Справа № 160/32154/25
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 листопада 2025 рокуСправа № 160/32154/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кучугурна Н.В. (м.Дніпро, вул. Академіка Чекмарьова, 5), перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Отрох Алла Володимирівна, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07.11.2025 через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Отрох Алла Володимирівна, до Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить суд:

- поновити строк на звернення до суду за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 81 день, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/32154/25 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме для надання доказів звернення до суду в межах строків, про які вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, або заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з іншими обґрунтуванням та доказами на підтвердження поважності причин його пропуску.

18.11.2025 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, у якій представник позивача зазначає, що позивач був звільнений зі служби 12.12.2024. Оскільки зі змісту наказу неможливо встановити, чи при обрахуванні грошової компенсації за невикористані дні відпустки враховувалась додаткова грошова винагорода, 06.01.2025 до Військової частини НОМЕР_1 в інтересах позивача направлявся адвокатський запит з проханням: 1. Надати довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 , за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , з урахуванням відомостей про нарахування додаткової грошової винагороди. 2. Надати інформацію чи було враховано додаткову грошову винагороду, отриману ОСОБА_1 , при обрахунку грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022-2024 роки. 3. Надати інформацію про період який взято було для обрахування розміру місячного грошового забезпечення для визначення одноденного розміру грошового забезпечення при розрахунку компенсації за невикористані відпустки у 2022-2024 роках. 14.03.2025 було подано адвокатський запит щодо стану до Військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з неотриманням відповіді, повторно 19.05.2025 було подано адвокатський запит щодо стану до Військової частини НОМЕР_1 . 29.05.2025 отримано відповідь від Військової частини НОМЕР_1 , в якій надано відповідь не по суті порушеного питання, також не отримано довідки про грошове забезпечення Позивача. 23.06.2025 було подано адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_1 з проханням: 1. Надати довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 , за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , з урахуванням відомостей про нарахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022. 2. Надати інформацію в довільній формі про те, які складові грошового забезпечення ОСОБА_1 були взяті при обрахунку грошової компенсації за дні невикористаної відпустки за 2022-2024 роки при звільненні, зокрема чи було враховано додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022. 3. Надати інформацію про період який взято було для обрахування розміру місячного грошового забезпечення для визначення одноденного розміру грошового забезпечення при розрахунку компенсації за невикористані відпустки у 2022-2024 роках. Одночасно 23.06.2025 подано адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_2 з проханням: 1. Надати довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 , за період перебування на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 , з урахуванням відомостей про нарахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022. 2. Надати інформацію в довільній формі про те, які складові грошового забезпечення ОСОБА_1 були взяті при обрахунку грошової компенсації за дні невикористаної відпустки за 2022-2024 роки при звільненні, зокрема чи було враховано додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022. 3. Надати інформацію про період який взято було для обрахування розміру місячного грошового забезпечення для визначення одноденного розміру грошового забезпечення при розрахунку компенсації за невикористані відпустки у 2022-2024 роках. Також 23.06.2025 подано адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_3 з проханням: 1. Надати довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 , за період перебування на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_3 , з урахуванням відомостей про нарахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022. 26.06.2025 отримано відповідь від Військової частин НОМЕР_1 в якій надано довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 14.03.2022 року по 12.12.2024 року. 01.08.2025 було подано адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_1 з проханням: 1. Надати інформацію в довільній формі про те, чи входила додаткова винагорода, передбачена Постановою 168 від 28.02.2022 до складових елементів грошового забезпечення які були взяті при обрахунку грошової компенсації за дні невикористаної відпустки за 2022-2024 роки. 2. Надати інформацію чи є військова частина НОМЕР_1 на фінансовому забезпеченні 15.09.2025 було подано адвокатський запит щодо стану до Військової частини НОМЕР_1 . 29.09.2025 отримано відповідь від Військової частини НОМЕР_2 відповідно до якої додаткова грошова винагорода не враховувалась при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток. Відповідно до довідок про грошове забезпечення, Позивач отримував додаткову грошову винагороду під час проходження служби. Лише після отримання належної відповіді на адвокатський запит Позивач дізнався про порушення свого права на отримання всіх належних виплат при звільненні. Саме з цієї дати слід обчислювати момент, коли Позивачу стало відомо про порушене право 29.09.2025. Проаналізувавши відповідь від 29.09.2025, можна дійти до висновку, що додаткова грошова винагорода не враховується при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної та додаткової відпусток, на які має право Позивач при звільненні. А тому, в розумінні статті 233 КЗпП представник позивача вважає, що тримісячний строк звернення до суду закінчується 29.12.2025. До того ж, Позивач звернувся до суду з позовом 07.11.2025 Звернення до суду обумовлені бездіяльністю Відповідача в частині невключення до складу грошового забезпечення Позивача сум додаткової винагороди у день виключення із списків особового складу військової частини. Крім того, позивач вчиняв заходи досудового врегулювання спірних правовідносин шляхом направлення адвокатських запитів до відповідача, одразу після заключення договору з адвокатом про надання правничої допомоги. Враховуючи викладене, представник позивача просить суд поновити строк на звернення до суду за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії; відкрити провадження за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Розглянувши заву про поновлення строку, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3 ст.122 КАС України).

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (суддівської винагороди).

Так, у п. 2.1. мотивувальної частини рішення від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи №280/6779/22, Верховний Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 та інших справах за подібних правовідносин. Застосування такого підходу судом касаційної інстанції є сталим та послідовним.

В цій частині справи також слід врахувати вказані у пунктах 44-45 постанови Верховного Суду у справі №280/6779/22 висновки про подовження на підставі пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України строків, визначених статтею 233 цього Кодексу, на строк дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року.

Постановою КМУ від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, зі скасуванням карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) відпали підстави для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України.

Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Також суд указує, що у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23 Верховний Суд у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду судова палата зазначає, що спірний період [з 01 лютого 2020 року по 30 березня 2023 року] умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» [19 липня 2022 року] та після цього.

Період з 01 лютого 2020 року до 19 липня 2022 року регулюється положеннями статті 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати [грошового забезпечення] без обмеження будь-яким строком.

Проте період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Судова палата частково поділяє позицію суду апеляційної інстанції щодо порядку обчислення строку звернення до адміністративного суду, зазначену у його висновку. Зокрема, слід погодитися із висновком апеляційного суду про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Виходячи з цього, Судова палата вважає обґрунтованим висновок про те, що саме дата вручення позивачу зазначеного документа, а саме 30 березня 2023 року, є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що позовні вимоги стосуються перерахунку грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 81 день, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Так, із матеріалів позовної заяви суд установив, що позивач був звільнений зі служби 12.12.2024, тому, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства і висновки Верховного Суду позивач повинен був звернутися до суду протягом трьох місяців після звільнення.

Поряд з цим, позовна заява подана до суду 07.11.2025, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд зазначає, що доводам, наведеним у заяві про поновлення строку, судом вже була надана оцінка в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Так, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху суд зазначив, що в матеріалах справи наявна відповідь відповідача від 29.05.2025 на адвокатське звернення від 20.05.2025 щодо нарахування грошової компенсації військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 щомісячної додаткової винагороди: за щорічну невикористану відпустку за у розмірі 53 днів за 2022-2024 роки, щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій у розмірі 28 днів за 2023-2024 роки, в якому, зокрема, повідомлено про те, що позивач отримував зазначені виплати у вказаний період, про що адвокатові було надано відповідь на попередні запит разом із відповідними документами.

Крім того, 23.06.2025 представником позивача була отримана довідка про доходи ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що, отримавши вказану довідку, в якій вказані всі види грошового забезпечення позивача, представник позивача не вживала дій, направлених на захист порушених, на її думку, прав позивача, у судовому порядку.

До суду позовна заява була подана лише 07.11.2025 (з порушенням тримісячного строку від дати отримання відповіді на вказані запити).

Дата отримання представником позивача відповіді на один із адвокатських запитів до відповідача, а саме 29.09.2025, не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у спірних правовідносинах.

Інших обставин поважності причин пропуску строку та доказів на їх обгрунтування представником позивача не наведено.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктами 1, 9 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд повертає позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Отрох Алла Володимирівна, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 6 ст. 169 КАС України, про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді.

Керуючись статтями 14, 121-123, 160, 161, 169, 171, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду.

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Отрох Алла Володимирівна, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 295, 297 цього Кодексу.

Суддя Н.В. Кучугурна