Справа № 420/33202/24
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Білгород-Дністровської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» про зобов`язання розірвати трудовий договір (контракт) з керівником комунального підприємства,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області до Білгород-Дністровської міської ради, за участі третьої особи комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал», в якій позивач просить суд:

- зобов`язати орган місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває (комунальне) підприємство розірвати трудовий договір (контракт) з керівником комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал».

Ухвалою суду від 30.10.2024 року позовну заяву Головного управління ДПС в Одеській області залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: уточненої позовної заяви з урахуванням висновків викладених в ухвалі суду, з копією позовної заяви для відповідача та третьої особи; докази направлення подання до Білгород-Дністровської міської ради.

До Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено уточнену позовну заяву, в якій позовні вимоги викладено в наступній редакції:

- зобов`язати Білгород-Дністровську міську раду розірвати трудовий договір (контракт) з керівником комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що комунальне підприємство «Білгород-Дністровськводоканал» зареєстровано Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією за №04056799Ю0010485 від 20.05.1993 року. За даними Головного управління ДПС в Одеській області комунальне підприємство «Білгород-Дністровськводоканал» перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС в Одеській області, Білгород-Дністровській державній податковій інспекції за №2083 від 20.05.1993 року. Станом на 15.10.2024 року, відповідно до розрахунку податкового боргу, довідки про суми податкового боргу та інтегрованих карток платника, податкова заборгованість комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» перед бюджетом по податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та по земельному податку з юридичних осіб становить 22 178 939 гривень 43 копійки. В зв`язку з несплатою ккомунальним підприємством «Білгород-Дністровськводоканал» заборгованості податковим органом було винесено податкову вимогу форми «Ю» №2/309 від 04.12.2001 року, яку було направлено платнику податків рекомендованим листом.

Також позивач вказує, що звертався до суду з позовом про стягнення податкової заборгованості з рахунків у банках, обслуговуючих платника. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2019 року по справі №1540/4025/18 з комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» вирішено стягнути на користь держави суму податкового боргу у сумі 1113035 гривень 66 копійок. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року по справі №420/5321/19 з комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» вирішено стягнути на користь держави суму податкового боргу у сумі 4282093 гривні 90 копійок. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 року по справі №420/2503/23 з комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» вирішено стягнути на користь держави суму податкового боргу у сумі 1721178 гривень 43 копійки. Також платнику податків направлено рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу №103/4-1532 від 31.03.2023 року.

Відповідно до п. 96.4 ст. 96 Податкового кодексу України, виникнення у державного або комунального підприємства податкового боргу є підставою для розірвання трудового договору (контракту) з керівником такого підприємства. Пунктом 96.5 ст. 96 Податкового кодексу України передбачено, що трудові договори (контракти), що укладаються з керівником державного або комунального підприємства, повинні містити положення про зазначену відповідальність, що є їх істотною умовою. Головне управління ДПС в Одеській області зверталося до Білгород-Дністровської міської ради з поданням в порядку ст. 96 Податкового кодексу України щодо розірвання контракту з керівником підприємства, який допустив податковий борг по платежах до бюджету та державних цільових фондів. Головне управління ДПС в Одеській області не отримало жодної відповіді на подання та трудовий договір (контракт) з керівником комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» не розірваний.

Головне управління ДПС в Одеській області вказує, що вжило заходів для розірвання трудовий договору (контракт) з керівником комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» відповідно до приписів п. 96.4 ст. 96 Податкового кодексу України, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 13.11.2025 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/33202/24, залучив комунальне підприємство «Білгород-Дністровськводоканал» до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

26.11.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від Білгород-Дністровської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що попередній начальник КП «Білгород-Дністровськводоканал» звільнився, тобто з останнім розірвано контракт, а на теперішній час новий начальник КП «Білгород-Дністровськводоканал» не призначений та повноваження начальника виконує його заступник за посадою, з яким згідно вимог чинного законодавства не укладався контракт, отже відповідач вважає, що є безпідставними позовні вимоги позивача про зобов`язання Білгород-Дністровську міську раду розірвати трудовий договір (контракт) з керівником комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал», так як відсутній предмет позову укладений з керівником контракт.

Згідно пункту 1 розпорядження Білгород-Дністровського міського голови № 271-к від 19.06.2023 «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 , начальника комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал», з займаної посади 20 червня 2023 року та припинено дію контракту № 2 від 09.02.2021 та додаткових угод до нього № 1 від 30.03.2021, № 2 від 29.12.2021, № 3 від 15.05.2023, за угодою сторін відповідно до підпункту «б» пункту 5.2 розділу 5 вищевказаного контракту та пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. Відповідно до пункту 3 розпорядження № 271-к на період відсутності начальника КП «Білгород-Дністровськводоканал», виконання його обов`язків з 21.06.2023 покладено на заступника начальника КП «Білгород-Дністровськводоканал» ОСОБА_2 . Обставини того, що на КП «Білгород-Дністровськводоканал» відсутній начальник, а його обов`язки за посадою виконує заступник підтверджується також витягом з Єдиного державного реєстру осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де в графі Відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи зазначено ОСОБА_2 виконуючий обов`язки начальника до заміщення посади в порядку, передбаченому законодавством України з 21 червня 2023 року. Аналогічні відомості розміщено у відкритому доступі на офіційному сайті Білгород Дністровської міської ради за посиланням bdmr.gov.ua/institution/6348.

Приписами пункту 2.18 розділу 2 Посадової інструкції заступника начальника КП «Білгород-Дністровськводоканал» ОСОБА_2 (далі Інструкції) визначено, що під час відсутності начальника підприємства, заступник за наявності окремого розпорядження, виконує його обов`язки та набуває його прав. Враховуючи положення частини третьої статті 21 КЗпП України, положення частини 4 статті 65 ГК України така форма трудового договору як контракт є обов`язковою для укладення з начальниками (керівниками) комунальних підприємств, а не з заступниками начальників (керівників), які виконують обов`язки керівника за своєю посадою.

Також відповідач зауважує, що самим позивачем до позовної заяви не долучено копію контракту на розірванні якого наполягає позивач, так як на думку позивача зазначений документ існує. Окрім того, позивачем, а ні в позовній заяві не зазначено жодного слова про наявність контракту, а ні жодним належним, допустимим доказом не доведено наявність на підприємстві діючого начальника з яким згідно вимог чинного законодавства укладено контракт, розірвання якого є предметом даних спірних правовідносин.

Крім того, відповідач вказує, що сторонами трудового договору (контракту) виступають саме міський голова та керівник комунального підприємства. Водночас, позивач визначив відповідачем в даній позовній заяві Білгород-Дністровську міську раду. При цьому, позивач не обґрунтовує яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю Білгород-Дністровська міська рада порушила його права, свободи та інтереси, а також не зазначає зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Пояснення від третьої особи до суду не надходили.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Комунальне підприємство «Білгород-Дністровськводоканал» зареєстровано Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією за №0010485 від 20.05.1993 року та перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС в Одеській області, Білгород-Дністровській державній податковій інспекції за №2083 від 20.05.1993 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, довідки-розрахунку заборгованості до бюджету та інтегрованої картки платника, податкова заборгованість комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» перед бюджетом станом на 15.10.2024 року становить 22178939,43 грн.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості податковим органом було винесено податкову вимогу форми «Ю» №2/309 від 04.12.2001 року, яку було направлено платнику податків рекомендованим листом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2019 року у справі № 1540/4025/18 стягнуто з усіх рахунків в банках, обслуговуючих Комунальне підприємство «Білгород-Дністровськводоканал» суму податку на додану вартість 1113035,66 грн. (один мільйон сто тринадцять тисяч тридцять п`ять гривень шістдесят шість копійок) на бюджетний рахунок № 5011, банк отримувача Казначейство України, МФО 899998, код 37914041.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року у справі № 420/5321/19 стягнуто з усіх відкритих рахунків у банках, обслуговуючих Комунальне підприємство «Білгород-Дністровськводоканал», , та за рахунок готівки, що належить Комунальному підприємству «Білгород-Дністровськводоканал», кошти за податковим боргом, а саме: по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг) в сумі 3631125,90 грн. на бюджетний рахунок №5011, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО банку 899998, код отримувача 37914041, отримувач коштів УК в м. Б.-Дністр./14060100; по земельному податку з юридичних осіб в сумі 650968 грн. на бюджетний рахунок №5011, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО банку 899998, код отримувача 37914041, отримувач коштів УК в м. Б.-Дністр./18010500.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 року у справі № 420/2503/23 стягнуто з Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» (), а саме з усіх відкритих рахунків у банках, обслуговуючих підприємство та за рахунок готівки по податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 1 721 178,43 грн. (один мільйон сімсот двадцять одна тисяча стосімдесят вісім грн. 43 коп) на бюджетний рахунок - UA0015001, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , отримувач коштів ГУК в Одеській області/м.Білгород-Дністровський/14060100.

Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу №103/4-1532 від 31.03.2023 року, яке було направлено платнику податків.

Розпорядження Білгород-Дністровського міського голови № 271-к від 19.06.2023 «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 , начальника комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал», з займаної посади 20 червня 2023 року та припинено дію контракту № 2 від 09.02.2021 та додаткових угод до нього № 1 від 30.03.2021, № 2 від 29.12.2021, № 3 від 15.05.2023, за угодою сторін відповідно до підпункту «б» пункту 5.2 розділу 5 вищевказаного контракту та пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до пункту 3 розпорядження № 271-к на період відсутності начальника КП «Білгород-Дністровськводоканал», виконання його обов`язків з 21.06.2023 покладено на заступника начальника КП «Білгород-Дністровськводоканал» ОСОБА_2

Головне управління ДПС в Одеській області зверталося до Білгород-Дністровської міської ради з поданням від 26.08.2024 року № 18228/5/15-32-13-07-05 в порядку ст. 96 Податкового кодексу України щодо розірвання контракту з керівником підприємства, який допустив податковий борг по платежах до бюджету та державних цільових фондів.

Вказане подання було направлено поштою та 10.09.2024 року вручено Білгород-Дністровській міській раді, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 715.

Головне управління ДПС в Одеській області не отримало відповіді на подання, а тому звернулося до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі Податковий кодекс України).

Згідно п. 15.1. ст. 15 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року Nє 2755-VI визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об?єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об?єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов?язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. п.п. 16.1.4. п. 16.1 ст.16 Податкового кодексу України передбачає, що платник податків зобов?язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п. 36.1. ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов?язком визнається обов?язок платника податків обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи; крім того, п. 36.5. ст. 36 Податкового кодексу України встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов?язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно із п.п. 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов?язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 59.1. ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов?язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно п. 59.5. ст. 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається не вручається).

Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Також, п. 95.5 ст. 95 цього Кодексу передбачено, що у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов?язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутності/наявності у меншій сумі непогашеного зобов?язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов?язань, та/або бюджетного відшкодування податку на додану вартість. У разі наявності непогашеного зобов?язання держави перед платником податків у сумі, що є меншою за суму податкового боргу, ця норма застосовується в межах різниці між сумою податкового боргу та сумою зобов`язання держави.

У таких випадках рішення про стягнення коштів з рахунків такого плагника податків у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов?язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи.

Рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення.

Відповідно до п. 96.4 ст. 96 Податкового кодексу України, виникнення у державного або комунального підприємства податкового боргу є підставою для розірвання трудового договору (контракту) з керівником такого підприємства.

Пунктом 96.5 ст. 96 Податкового кодексу України передбачено, що трудові договори (контракти), що укладаються з керівником державного або комунального підприємства, повинні містити положення про зазначену відповідальність, що є їх істотною умовою.

Судом встановлено, що станом на 15.10.2024 року, відповідно до розрахунку податкового боргу, довідки про суми податкового боргу та інтегрованих карток платника, податкова заборгованість комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» перед бюджетом по податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та по земельному податку з юридичних осіб становить 22 178 939 гривень 43 копійки.

Позивач звертався до суду з позовом про стягнення податкової заборгованості з рахунків у банках, обслуговуючих платника.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2019 року по справі Nє1540/4025/18 з комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» вирішено стягнути на користь держави суму податкового боргу у сумі 1 113 035 гривень 66 копійок.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року по справі Nє420/5321/19 з комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» вирішено стягнути на користь держави суму податкового боргу у сумі 4 282 093 гривні 90 копійок.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 року по справі Nє420/2503/23 з комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» вирішено стягнути на користь держави суму податкового боргу у сумі 1 721 178 гривень 43 копійки.

Головне управління ДПС в Одеській області направило Рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податковего боргу Nє103/4-1532 від 31.03.2023 року.

Крім того, головне управління ДПС в Одеській області зверталося до Білгород-Дністровської міської ради з поданням в порядку ст. 96 Податкового кодексу України щодо розірвання контракту з керівником підприємства, який допустив податковий борг по платежах до бюджету та державних цільових фондів.

Головне управління ДПС в Одеській області не отримало жодної відповіді на подання.

У звязку з чим, Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до суду з цим позовом про розірвання трудовий договору (контракт) з керівником комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» відповідно до приписів п. 96.4 ст. 96 Податкового кодексу України.

Спірним питанням у цій справі є наявність/відсутність у податкової служби права на звернення до суду з позовом про зобов`язання розірвати трудовий договір (контракт) з керівником комунального підприємства.

За змістом частини першої статті 2 КАС України, де визначено завдання адміністративного судочинства, закріплено, що його метою є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховний Суд неодноразово аналізував положення частини другої статті 19 Конституції України, зокрема, у постанові від 07 листопада 2024 року у справі № 990/184/24 (пункти 58, 59) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що вжите законодавцем формулювання «у спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Тобто, за висновками Великої Палати Верховного Суду у справі № 990/184/24 діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, що забезпечує введення владних функцій у законні рамки.

Суд звертає увагу, що КАС Україні у статті 4 чітко визначає сторін адміністративного процесу.

Так, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду (пункт 8 частини першої статті 4 КАС України);

відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (пункт 9 частини першої статті 4 КАС України).

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено право суб`єктів владних повноважень звернутися до адміністративного суду, однак виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Тобто, відповідачем у адміністративних справах здебільшого є суб`єкти владних повноважень, і лише у чітко окреслених процесуальним законом випадках - інші суб`єкти (фізичні чи юридичні особи).

Частиною п`ятою статті 46 КАС України визначено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень:

1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання;

2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання;

3) про затримання іноземця або особи без громадянства;

4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);

5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

З такими приписами процесуального та матеріального закону перекликаються норми пункту 5 частини першої статті 19 КАС України, за змістом яких юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2018 року у справі № 824/2473/15-а зазначено, що з урахуванням специфіки адміністративного судочинства законодавець жорстко обмежив право суб`єктів владних повноважень звертатися до суду з адміністративним позовом, перерахувавши такі випадки, та зробив винятки про можливість звернення саме з адміністративним позовом у разі прямої вказівки на це у спеціальному законі. У цій же постанові Верховного Суду зазначено, що широко тлумачити вказані винятки як можливість будь-якого суб`єкта владних повноважень звертатися до адміністративного суду з позовом до фізичної чи юридичної особи в разі, якщо спеціальним законом їм надано право на звернення до суду, не можна, оскільки це спотворює природу і завдання адміністративної юстиції.

Також підкреслено, що звернення до суду є способом реалізації компетенції відповідного суб`єкта владних повноважень, під час якого суд здійснює попередній судовий контроль, перевіряючи наявність законних підстав для втручання суб`єкта владних повноважень (позивача), а отже запобігаючи можливим порушенням прав, свобод та інтересів фізичних або прав та інтересів юридичних осіб. Звернення суб`єкта владних повноважень до суду не є способом захисту його прав чи інтересів, оскільки адміністративне судочинство має інше завдання, та не може призвести до виконання завдання адміністративного судочинства - захисту прав, свобод та інтересів фізичних або прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із цих міркувань, Верховний Суд у справі № 824/2473/15-а констатував, що до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб`єкта владних повноважень, в яких можуть бути відповідачами фізичні та юридичні особи, в чітко визначених законами України випадках.

Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд зауважує, що окреслені вище правила поведінки, оформлені у наведених нормах права, поширюються й на спірні у цій справі правовідносини в частині процедури реалізації ДПС, як суб`єктом владних повноважень, наявного у неї права на звернення до суду.

Як зазначалося вище, спеціальним законом, який безпосередньо регламентує правовідносини у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, та визначає вичерпний перелік випадків, за яких уповноважений суб`єкт владних повноважень має право на звернення до суду та установлює правила реалізації уповноваженими особами такого права, є Податковий кодекс України.

В статті 20 Податкового кодексу України визначені права контролюючого органу.

Згідно п.п. 20.1.30 -20.1.40-2 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право:

звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами;

звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках/електронних гаманцях такого платника податків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків, погашення податкового боргу), у тому числі при недопущенні посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень;

звертатися до суду, якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, щодо зупинення видаткових операцій на рахунках/електронних гаманцях платника податків шляхом накладення арешту на цінні папери та/або кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг, емітенті електронних грошей (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків, погашення податкового боргу), та зобов`язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом;

звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг, емітенті електронних грошей, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу;

звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини;

звертатися до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу або його частини за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі;

звертатися до суду щодо стягнення з дебіторів платника податків, який має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючий орган, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків;

звертатися до суду щодо зобов`язання платника податків, який має податковий борг, укласти договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості цього платника на контролюючий орган;

звертатися до суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівників юридичних осіб або постійних представництв нерезидентів-боржників за межі України у разі невиконання податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу;

звертатися до суду щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань, коригування від`ємного значення об`єкта оподаткування або інших показників податкової звітності у результаті застосування звичайних цін;

звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та припинення фізичною особою - підприємцем підприємницької діяльності та/або про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб`єктів господарювання;

звертатися до суду із заявою про вилучення оригіналів первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів у випадках, передбачених цим Кодексом;

звертатися до суду із заявами щодо порушення справ про банкрутство;

звертатися до суду щодо застосування санкцій, пов`язаних із забороною організації і проведення азартних ігор на території України;

звертатися до суду щодо визнання осіб пов`язаними на основі фактів і обставин, що одна особа здійснювала фактичний контроль за бізнес-рішеннями іншої юридичної особи та/або що та сама фізична або юридична особа здійснювала фактичний контроль за бізнес-рішеннями кожної юридичної особи;

звертатися до суду щодо вилучення в дохід держави (конфіскацію) пального або спирту етилового, транспортних засобів, ємностей та обладнання у разі виявлення фактів, зазначених у статті 228 цього Кодексу;

Аналіз чинних законодавчих положень щодо обсягу повноважень ДПС дає змогу дійти висновку, що законодавець у відповідному профільному нормативно-правовому акті не наділив ДПС правом на звернення до суду із позовом щодо зобов`язання розірвати трудовий договір (контракт) з керівником комунального підприємства.

Суд зазначає, що повноваження податкового органу є вичерпними. Розширене тлумачення прав податкової, яке виходить за межі ст. 20 ПКУ, є порушенням ст. 19 Конституції.

Суб`єкт владних повноважень не може підміняти собою закон і створювати нові підстави для позовів.

Крім того, в обгрунтування позовної заяви ДПС посилається на статтю 96 Податкового кодексу.

Головне управління ДПС в Одеській області зазначає, що зверталося до Білгород-Дністровської міської ради з поданням від 26.08.2024 року № 18228/5/15-32-13-07-05 в порядку ст. 96 Податкового кодексу України щодо розірвання контракту з керівником підприємства, який допустив податковий борг по платежах до бюджету та державних цільових фондів.

Однак Головне управління ДПС в Одеській області не отримало відповіді на подання, а тому звернулося до суду з даною позовною заявою.

Згідно ст. 96 ПКУ у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про:

96.1.1. виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради;

96.1.2. затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу;

96.1.3. ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії;

96.1.4. прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.

У разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про:

96.2.1. надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків;

96.2.2. досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету;

96.2.3. ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії;

96.2.4. виключення платника податків із переліку об`єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України.

96.3. Відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пунктах 96.1 та 96.2 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.

У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов`язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

У відповідності до п. 96.4 ст. 96 ПКУ виникнення у державного або комунального підприємства податкового боргу є підставою для розірвання трудового договору (контракту) з керівником такого підприємства.

Згідно п. 96.5 ст. 96 ПКУ трудові договори (контракти), що укладаються з керівником державного або комунального підприємства, повинні містити положення про зазначену відповідальність, що є їх істотною умовою.

Суд критично оцінює посилання позивача на статтю 96 ПКУ, оскільки цією статтею не передбачено право контролюючого органу звертатись до суду із позовною заявою про зобов`язання міської ради розірвати трудовий договір (контракт) з керівником комунального підприємства.

Таким чином, посилання позивача на положення статті 96 ПКУ як на підставу позову є помилковим.

Законодавець у статті 96 ПКУ не передбачив права контролюючого органу оскаржувати в судовому порядку бездіяльність органу управління щодо розгляду такого подання або зобов`язувати орган управління приймати конкретне кадрове рішення через суд.

Більш того, ця стаття не передбачає повноважень ДПС на звернення до органу місцевого самоврядування, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про розірвання трудового договору (контракту) з керівником комунального підприємства.

Пункт 96.4 ст. 96 ПКУ лише передбачає, що виникнення у державного або комунального підприємства податкового боргу є підставою для розірвання трудового договору (контракту) з керівником такого підприємства.

Цей пункт не наділяє ДПС повноваженнями щодо звернення до органу місцевого самоврядування, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про розірвання трудового договору (контракту) з керівником комунального підприємства або з позовом до суду з відповідними вимогами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що звернення до Білгород-Дністровської міської ради з поданням від 26.08.2024 року № 18228/5/15-32-13-07-05 в порядку ст. 96 Податкового кодексу України щодо розірвання контракту з керівником підприємства, який допустив податковий борг по платежах до бюджету та державних цільових фондів, вчинено не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відсутність у законі прямої вказівки на можливість звернення податкового органу до суду з такою вимогою свідчить про те, що законодавець відніс вирішення питання про звільнення керівника комунального підприємства до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, і це питання не може бути предметом судового спору за позовом податкового органу.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Тож саме позивач мав довести правові підстави звернення до суду із цим позовом.

Разом з тим, позивачем не наведено, а судом не встановлено жодної норми Податкового кодексу України або іншого закону, яка б надавала податковому органу повноваження звертатися до адміністративного суду з позовною вимогою про примусове розірвання трудових відносин між органом місцевого самоврядування та керівником комунального підприємства.

На підставі наведених вище законодавчих норм суд констатує, що оскільки законом не передбачено повноважень ДПС на звернення до суду із заявленими позовними вимогами, цей орган не може бути позивачем у цій справі.

Окремо слід зазначити, що Розпорядженням Білгород-Дністровського міського голови № 271-к від 19.06.2023 «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 , начальника комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал», з займаної посади 20 червня 2023 року та припинено дію контракту № 2 від 09.02.2021 та додаткових угод до нього № 1 від 30.03.2021, № 2 від 29.12.2021, № 3 від 15.05.2023, за угодою сторін відповідно до підпункту «б» пункту 5.2 розділу 5 вищевказаного контракту та пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до пункту 3 розпорядження № 271-к на період відсутності начальника КП «Білгород-Дністровськводоканал», виконання його обов`язків з 21.06.2023 покладено на заступника начальника КП «Білгород-Дністровськводоканал» ОСОБА_2 .

Таким чином, на час звернення ДПС з поданням було припинено дію контракту з начальником комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд робить висновок про наявність підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову.

У зв`язку з відмовою у позові, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) до Білгород-Дністровської міської ради (вул. Михайлівська, 56, м. Білгород-Дністровський, Білгород-Дністровський р-н, Одеська обл., 67701, ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» (про. Водопровідний, 1, м. Білгород-Дністровський, Білгород-Дністровський р-н, Одеська обл., 67700, ) про зобов`язання Білгород-Дністровської міської ради розірвати трудовий договір (контракт) з керівником комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 25.11.2025 року.

Суддя Г. В. Лебедєва