Справа № 460/13537/25
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2025 року м. Рівне №460/13537/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність відповідача, що проявляється у не розгляді рапорту про звільнення з військової служби військовослужбовця від 08.07.2025 року та зобов`язання відповідача розглянути рапорт про звільнення з військової служби військовослужбовцявід 08.07.2025 року та звільнити з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4, абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Згідно з позовною заявою, вимоги позивача ґрунтуються на тому, що він був призваний на військову службу під час мобілізації, станом на дату звернення з позовом до суду проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначає, що його мати ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю II групи і потребує стороннього догляду. У матері відсутні інші родичі, які по закону зобов`язанні утримувати її, таким чином позивач є єдиним, хто може здійснювати постійний сторонній догляд за матір`ю та утримувати її. Ствердив, що у липні 2025 року скерував до відповідача рапорт на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». До рапорту були додані усі підтверджуючи документи, однак залишений без належного реагування.

Ухвалою від 06.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Згідно з відзивом на позовну заяву, військова частина НОМЕР_1 позовних вимог не визнає. В обґрунтування заперечень покликається на те, що довідка ЛКК №78 від 07.07.2023 не є належним документом, що підтверджує необхідність постійного догляду. Довідка не є медичним висновком, складена у довільний формі та не відповідає жодній із форм для медичних висновків, затверджених Міністерством охорони здоров`я України. Довідка не містить посилання на підзаконний нормативно-правовий акт, яким затверджено її форму, не містить вказівки з урахуванням яких законодавчих приписів її видано. Також позивачем до рапорту не додано документів про відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи з інвалідністю або їх потребу у постійному догляді, зокрема документи, що підтверджують інвалідність осіб першого чи другого ступеня споріднення, їх потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затверджений керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

08.07.2025 позивач подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини четвертої статті 26, абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, через необхідність здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи, та відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

До вказаного рапорту були додані наступні документи:

копію свідоцтва про народження у підтвердження родинних стосунків мати-син;

копію довідки до акта огляду МСЕК у підтвердження наявності у ОСОБА_2 другої групи інвалідності;

копію акта проведення обстеження сім`ї № 34 від 12.10.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі;

копію висновку від 06.06.2025 відносно ОСОБА_2 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі;

копію довідки № 117 від 06.06.2025 , відповідно до якої ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду;

копію акта обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця від 04.06.2025 року, що затверджений т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 06 червня 2025 року відповідно до якого ОСОБА_2 має явно виражений незадовільний стан здоров`я, факт здійснення постійного догляду підтверджено, родичі другого та третього ступеня споріднення відсутні, і як висновок резюмовано, що у ОСОБА_1 наявні підстави для звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю матері з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду;

копію нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_2 , відповідно до якої її син ОСОБА_1 є єдиною особою, яка зобов`язана та має можливість її утримувати та здійснювати догляд за нею.

Військова частина НОМЕР_1 надала письмову відповідь щодо розгляду рапорта позивача, в якій вказала, що командування військової частини не вбачає підстав для звільнення, оскільки довідка ЛКК № 117 від 06.06.2025 не є належним документом, що підтверджує необхідність постійного догляду. Довідка не є медичним висновком, складена у довільний формі та не відповідає жодній із форм для медичних висновків, затверджених Міністерством охорони здоров`я України. Довідка не містить посилання на підзаконний нормативно-правовий акт, яким затверджено її форму, не містить вказівки з урахуванням яких законодавчих приписів її видано. Також до рапорту не додано документів про відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи з інвалідністю або їх потребу у постійному догляді, зокрема документи, що підтверджують інвалідність осіб першого чи другого ступеня споріднення, їх потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затверджений керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Позивач в позовній заяві вказує, що не отримував відповіді від відповідача на рапорт від 08.07.2025, а тому звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.

Відповідно до частин першої-третьої статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) за направленням або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з абзацами першим-четвертим частини першої статті 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань. Громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які раніше не проходили військову службу в Збройних Силах України, інших військових формуваннях, проходять курс базової загальновійськової підготовки тривалістю не менше ніж один місяць.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII.

Зокрема, за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час дії воєнного стану, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

В свою чергу, за абзацом тринадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII (у відповідній редакції) під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008.

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог цього Положення, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 (застосовується у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції (у відповідній редакції), звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. За пунктом 5 Додатку 19 до Інструкції (у відповідній редакції) подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Суд відзначає, що спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Підставою для такої відмови зазначено те, що довідка ЛКК №78 від 07.07.2023 не є належним документом, що підтверджує необхідність постійного догляду та, те що позивачем не додано до рапорту документів про відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи з інвалідністю або їх потребу у постійному догляді.

У аспекті цього суд відзначає, що процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009.

Відповідно до пунктів 19, 24 цього Положення, комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою. Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

За приписами підпункту 1 пункту 11 цього Положення міські, міжрайонні, районні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків; потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв; потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування; причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого; медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

В свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 №189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 №1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» №407 від 09.03.2021 затверджено також форму первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та Інструкцію щодо її заповнення.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», Висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги. Висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової докуметації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №_____», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №110 від 14.02.2012, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974. Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №859 від 23.09.2020.

Разом з тим, повноваження лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я визначені ще в одному нормативно-правовому акті - наказі Міністерства охорони здоров`я України №667 від 31.07.2013 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання», в якій зазначено, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.

Відповідно до пункту 5 Інструкції про порядок наданнявисновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністючи II групи внаслідок психічного розладу, підставою для надання висновку ЛКК закладу охорони здоров`я щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю IІ групи внаслідок психічного розладу є постійна (упродовж не менше місяця) наявність в особи з інвалідністю одного з перелічених видів обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування - здатність до самообслуговування за допомогою інших осіб та нездатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до самостійного пересування - здатність до самостійного пересування за допомогою інших осіб та нездатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до орієнтації - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування - здатність до спілкування за допомогою інших осіб та нездатність до спілкування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності контролювати свою поведінку - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою інших осіб. Обмеження життєдіяльності повинні бути зумовлені психічним розладом.

Питання про те, який саме орган видає медичний документ щодо необхідності здійснення постійного догляду дослідив Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23 і його висновки є релевантними до обставин даної справи.

Вказаний правовий висновок був підтриманий Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23 та від 13 червня 2024 року у справі №520/21316/23

З матеріалів справи вбачається, що позивачем разом із рапортом про звільнення подано, як документ, що підтверджує наявність у його матері інвалідності II групи внаслідок психічного захворювання - довідку МСЕК серії 12 ААГ №707286 так і документ, який підтверджує потребу матері, як особи, що має II групу інвалідності у постійному сторонньому догляді - висновок ЛКК №117 від 06.06.2025. При цьому останній оформлений у повній відповідності до вимог наказу Міністерства охорони здоров`я України №667 від 31.07.2013.

Натомість відповідач не надав належну правову оцінку щодо підстав звільнення позивача з військової служби згідно висновку ЛКК №117 від 06.06.2025, що долучений позивачем до рапорту на підтвердження необхідності постійного догляду за матір`ю, оформлений згідно з вимогами чинного законодавства та містить дані про те, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Суд вважає подані позивачем до рапорту про звільнення з військової служби документи належними і достатніми для підтвердження того, що мати позивача, що є особою з інвалідністю II групи, потребує постійного догляду, а відтак і приходить до висновку, що позивач мав повне право звільнитися з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю.

Також суд повністю відхиляє доводи відповідача про те, що позивач не довів відсутність у ОСОБА_3 інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, на яких відповідно до законодавства покладено обов`язок здійснювати постійний догляд за нею.

По-перше, на час існування відповідних правовідносин, на законодавчому рівні не було встановлено будь-якого переліку документів, які б вважалися належними для підтвердження вказаної обставини.

По-друге, до рапорту позивачем надано копію акта обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця від 04.06.2025 року, відповідно до якого родичі другого та третього ступеня споріднення відсутні та копію нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_2 , відповідно до якої її син ОСОБА_1 є єдиною особою, яка зобов`язана та має можливість її утримувати та здійснювати догляд за нею.

Відомості про наявність у матері позивача інших дітей, відсутні. Відсутні також і будь-які інші відомості про наявність у ОСОБА_1 інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення. Відтак, позивач вважався єдиною особою, яка в силу закону зобов`язана утримувати і доглядати матір.

Також, суд відхиляє посилання відповідача на невідповідність у документах стосовно прізвища матері позивача, оскільки дослідивши вказані документи, судом встановлено що дата народження та місце проживання ОСОБА_2 відповідають дійсності. А тому слід вважати про наявність описки саме в цих документах.

У позовній заяві позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, що проявляється у не розгляді рапорту про звільнення з військової служби військовослужбовця від 08.07.2025 року.

Однак, судом встановлено, що вказаний рапорт був розглянутий, а тому з урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню саме шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у звільненні позивача з військової служби за сімейними обставинами на підставі пп. «г» пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Оцінюючи наявність правових підстав для зобов`язання відповідача вчинити певні дії, суд звертає увагу на наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства(Chahalv. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки, рішення відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують його право на звільнення з військової служби, а відтак відповідач розглядаючи рапорт позивача мав достатні підстави для звільнення позивача з військової служби з урахуванням наданих доказів, а тому судом встановлено протиправність дій військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення позивача з військової служби та суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Відтак, враховуючи те, що позивачу протиправно відмовлено у задоволенні рапорту про звільнення, суд вважає, що належним способам захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби за сімейними обставинами на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4, п. 3 ч. 12 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене та оцінюючи надані учасниками справи докази в сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повного задоволення позовних вимог.

Що стосується судового збору, то згідно із пунктом 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Позивач при зверненні до суду помилково сплатив 968,96 грн. судового збору.

Однак, питання про повернення судового збору, як помилково сплаченого за подання даного адміністративного позову може бути вирішено відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір» лише за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4, п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) чий є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сімї першого чи другого ступеня споряднення такої особи.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4, п. 3 ч. 12 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 27 листопада 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Суддя С.А. Борискін