Справа № 280/3472/25
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 280/3472/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року

у адміністративній справі № 280/3472/25 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо нарахування та виплати протягом січня - квітня 2025 року заробітної плати, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, в розмірі 1600 грн. та про зобов`язання Офісу Генерального прокурора провести нарахування та виплату Клименку протягом січень - квітень 2025 року по дату винесення рішення суду включно на підставі частин 2, 3, 4, 5 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697VII, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2025 року 3028 гривень із урахуванням виплачених сум та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав його незаконності та не надання належної оцінки наведеним ним у позові доводам стосовно протиправності дій та бездіяльності відповідача внаслідок обчислення його заробітної плати не на підставі визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури в розмірі 1600 гривень, чим порушуються гарантії незалежності прокурорів, що встановлені нормами національного законодавства та міжнародного права, мають місце ознаки прояву дискримінації за професійною ознакою, порушується принцип юридичної визначеності як складової принципу верховенства права, та його права через неправомірне застосування відповідачем розміру посадового окладу 1600 грн. у період з 01 січня 2025 року по теперішній час. Посилаючись на відповідні норми Конституції України та Закону України «Про прокуратуру»; рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020, від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023, від 13.09.2023 № 8-р(ІІ)/2023, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008; висновки Консультативної Ради європейських прокурорів «Незалежність, підзвітність та етика прокурорів» № 13(2018); Бюджетного кодексу України; Законів України «Про прожитковий мінімум», «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», «Про Державний бюджет України на 2025 рік»; постанови Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 400/2031/21, від 30 листопада 2021 року у справі № 360/503/21, від 27 липня 2023 року у справі 240/3795/22, від 15.08.2023 у справі №120/19262/21-а, а також на те, що звернення до суду з позовом у цій справі було обумовлено саме тим, що у відповідь на його звернення з вимогою зробити перерахунок у відповідності до прожиткового мінімумів для працездатних осіб, визначеного на 01 січня 2025 року, Офіс Генерального прокурора своїми листом від 14.04.2025 № 21-701вих-25 відмовив у перерахунку заробітної плати, проте наразі вже існує позитивна практика суду апеляційної інстанції, який своїм рішенням підтвердив неправомірність нарахування заробітної плати прокурору на підставі прожиткового мінімуму у 1600 гривень, зокрема постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2025 у справі №360/928/24.

За наведених обставин, позивач вважає, що суд першої інстанції мотивував своє рішення тільки тим, що положення ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» є спеціальною нормою права, якою встановлено прожитковий мінімум для прокурорів у розмірі 1600 гривень, і при цьому безпідставно визнав за Верховною Радою України право законом про державний бюджет встановлювати нові види прожиткових мінімумів, які не передбачені законом, тобто порушувати вимоги ст.19 Конституції України. Одночасно, суд посилаючись на те, що ця норма не визнавалась неконституційною, проігнорував висновки Конституційного Суду України, зроблених у рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), згідно яких Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів, також як і не врахував, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції чи законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19, від 10 листопада 2021 року у справі № 400/2031/21, від 30 листопада 2021 року у справі № 360/503/21, від 27 липня 2023 року у справі 240/3795/22, від 15.08.2023 у справі №120/19262/21-а; та постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19), і безпідставно не виконав вимоги ч.4 ст.7 КАСУ щодо ініціювання питання про визнання неконституційними положення ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», оскільки в аналогічних випадках КСУ визнавав положення законів про державний бюджет неконституційними, що суперечить завданням адміністративного судочинства, визначеним ст. 2 КАСУ та є підставою для скасування судового рішення при ухваленні якого допущено усі порушення, передбачені ст.317 КАСУ, які є підставами для його скасування: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити його позовну заяву, і звернутися до Верховного Суду для вирішення питанням щодо внесення до Конституційного Суду України подання про визнання неконституційними положення ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», якими встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, у розмірі 1600 гривень.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважаючи законим та обгрунтованим рішення суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування загального розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на рівні 3028 грн з 01.01.2025 під час визначення розміру посадового окладу прокурора окружної прокуратури, якщо відповідними спеціальними нормами Законів України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прямо визначено застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень, та відповідно про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки здійснюючи розрахунок заробітної плати позивача із застосуванням з прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, в розмірі 1600 грн Офіс Генерального прокурора діяв правомірно, просить залишити рішення суду без змін а апеляційну скаргу залишити без здадоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги позивача та відзиву відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх оцінки і юридичної кваліфікації, проаналізувавши наявні в матеріалах адміністративної справи докази та правильність застосування до спірних правовідносин норм матеріального і процесуального права, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача виходячи з нижченаведеного.

Як встановлено за матеріалами справи та підтверджено під час судового розгляду даної справи, позивач працює на посаді заступника начальника відділу в Офісі Генерального прокурора і з позовом у цій справі звернувся до суду у звязку з відмовою Офісу Генерального прокурора листом вих. № 21-701ВИХ-25 від 14.04.2025 від 14.04.2025 у здійсненні за його (позивача) заявою перерахунку та нарахування заробітної плати з 01.01.2025 виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн. з тих підстав, що відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури 1600 гривень, що свідчить про відсутність підстав для нарахування позивачу заробітної плати у 2025 році виходячи з іншого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що сам позивач вважає протиправним оскільки обчислення його заробітної плати здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму в розмірі 1600,00 грн замість 3028,00 грн.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, за результатом детально обговорених фактичних обставин виниклих у цій справі правовідносин та на підставі аналізу положень: ч.2 ст.19 Конституції України; ст.81, ст.89, ст.90 Закону України «Про прокуратуру»; п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України і ч.1 ст.22 та ч.1, 2 ст.23, ст.48 цього кодексу; ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»; Закону України «Про прожитковий мінімум»; рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 - суд першої інстанції обґрунтовано акцентував увагу на тому, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, установлено в розмірі 1600 гривень як це визначено Законами України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури та який набрав чинності 01.01.2025 року, тобто, пізніше ніж Закон «Про прокуратуру» який набрав чинності 15.07.2015.

При цьому, обговорюючи питання розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, суд першої інстанції правильно керувався принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для цієї справи) загального закону і спеціальна норма має перевагу над загальною, а у разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

На підтвердження викладеної у попередньому абзаці позиції, судом першої інстанції зазначено, що саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі №807/257/14, і Європейський суд з прав людини рішенні по справі «Ніколова проти Болгарії» №7888/03 де вказувалася перевага норм lex specialis над іншими загальними нормами, що з урахуванням темпоральних (часових) колізій та правил конкуренції, суд першої інстанції обґрунтовано наголосив на тому, що у співвідношенні між звичайними законами, які суперечать один одному, "молодша норма" припиняє суперечливу до неї "старшу": цей підхід виходить з того, що існуюче право при виданні нової норми може бути змінене без особливих проблем, що зокрема також прописано Конституційним Судом України у рішенні від 18.06.2020 №5-рп(ІІ)/2020.

За наведених обставин суд першої інстанції на переконання колегії суддів цілком обґрунтовано визнав, що до спірних у цій справі правовідносин слід застосувати саме положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яким і визначено прожитковий мінімум для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури в розмірі 1600 гривень, а не 3028 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025, встановлений цим самим Законом), оскільки для обрахунку заробітної плати прокурора прожитковий мінімум визначений у меншому розмірі і є спеціальним, прийнятий пізніше у часі відносно Закону України «Про прокуратуру», саме яким і зроблено прив`язку до прожиткового мінімуму на відповідний рік при обрахунку посадового окладу прокурора, оскільки за правилами конкуренції правових норм у часі, Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» має перевагу над загальним Законом України «Про прокуратуру».

Обговорюючи доводи позивача, який посилається на положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру», суд першої інстанції правильно акцентував увагу на тому, що вказаною нормою не встановлюється конкретний розмір посадового окладу, ця норма є бланкетною (відсилочною) до відповідного прожиткового мінімуму, який встановлюється саме Законом України про державний бюджет на відповідний рік.

Оскільки відповідні норми законодавства про державний бюджет є чинними, не визнавались неконституційними вони підлягають застосування відповідачем при визначенні розміру посадового окладу позивача та інших виплат (щорічної відпустки, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), формуванні фонду оплати праці і визначення розміру бюджетних асигнувань, а сама по собі відсутність в Законі України «Про прожитковий мінімум» визначення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури не відміняє положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та не спростовує необхідність застосування відповідного спеціального прожиткового мінімуму при визначення розміру посадового окладу прокурора окружної прокуратури на рівні 1600,00 грн., що на переконання суду не може слугувати підставою для висновків про недотримання відповідачем у даному випадку визначеного ст.16 Закону України «Про прокуратуру» принципу незалежності прокурора в частині забезпечення належного матеріального становища та соціального і пенсійного забезпечення.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів повністю підтверджує висновки суду першої інстанції у цій справі про відсутність підстав для застосування загального розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на рівні 3028 грн з 01.01.2025 під час визначення розміру посадового окладу прокурора окружної прокуратури, якщо відповідними спеціальними нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прямо визначено застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури 1600 гривень, що в свою чергу свідчить про правомірність дій Офісу Генерального прокурор під час здійснення розрахунку заробітної плати позивача із застосуванням з прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури в розмірі 1600 грн, а відповідно, і про відсутність підстав для задоволення заявлених у цій справі вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо нарахування та виплати протягом січня - квітня 2025 року заробітної плати, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, в розмірі 1600 грн. та про зобов`язання Офісу Генерального прокурора провести нарахування та виплату Клименку протягом січень - квітень 2025 року по дату винесення рішення суду включно на підставі частин 2, 3, 4, 5 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697VII, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2025 року 3028 гривень із урахуванням виплачених сум та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

Оскільки доводами апеляційної скарги позивача не спростовуються зазначені вище висновків суду першої інстанції та не свідчать, що судом при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, або неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а фактично доводи позивача зводяться до переоцінки висновків суду на підставі власного але помилкового розуміння норм матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, виходячи з того, що в рішенні суду першої інстанції правильно надано правову оцінку обставинам по справі та правильно застосовано норми матеріального права при прийнятті рішення, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обговорюючи вимогу позивача про звернення до Верховного Суду для вирішення питанням щодо внесення до Конституційного Суду України подання про визнання неконституційними положень ст.7 Закону України про Державний бюджет України на 2025 рік, колегія суддів враховує, що зазначена вимога позивачем також заявлялася в суді першої інстанції, і в апеляційній скарзі не заявлено про скасування постановленої судом першої інстанції у цій справі ухвали від 24 липня 2025 року якою відмовлено у задоволенні клопотання позивача про звернення до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, а лише вказується про її необґрунтованість оскільки в ній жодним чином не спростовано його доводи.

Оскільки позивачем до апеляційної інстанції подано клопотання про звернення апеляційного суду до Верховного Суду для вирішення питанням щодо внесення до Конституційного Суду України подання про визнання неконституційними положення статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», якими встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури у розмірі 1600 грн. з тих підстав, що вказана норма суперечить ст. 6, ч. 2 ст. 19, ст. 22, ст.24, ст.130 Конституції України, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до ч.3 і ч.4 ст.7 КАС України (далі - КАС України) суд звертається до Верховного Суду після винесення рішення у справі для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України тільки у разі якщо дійде висновку про невідповідність правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту внаслідок чого за результатом розгляду справи застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. Проте, у даному випадку, апеляційним судом не встановлено, що застосовані відповідачем по справі та судом першої інстанції норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» суперечать Конституції України, а відповідно, у колегії суддів відсутні підстави щодо звернення до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Підсумовуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів керуючись положеннями п.1 ч.1 ст.315 та ст.316 КАС України вважає за необхідне за наслідками розгляду апеляційної скарги позивача залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції у цій справі, яким правильно встановлено обставини справи та додержано норми матеріального і процесуального права при вирішенні спору у цій справі залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун