСОБА_1 у роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29.12.1987 № 1497-378 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 05.06.1986 № 665-195, які надають прав на державну пенсію на пільгових умовах згідно Списку № 1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 з 26.04.1986 по 01.03.1988 та інші документи про отриману позивачем під час виконання вищезазначених робіт дозу зовнішнього опромінення.

Також судом з`ясовано те, що позивач звертався до Департаменту цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації з метою отримання довідки чи іншого документу про залучення його до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У відповіді Департаменту цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації від 30.05.2023 № 5191/27.01/27/2023 зазначено, що враховуючи воєнний стан, введений Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, керуючись Порядком забезпечення евакуації, зберігання та знищення документів в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 17.10.2019 № 3194/5, розпорядження Начальника цивільної оборони Київської області були знищенні відповідно до вимог законодавства.

15.08.2023 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області із заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни і видачі відповідного посвідчення.

У листі-відповіді від 14.09.2023 № 05-12/828 відповідач повідомив, що як випливає із наданих на розгляд документів, заявнику встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; що надає йому право на пільги та компенсації, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Правові підстави для поширення на позивача статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту" відсутні.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначаються Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі Закон № 3551-XII).

Відповідно до статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Стаття 7 Закону № 3551-XII містить перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Так, за нормами пункту 9 частини другої цієї статті до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону України від 28.09.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (далі Положення № 302).

Посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації (пункт 2 Положення № 302).

За нормами пункту 3 Положення № 302 особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 Закону № 3551-XII) видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

У абзаці 2 пункту 7 Положення № 302 закріплено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого", "Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад за місцем реєстрації громадянина.

За приписами пункту 10 Положення № 302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Відповідно до вимог нормативно-правових актів з Цивільної оборони, які були чинними на момент аварії на Чорнобильській катастрофі, зокрема, Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради міністрів СРСР від 18.03.1976 № 201-78, наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 № 90 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та від 29.06.1976 № 92 (настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (Сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 № 01, від 30.04.1986 № 02, від 04.05.1986 № 16, від 19.05.1986 № 52 та інші), цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що Закон № 3551-XII не містить вимог, які визначають порядок та форму залучення осіб до складу формувань Цивільної оборони.

У той же час особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, належать до інвалідів війни. Якщо особа була залучена до складу формувань Цивільної оборони та стала інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, така особа належить до числа інвалідів війни та має право на отримання відповідного посвідчення.

Формування Цивільної оборони, у тому числі і невоєнізовані, створювалися саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих.

Отже, громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на ЧАЕС та її наслідків) залучалися до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

При цьому жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Таким чином, факт залучення громадян до складу формувань цивільної оборони не потрібно встановлювати, оскільки відповідно до норм законодавства, що діяло на момент аварії на Чорнобильській АЕС на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, до складу цивільної оборони в обов`язковому порядку зараховувалось все працездатне населення.

Крім того, у відповідності до Положення № 302 підставою для отримання посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни є наявність у особи довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, а уповноваженою особою щодо видачі останнього є органи праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина. Тобто, вимога по наданню будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, окрім перерахованих, не передбачена.

Як вже зазначалося, позивач став особою з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується наявними у справі доказами (посвідченням серії НОМЕР_2 від 24.01.2022); згідно з даними довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 1073586 від 02.11.2021 позивачу з 19.10.2021 встановлено другу групу інвалідності довічно у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із впливом аварії на Чорнобильській АЕС; факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується примірником трудової книжки від 08.02.1973 та іншими доказами, наявними в матеріалах справи).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивач приймав участь у складі формувань Цивільної оборони з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з квітня 1986 року по березень 1988 року, та є інвалідом другої групи довічно, хвороба пов`язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У зв`язку з цим, дії Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області у цьому випадку щодо відмови у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є протиправними.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі Кодексу адміністративного судочинства України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої цієї ж статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б спростовували доводи позивача відповідачем як суб`єктом владних повноважень суду не надано.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача видати відповідне посвідчення, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справі № 461/2579/17, від 20.03.2018 у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням треба розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд зазначає, що дискреційні функції відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо надання особі статусу інваліда війни на етапі, коли особа, яка звернулась, є інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та має докази залучення до складу формувань цивільної оборони, досить жорстко обмежені в законодавчому порядку, а тому зазначені відповідачем підстави відмови, зокрема, пов`язані із відсутністю розпорядчого документу по лінії Цивільної оборони про залучення підприємств, установ (наказ чи розпорядження) до вказаного формування та розпорядчого документу по підприємству, установі про залучення особи до складу зазначеного формування, обов`язок з прийняття яких не передбачено жодною законодавчою нормою - не належить до передбачених законом підстав відмови в наданні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Суд вважає, що у даній справі відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 208/8402/14-а та від 29.03.2018 справі № 816/303/16.

Суд зазначає, що позивачем надано докази наявності підстав для встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, передбачених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання відповідача видати відповідне посвідчення.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувана відмова відповідача в розглядуваній ситуації не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача видати позивачу посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

При цьому суд переконаний, що обов`язок збереження документів за 1986-1987 роки, зокрема, документів щодо залучення позивача до участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме по лінії Цивільної оборони за часів існування Радянського Союзу, де всі документи та сама подія - аварія на ЧАЕС були тривалий час, а саме більше п`яти років, не може бути покладено на позивача, як і поставлено під сумнів їх існування, адже наслідки у вигляді ушкодженого здоров`я, причинний зв`язок втрати якого поставлено в пряму залежність від участі особи у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС уповноваженими та компетентними органами, та неможливість відповідача спростувати факт залучення позивача до участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС інакше як по лінії Цивільної оборони, є тим прямим та безперечним доказом, який свідчить про наявність права на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Із урахуванням викладеного, суд констатує обґрунтованість позовних вимог і необхідність їх задоволення.

Зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області щодо відмови ОСОБА_3 у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII та видачі відповідного посвідчення.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області (місцезнаходження: Київська область, Вишгородський район, м. Славутич, пл. Центральна, буд. № 7, ) надати ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.