Справа № 340/6582/25
Суддя: А.В. САГУН
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/6582/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Сагуна А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії, скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, а також стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо його незаконного поновлення на військовому обліку та подання в "розшук";

- скасувати "постанову" ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.08.2025 як незаконну, сфальсифіковану та таку, що містить недостовірні дані;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити його з військового обліку та внести відповідні зміни в "Резерв+";

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на його користь компенсацію моральної шкоди у розмірі, який визначить суд;

- зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, викладену у постанові від 28.08.2025.

Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Надано десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року вирішено заяву ОСОБА_1 про відвід судді Сагуну А.В. у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дії, скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, а також стягнення моральної шкоди визнати необґрунтованою.

Матеріали адміністративної справи № 340/6582/25 передати до відділу організаційного забезпечення та контролю Кіровоградського окружного адміністративного суду для визначення судді у порядку, встановленому частиною 1 статті 31 КАС України, для вирішення питання про відвід.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2025 року вирішено клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору - задовольнити; відкрити провадження в адміністративній справі № 340/6582/25, розгляд здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Зобов`язано відповідача у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали надати до суду:

- копії матеріалів на підставі яких прийнято постанову від 28.08.2025 № 1/14051 стосовно ОСОБА_1 , з наданням копії даної постанови;

- інформацію щодо поновлення ОСОБА_1 на військовому обліку із наданням відповідних доказів.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року вирішено в задоволенні клопотання позивача про залучення відповідача - відмовити; у задоволенні клопотання позивача щодо витребування доказів - відмовити.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач був виключений з військового обліку в 2008 році ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що внесено відомості до військового квитка. Приблизно 30.07.2025 р. після оновлення «Резерв+» з`явилася інформація, що позивач знову на обліку, військовозобов`язаний, і йому встановлено «відстрочку» через інвалідність. На початку серпня 2025 р. у «Резерв+» з`явилася інформація, що ІНФОРМАЦІЯ_5 08.08.2025 р. звернувся до Нацполіції для «розшуку» позивача з формулюванням «не став на облік за новою адресою». 16.08.2025 р. позивачособисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 , надав усі документи (військовий квиток, паспорт з відмітками «не військовозобов`язаний», пенсійне посвідчення інваліда). Після цього позивача зняли з «розшуку», але незаконне поновлення на обліку залишили. 28.08.2025 р. Кропивницький ТЦК виніс «постанову», текст якої є юридично безграмотним, містить вигадані порушення, а в кінці документа навіть зазначене не прізвище позивача. Позивач вважає протиправними постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та дії відповідача щодо внесення відомостей про поновлення на військовому обліку, просить задовольнити позов.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову (а.с.102-107), мотивований тим, що позивач є військовозобов`язаним та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 . Станом на 12.04.2007 року (досягнення Позивачем сорокарічного віку) спору між сторонами стосовно наявності у позивача на той час права на виключення з військового обліку у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі, передбаченого ч.2, ч.4 ст.28 Закону №2232 (в редакції станом на 28.09.2009р.), не існувало. Натомість, спірні правовідносини щодо ненадання позивачу довідки чи іншого документу про виключення його з військового обліку у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі виникли саме у липні 2025 р. Також зазначено, що позивач зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 , чим вчинив адміністративне правопорушення, встановлено його вина та обставини скоєного правопорушення під час дії особливого періоду в умовах воєнного стану. Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся у відповідності до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, з дотриманням прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Встановлення у Реєстрі статусу «порушник правил військового обліку» є правомірною та необхідною дією відповідача, спрямованою на забезпечення виконання особою обов`язків військового обліку та, у разі потреби, можливість залучення органів Національної поліції для її доставлення або адміністративного затримання (п. 56 постанови №1487). Зазначене фіксування статусу не є фактом притягнення до адміністративної відповідальності, а виконує виключно обліково - забезпечувальну функцію. Зважаючи, що відносно позивача було складено протокол № 1/13321 про вчинення правопорушення передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, а справу розглянуто та прийнято по ній рішення щодо звільнення від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та обмежитись усним зауваженням у зв`язку з малозначністю вчиненого діяння, 16.08.2025 року, статус «порушника ВО» позивача було скасовано. ІНФОРМАЦІЯ_8 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Жодним чином не порушив права позивача, а від так відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивачем подано відповідь на відзив ( а.с.13-116) в якій зазначено, що у жовтні 2012 року позивач був знятий з реєстрації місця проживання у м. Кропивницькому (на той час Кіровограді), що підтверджується печаткою Кропивницького виконкому, і зареєстрований у м. Бровари Київської області, про що також є відмітки у паспорті. Після зміни місця проживання військовозобов`язаний має стати на облік за новим місцем проживання, що позивач і зробив у Броварах; у 2012 році позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_9 для постановки на військовий облік за новим місцем проживання та одразу був виключений з військового обліку за віком заднім числом 2008 роком (відповідна відмітка у військовому квитку і печатка «не військовозобов`язаний» у паспорті). Позивач не звертався із заявою про поновлення на військовому обліку, не давав своєї письмової згоди на поновлення та не з`являвся особисто до ІНФОРМАЦІЯ_10 для такої процедури. Позивач не притягувався до кримінальної відповідальності, яка б утверджувала підстави для оголошення у розшук у кримінальному провадженні. Позивач неодноразово звертався через систему «Резерв+» (03.10, 06.10,09.10.2025) щодо виправлення помилкових даних; у відповідях системи збереглися повідомлення про неможливість виправлення даних («Не змогли виправити дані»).

Також позивач вказує, що надана до відзиву представником відповідача довіреність та виписка з ЄДР не можуть вважатися доказом правомочності дій відповідача та не підтверджує передання прав та не містить реквізитів, що підтверджують факт правонаступництва або реєстрацію окремої юридичної особи « ІНФОРМАЦІЯ_10 ».

Згідно з офіційними даними з відкритих державних реєстрів (ЄДРПОУ, портал Мін`юсту, відповіді Міністерства оборони України на інформаційні запити), ІНФОРМАЦІЯ_11 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) перебуває у стані припинення, а ІНФОРМАЦІЯ_8 , який фактично користується його реквізитами, не має власної реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.

Таким чином, відповідач не є юридичною особою, що має процесуальну правосуб`єктність для участі у судових справах. На думку позивача ТЦК та СП є органами військового управління без статусу юридичної особи, і не може бути самостійним відповідачем, представляти себе у суді, видавати постанови чи підписувати документи від власного імені.

Позивачем подано до суду додаткові пояснення у справі ( а.с.93-94) в яких зазначено, що 16.09.2025 він особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_10 для з`ясування обставин незаконного внесення у категорію «розшук» та поновлення на обліку у Резерв +. Наголошує, що оголошення особи у розшук може здійснюватися (за своїм процесуальним змістом) лише на підставі відповідного процесуального рішення (наприклад, ухвали слідчого/суду) у межах відкритого кримінального провадження. Щодо позивача жодного кримінального провадження не відкрито. Зазначає, що він територіально не належав до ІНФОРМАЦІЯ_10 з 2012 року, отже дії відповідача з поновлення його на обліку в м. Кропивницькому є процесуально і фактично незаконними.

Позивачем подано до суду додаткові пояснення у справі ( а.с.86-87) в яких зазначено, що попри неодноразові офіційні спроби оновити інформацію в державному застосунку «Резерв+», система підтверджує неможливість виправлення даних онлайн, що прямо вказує на бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 - органу, який і відповідає за коректність цих записів. Таким чином, наведене підтверджує факт незаконного поновлення його на військовому обліку, а також відсутність будь-якої реакції чи дій з боку відповідача навіть після неодноразових звернень через офіційний державний сервіс. Позивач просить:

провести звірку його персональних даних у системі «Резерв+» з інформацією державних реєстрів;

усунути незаконне поновлення на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_12 ;

відновити коректне відображення його статусу - «не перебуває на військовому обліку»;

виправити дані про наявність інвалідності III групи та підтвердити її в системі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Позивача, ІНФОРМАЦІЯ_13 , з 03.01.2008 року виключеного з військового обліку Броварським міськвійськкомом, про що внесено відомості до військового квитка та національного паспорту ( а.с.16-17, 12).

05.10.2012 позивача знято з реєстрації місця проживання у м. Кіровограді ( м. Кропивницький) та 10.10.2012 зареєстровано місце проживання у м. Бровари ( а.с.13-14).

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 виданого 06.01.2014 ( а.с.18) позивач є пенсіонером по інвалідності ІІІ групи довічно.

30.07.2025 р. після оновлення «Резерв+» з`явилася інформація, що позивач перебуває на військовому обліку, як військовозобов`язаний, і йому надано відстрочку до завершення мобілізації ( а.с.41).

Позивач неодноразово звертався до технічної підтримки «Резерв+» з питань поновлення його на військовому обліку та відображенні у системі відстрочки за станом здоров`я, але відсутності інформації про інвалідність ІІІ групи.

На початку серпня 2025 р. у «Резерв+» з`явилася інформація, що ІНФОРМАЦІЯ_5 08.08.2025 р. звернувся до Нацполіції для «розшуку» позивача з формулюванням «не став на облік за новою адресою» ( а.с.31).

16.08.2025 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 , надав документи (військовий квиток, паспорт з відмітками «не військовозобов`язаний», пенсійне посвідчення інваліда) та отримав повідомлення про запрошення до ІНФОРМАЦІЯ_6 на 28.08.2025 ( а.с.22).

28.08.2025 Кропивницьким ТЦК прийнято постанову №1 /14051 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП ( а.с.95-96), відповідно до якої ОСОБА_2 , 1987 р.н., визнано виним у скоєнні правопорушення передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, та враховуючі малозначність діяння вчиненого адміністративного правопорушення вирішено застосувати статтю 22 КУпАП, звільнивши від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

03.10.2025, 06.10.2025 та 09.10.2025 позивачем повторно подані звернення через державний застосунок «Резерв+» із вимогою виправити помилкові дані щодо його поновлення на військовому обліку.

У відповідь державний застосунок «Резерв+» кілька разів повідомив: «Не змогли виправити дані»; «Запит на виправлення даних відправлено. Скоро ви дізнаєтесь, чи доставлено ваш запит»; «Дані з реєстру «Оберіг» отримано. Військово-обліковий документ уже доступний» ( а.с. 88-92).

Позивач вважає протиправним дії відповідача щодо поновлення його на військовому обліку, вважає протиправною постанову відповідача про притягнення до адміністративної відповідальності, тому звернувся до суду з позовом.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідачем не виконано вимоги ухвали суду від 09 жовтня 2025 року якою зобов`язано відповідача у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали надати до суду: копії матеріалів на підставі яких прийнято постанову від 28.08.2025 № 1/14051 стосовно ОСОБА_1 , з наданням копії даної постанови; інформацію щодо поновлення ОСОБА_1 на військовому обліку із наданням відповідних доказів.

Суд зауважує, що, відповідно до доручення Начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 21.09.2023 №84968/С, командири військових частин, в тому числі начальники ТЦК та СП, мають забезпечити неухильне дотримання вимог прийнятого Верховною Радою України 29 червня 2023 року Закону України № 3200-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання «Електронних кабінетів» в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами», який набрав чинності 21 липня 2023 року.

Суд зазначає про персональну відповідальність начальника ТЦК та СП за невиконання судових рішень у відповідності до наказу Міністерства оборони України від 30.12.2016 №744 «Про організацію претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень».

В порушення вимог ст. 77 КАС України відповідач не подав суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд оцінює поведінку відповідача, що ненадання доказів, які витребувані судом ухвалою про відкриття провадження, є зловживанням процесуальним правом відповідача та невиконання процесуального обов`язку.

Необхідність судового реагування щодо офіційного встановлення обставин справи у даному випадку, які визнаються відповідачем шляхом ігнорування процесуальних прав та обов`язків, відсутня.

З огляду на положення ч. 6 ст. 77 КАС України, суд вирішує справу на підставі наявних доказів, які є достатніми для вирішення спору по суті.

Щодо посилання позивача на не можливість відповідача бути самостійним відповідачем, представляти себе у суді, видавати постанови чи підписувати документи від власного імені, в зв`язку з тим, що ТЦК та СП є органами військового управління без статусу юридичної особи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

При цьому визначення суб`єкта владних повноважень міститься у пункті 7 частини першої статті 4 КАС України та означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ від 23.02.2022 № 154, передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (п.1).

Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів із взяття громадян України на військовий облік призовників, направлення громадян України для проходження базової військової служби, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил , ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства. (п.8 Положення)

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, крім іншого: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних, забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони; звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції щодо доставлення до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення; розглядають справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням Кодексу України про адміністративні правопорушення (п.9).

Отже, незважаючи на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 не має статусу юридичної особи ( а.с.134), він є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України та є належним відповідачем у цьому спорі, пов`язаному зі скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, яка прийнята начальником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 522/22225/21, в якій суд дійшов висновку, що районний ТЦК та СП, попри відсутність статусу юридичної особи, може бути відповідачем у справі про оскарження його постанови.

Також, суд зазначає, що повноваження представників відповідача, на виконання вимог положень ч.ч.1,3 ст. 59 КАС України, підтверджено належними документами ( а.с.109,110).

Преамбулою Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин другої, третьої статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення , посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно із частиною десятою статті 1 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, виконувати правила військового обліку, і встановлені законодавством.

Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Приписами частини 1 статті 34 Закону №2232-ХІІ передбачено, що персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, визначені Законом України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" № 1951-VIII від 16.03.2017 (далі за текстом - Закон № 1951-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1951-VIII єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - це інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1951-VIII, основними засадами ведення Реєстру є:

1) обов`язковість та своєчасність внесення до Реєстру передбачених цим Законом відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

2) повнота та актуалізація відомостей Реєстру про призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

3) захищеність Реєстру та внесених до нього відомостей - держава гарантує захист бази даних Реєстру від несанкціонованого доступу та зловживання доступом, незаконного використання відомостей Реєстру, порушення цілісності бази даних Реєстру та його апаратного чи програмного забезпечення, а також гарантує дотримання законодавства щодо захисту персональних даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів, наявних у Реєстрі.

Так, ст. 5 Закону № 1951-VIII передбачено, що держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру. Органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є: уповноважений орган адміністрування держателя Реєстру; оперативні командування; територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя; Центральне управління Служби безпеки України; відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 1951-VIII до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 9 Закону № 1951-VIII передбачено, що призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право: отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.

На виконання частини 1 статті 14 Закону № 1951-VIII, ведення Реєстру включає:

1) внесення запису про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до бази даних Реєстру для взяття на облік або при відновленні на військовому обліку з перевіркою відповідності персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів існуючим обліковим даним;

2) внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами;

3) знищення повторного запису Реєстру в разі його виявлення.

Актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною (частина 3 статті 14 Закону № 1951-VIII).

Отже, у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів має відображатись повна та дійсна інформація щодо призовників, військовозобов`язаних і резервістів, для забезпечення ведення військового обліку громадян України. Органи адміністрування Реєстру, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зобов`язані вносити до Реєстру інформацію щодо призовників, військовозобов`язаних та резервістів, в тому числі і інформацію про проходження медичного огляду (військово-лікарської експертизи), а також проводити актуалізацію цієї інформації у разі її зміни.

Підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього визначені статтею 37 Закону №2232-ХІІ.

Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку (ч.6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ).

Аналогічні норми містяться і в Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 (далі - Порядок № 1487).

Порядок № 1487 визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами , органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності .

Відповідно до п. 2 Порядку № 1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно підпункту 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку № 1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також надавати [ зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону . України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" в редакції, яка діяла станом на 03.01.2008, військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком:1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років.

Згідно з ч. 4 вказаного Закону граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 зазначеного закону, військовозобов`язані, які досягли граничного віку перебування в запасі, а також визнані військово-лікарськими комісіями непридатними для військової служби, виключаються з військового обліку і переводяться у відставку.

Суд зазначає, що позивача, ІНФОРМАЦІЯ_13 , з 03.01.2008 року виключеного з військового обліку Броварським міськвійськкомом, про що внесено відомості до військового квитка та національного паспорту( а.с.16-17, 12), тобто позивач набув статусу особи, яка вже не є військовозобов`язаним.

Через офіційний мобільний застосунок (додаток) Міністерства оборони України "Резерв +" сформовано електронний військово-обліковий документ ( а.с.92), зі змісту якого слідує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_14 , звання старший солдат.

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Позивач не належить до жодної з зазначених у ч. 9 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" категорій, зокрема не є військовозобов`язаним, не перебуває в запасі, оскільки виключений з обліку у 2008 році за досягненням граничного віку перебування в запасі.

Представником відповідача не надано до суду підтверджуючих документів на підставі яких позивача поновлено на військовому обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", в редакції чинній на момент досягнення граничного строку перебування в запасі позивача, існувало лише дві категорії військового обліку - облік призовників і облік військовозобов`язаних.

Позивач по досягненню ним граничного віку перебування в запасі, перестав відноситися до жодної з цих двох категорій, тож перестав перебувати на військовому обліку автоматично.

Отже, після виключення з військового обліку особа перестає бути військовозобов`язаним, а тому на неї не поширюються закони про військовий обов`язок та військову службу. Зокрема, така особа не може бути призвана під час мобілізації, не зобов`язана проходити ВЛК, оновлювати облікові дані, їй не можна вручити повістку. Рішення про виключення з військового обліку є остаточним - особа не повинна знову ставати на військовий облік, окрім випадку, коли вона робить це добровільно. Заяву на взяття його на військовий облік позивач до ТЦК та СП не подавав. Обов`язку самостійно оновити персональні дані для виключених з військового обліку осіб нормативно-правовими актами не встановлено. Уточнення даних в застосунку "Резерв+" не означає постановку на військовий облік.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни, які були зняті, звільнені, але не виключені з військового обліку.

Оскільки позивач був саме виключений з військового обліку, то повторному взяттю на такий облік він не підлягає.

Відповідно до п. 79 Порядку № 1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, серед іншого: здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього.

В Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів має відображатись повна та дійсна інформація щодо призовників, військовозобов`язаних і резервістів, для забезпечення ведення військового обліку громадян України. Органи адміністрування Реєстру, зокрема, відповідач, зобов`язані вносити до Реєстру інформацію щодо призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також проводити актуалізацію цієї інформації у разі її зміни.

Відповідно до ч. 3 п. 35 Порядку № 1487 у разі неприбуття військовозобов`язаного та резервіста, який досяг граничного віку перебування в запасі, до відповідного районного (міського) територіальних центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу для виключення з військового обліку, таке виключення здійснюється без участі зазначених осіб 1 січня наступного року після року досягнення граничного віку перебування в запасі.

Згідно ч. 2 п. 81 Порядку, особиста присутність призовників, військовозобов`язаних та резервістів для зняття або виключення з військового обліку у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів не обов`язкова.

Європейський суд з прав людини зазначає, що принцип унеможливлення зворотної дії закону в часі не застосовується, коли нове законодавство ставить особу в сприятливіший стан (Scoppola v. Italy, заява № 126/05, п. 102-111).

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп).

У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018 зазначено, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням.

Тож повторне взяття на військовий облік позивача на підставі нових законів неможливе, який вже був виключений з обліку остаточно в 2008 році, є дією, яка погіршує його існуюче становище, та буде обмеженням його конституційних прав і свобод.

Відповідно до Порядку № 1487, а саме:

п. 8. в окремій справі зберігаються копії військово-облікових документів громадян, які були виключені з військового обліку районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, органами СБУ, відповідними підрозділами розвідувальних органів, крім тих, які досягли граничного віку перебування в запасі.

п. 29 - у разі виключення призовників, військовозобов`язаних та резервістів з персонально-первинного військового обліку виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у картках первинного обліку ставляться відповідні відмітки.

Примітки до Додатку 5 - разі виключення громадянина з персонального військового обліку робиться відмітка "Виключено з обліку". У Додатку 4 "Повідомлення про зміну облікових даних" передбачено для ТЦК та СП заповнення цієї форми, в якій містяться, зокрема графа 7. Зміна облікових даних та графа 8. Підстави для зміни облікових даних.

Отже, відповідач, як територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, вчинивши дії щодо внесення відомостей про поновлення позивача на військовому обліку до Єдиного реєстру неправильно застосовує норми законів щодо військового обов`язку, зокрема й норму щодо "зворотної дії закону в часі".

Вимога ТЦК та СП до виключеної з військового обліку особи стати на облік знову, або навіть включення такої особи до обліків військовозобов`язаних без згоди громадянина посадовими особами, є незаконною та такою, що порушує її конституційні права і свободи.

Суду не надано доказів визнання нечинним військового квитка позивача чи притягнення до відповідальності осіб, які оформили та видали його позивачу, тому суд вважає, що військовий квиток НОМЕР_3 є допустимим доказом, що позивач вже не має статусу військовозобов`язаного та виключений з військового обліку військовозобов`язаних з 2008 року.

Разом з тим, згідно копії паспорта позивача 10.10.2012 зареєстроване його місце проживання у м. Бровари ( а.с.13-14).

При цьому, суду не надано жодних пояснень щодо підстав взяття позивача на облік як військовозобов`язаного саме з 08.08.2025 в ІНФОРМАЦІЯ_15 без врахування відомостей про зареєстроване місце проживання позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають у взятті ОСОБА_1 на військовий облік та у внесенні до Єдиного державного реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про те, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року за № 559 затверджено Порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів (надалі по тексту також - Порядок №559) та форму військово-облікового документа. Відповідно до пункту 1 Порядку №559 військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини 6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року за № 559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа.

Згідно з абзацом 1 пункту 3 Порядку №559 відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, СБУ, розвідувального органу, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Згідно з абз. 5 п. 7 Порядку № 559, у разі коли відомості, зазначені у підпунктах 1-5, 8, 11-13 пункту 8 цього Порядку, на момент зчитування не відповідають відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військово-обліковий документ в електронній формі вважається недійсним.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відповідальними особами за ведення Реєстру до обов`язку яких належить, зокрема, внесення змін до персональних та службових даних військовозобов`язаних на підставі відомостей, що подаються органу ведення Реєстру військовозобов`язаними.

Відповідач не надав доказів того, що заяви позивача розглянути та за наслідком розгляду ним прийнято рішення про виправлення недостовірних відомостей Реєстру або відсутності підстав для такого виправлення, а також щодо внесення відповідних змін до військово-обліковий документа в електронній формі.

Як визначено пунктом 4 Порядку №559 виправлення недостовірних відомостей Реєстру, а також включення (не включення) до Реєстру військовозобов`язаних, здійснюється за результатами розгляду їхньої мотивованої заяви із зазначенням підстав, передбачених законодавством, яка подається до органів ведення Реєстру.

У разі невідповідності відомостей, зазначених у військовому квитку відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин України для внесення відповідних змін повинен звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку у паперовій формі або в електронній формі.

Таким чином, з аналізу положень Порядку №559 слідує, що у разі виявлення розбіжностей у військово-облікових документах з відомостями які містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, така особа повинна звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку із відповідною заявою та всіма необхідними документами, або у паперовій формі або в електронній формі.

З урахуванням зазначеного, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, після отримання від позивача заяв в електронній формі про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення його з військового обліку відповідно до запису у військовому квитку, повинен був за наслідками розгляду цієї заяви прийняти конкретне рішення про виключення позивача з військового обліку.

Доказів наявності правових підстав для невнесення вказаної інформації, відповідач суду не надав, отже такі докази у справі відсутні.

Отже, враховуючи положення ч.2 ст. 9 КАС України, суд приходить до висновку, що ефективним захистом порушеного права позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про те, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 про подання позивача в "розшук"; скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.08.2025 як незаконну, сфальсифіковану та таку, що містить недостовірні дані; зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, викладену у постанові від 28.08.2025, то суд зазначає наступне.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу(ч. 2ст. 251 КУпАП).

Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Згідно зі ст. 279 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) роз`яснює особі, яка притягається до адміністративної відповідальності її права і обов`язки, заслуховує її пояснення, за її участю досліджує докази та вирішує клопотання.

Згідно з ч. 1ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Аналізуючи вказані положення законодавства, слід дійти висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП. Протокол складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з роз`ясненням їй прав та обов`язків, а також врученням їй копії протоколу.

Відповідно до ч.1ст. 210 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Положеннями ч. 3 ст. 210 КпАП України встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до ч.1ст. 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Положеннями ч. 3 ст. 210-1 КпАП України встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до ч.3 ст. 37 Закону України №2232-ХІІ3 призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.

В постанові ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.08.2025 зазначено, що відповідно до матеріалів справи громадянин ОСОБА_1 фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в порушення вимог пункту 7 частини 1 додатку 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р не став на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_16 чим вчинив правопорушення передбачене частиною з статті 210 КУпАII.

Частиною 3 статті 37 Закону № 2232- ХII передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття, до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк на військовий облік, в порушення вимог законодавства, громадянин ОСОБА_1 , не став на військовий облік у ТЦК та СП за місцем проживання.

Представником відповідача не виконано вимоги ухвали суду від 09 жовтня 2025 року в частині надати до суду копії матеріалів на підставі яких прийнято постанову від 28.08.2025 № 1/14051 стосовно ОСОБА_1 .

Так, у відзиві на позов представником відповідача зазначено, що 16.08.2025 року відносно позивача було складено протокол № 1/13321 про вчинення правопорушення передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, однак в порушення ч.2 ст. 77 КАС України до суду доказ не надано.

Також, представником відповідача не надано доказів фактичного місцепроживання у АДРЕСА_2 та на підтвердження підстав його перебування на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 з 08.08.2025.

Тобто, оскаржувана постанова містить розбіжності щодо встановлення місця фактичного проживання позивача у м. Бровари та м. Кропивницький.

Суд зазначає, що позивача, ІНФОРМАЦІЯ_13 , з 03.01.2008 року виключеного з військового обліку Броварським міськвійськкомом , про що внесено відомості до військового квитка та національного паспорту ( а.с.16-17, 12).

05.10.2012 позивача знято з реєстрації місця проживання у м. Кіровограді ( м. Кропивницький) та 10.10.2012 зареєстроване місце проживання у м. Бровари ( а.с.13-14).

Тобто на час прибуття позивача, до нового місця проживання 10.10.2012 у м. Бровари позивач був не військовозобов`язаним, а тому у нього були відсутній зобов`язання в семиденний строк стати на військовий облік.

Крім того, згідно назви оскаржуваної постанови провадження за справою про адміністративне правопорушення здійснювалося за частиною 3 статті 210 КУпАП ( а.с.95-96), натомість згідно резолютивної частини постанови не позивача ( ОСОБА_1 ) а ОСОБА_2 , 1987 р.н., визнано виним у скоєнні правопорушення передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, та враховуючі малозначність діяння вчиненого адміністративного правопорушення застосувати статтю 22 КУпАП, звільнивши від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

Тобто, визнано виним у скоєнні правопорушення іншу особу, а не позивача та за іншою нормою КУпАП.

Таким чином, суд приходить до висновку, що доказів на підтвердження обставин, викладених в постанові постанову №1 /14051 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 28.08.2025 суду не надано.

На підставі наявних доказів суд встановив, що позивач не допускав умисного порушення правил військового обліку.

В постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №285/1535/15 міститься правовий висновок про те, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Час вчинення правопорушення є однією із ознак його об`єктивної сторони.

Постанова №1 /14051 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 28.08.2025 не містить відомостей про час вчинення правопорушення. В свою чергу, це позбавляє суд можливості оцінити правильність застосування відповідачем закону про відповідальність за адміністративне правопорушення (ст. 8 КУпАП), дотримання строків накладення адміністративного стягнення (ст. 38 КУпАП).

В матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких відповідач дійшов висновку про порушення позивачем правил військового обліку; в ході розгляду справи, за відсутності наданих відповідачем доказів в обґрунтування своєї позиції щодо суті спору, судом не встановлено порушень позивачем правил військового обліку.

Аналізуючи обставини справи та досліджені докази, суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17, згідно з якими сама по собі оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду вже зафіксованого правопорушення.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Представником відповідача не виконано вимоги ухвали суду від 09 жовтня 2025 року про витребування доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч. 3ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідачем не подано до суду доказів та не зазначено обставин, які безсумнівно підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, викладені в адміністративному позові, які б дозволили вказати на достовірність обставин викладених у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, а тому будь-які сумніви з приводу наявності вини трактуються на користь особи відносно якої складена постанова, оскільки наявні у справі докази, не дають підстав для висновку про скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 210 КУпАП або ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Отже, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування із закриттям провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В задоволенні вимог про зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію, викладену у постанові від 28.08.2025, належить відмовити оскільки ефективним захистом порушеного права позивача є саме скасування постанови та закриттям провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 про подання позивача в "розшук", то суд зазначає наступне.

Згідно відзиву на позовну заяву представником відповідача зазначено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів - 08.08.2025 року громадянину ОСОБА_1 встановлено статус порушника правил військового обліку. Причина - змінив місце проживання і не став на військовий обліку у ТЦК та СП протягом 7 днів (ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу»). Електронне звернення Е3156914. СТВОРЕНО АВТОМАТИЧНО.

Зважаючи, що відносно позивача було складено протокол № 1/13321 про вчинення правопорушення передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, 16.08.2025 року, статус «порушника ВО» позивача було скасовано.

Представником відповідача протокол № 1/13321 про вчинення правопорушення передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, в порушення ч.2 ст. 77 КАС України до суду не надано.

Враховуючи, що судом скасовано постанова відповідача №1 /14051 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 28.08.2025, тому похідна позовна вимога визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 про подання в "розшук" підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що задовольняє позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача та визнає протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про оголошення ОСОБА_1 в розшук.

Щодо вимоги позивача про виправлення даних про наявність інвалідності III групи та підтвердити її в системі то суд зазначає наступне.

Постановою КМУ було затверджено Порядок реалізації експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок № 932).

Відповідно до п. 8 Порядку № 932 громадяни, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (далі - особи з інвалідністю), або громадяни, які мають тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги, але яким не встановлено інвалідність, за власним бажанням (у відповідних випадках від їхнього імені їхні батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники та інші законні представники) подають на розгляд військово-лікарської комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки документ, що підтверджує наявність відповідного стану (захворювання), виданий в установленому порядку за формою первинної облікової документації № 080-3/о, або документи, що підтверджують інвалідність (для дітей з інвалідністю - медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років за формою, затвердженою МОЗ , або його дублікат, виданий закладом охорони здоров`я, чи посвідчення або інший документ, що підтверджує призначення на таку дитину соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю"; для повнолітніх осіб з інвалідністю - довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідку для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики). Замість оригіналів зазначених документів можуть бути подані їх копії за умови пред`явлення оригіналів таких документів (крім подання дубліката медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років). Копії документів (крім медичних документів) можуть бути засвідчені власним підписом особи, яка їх подає. Оригінали документів після звіряння з їх копіями повертаються особі, яка подає такі документи. Постанова військово-лікарської комісії приймається без присутності особи та без проведення медичного огляду на основі поданих документів та/або даних, наявних в електронній системі охорони здоров`я, доступ до яких отримано відповідно до законодавства, та інших інформаційних систем, реєстрів та баз (банків) даних відповідно до статті 14 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів".

Згідно п. 8-1 Порядку № 932 відомості про наявність інвалідності можуть вноситися до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом електронної інформаційної взаємодії між інформаційно- комунікаційними системами за запитом особи з інвалідністю через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.

За наявності технічної можливості обмін відомостями про встановлення, зміну групи інвалідності (зокрема групу інвалідності, причину та строк, на який встановлено інвалідність) здійснюється в порядку електронної інформаційної взаємодії між Єдиною інформаційною системою соціальної сфери та Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Особи, щодо яких шляхом електронної інформаційної взаємодії отримана інформація про наявну інвалідність, не підлягають направленню на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, зокрема з метою взяття на військовий облік громадян України чоловічої статі.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 виданого 06.01.2014 ( а.с.18) позивач є пенсіонером по інвалідності ІІІ групи довічно.

30.07.2025 р. після оновлення «Резерв+» з`явилася інформація, що позивач перебуває на військовому обліку, як військовозобов`язаний, і йому надано відстрочку до завершення мобілізації ( а.с.41).

Позивач неодноразово звертався до технічної підтримки «Резерв+» з питань поновлення його на військовому обліку та відображенні у системі відстрочки за станом здоров`я, але відсутності інформації про інвалідність ІІІ групи.

Згідно наданого позивачем військово-облікового документу, сформованого в системі «Резерв+», позивач перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 , як військовозобов`язаний, звання - старший солдат ( а.с.92).

При цьому, у графі «Група інвалідності» міститься запис: міститься «-», причина: «-».

Представником відповідача не надано до суду пояснень щодо підстав не внесення відомостей про наявність інвалідності позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Суд зауважує, що тягар настання несприятливих наслідків через невиконання (не належне виконання) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки своїх обов`язків, у тому числі й щодо своєчасного внесення даних про військовозобов`язаного до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не може покладатися на позивача та створювати для нього додаткових обов`язків.

Право позивача на виконання відносно нього встановлених законом гарантій, а саме на внесення відомостей до Реєстру про наявність інвалідності, тобто не належне (електронне, документальне) оформлення такого внесення не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за здійснення процедури ведення Реєстру.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовну вимогу слід задовольнити шляхом зобов`язання відповідача внести відомості про наявність інвалідності позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Щодо позовних вимог про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача компенсацію моральної шкоди у розмірі, який визначить суд, суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 804/2252/14, від 21.02.2019 у справі № 670/499/16-а, від 28.02.2019 у справі № 804/7085/16.

Суд зауважує, що позивачем заявлені вимоги щодо стягнення моральної шкоди із зазначенням, що незаконним поновленням позивача на обліку й оголошенням у «розшук», йому було завдано значних моральних страждань. У постанові відповідача на позивача незаконно «повісили» вигадані правопорушення, що виглядає як наклеп, а наприкінці документа навіть вказано не його прізвище. Такі дії позивач розцінюю як моральний тиск, знущання над інвалідом і відверте перевищення повноважень з боку посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 . Усе це спричинило нервовий стрес, почуття приниження і обурення, підрив його авторитету в очах інших осіб, а також змусило витрачати час та ресурси на захист своїх прав.

Визначальною у даному разі є та обставина, що у даній справі позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання моральної шкоди, які повинні ґрунтуватися на відповідних доказах, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, розміру моральної шкоди.

В світлі викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог у цій частині позову належить відмовити.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що всі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою, що є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду цієї справи, суд розглянув та надав їм оцінку в повній мірі.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на всі встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Відповідно до частини 5 статті 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору та матеріали справи не містять доказів понесення ним інших судових витрат, суд вирішує розподіл судових витрат у цій частині не здійснювати.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії, скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, а також стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають у взятті ОСОБА_1 на військовий облік та у внесенні до Єдиного державного реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про те, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та оголошення у розшук.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про те, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним.

Скасувати постанову №1/14051 від 28.08.2025 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП України, щодо ОСОБА_1 , винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст.210 КУпАП закрити.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести відомості про наявність інвалідності ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. САГУН