Справа № 160/27422/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЕТАЛОНПРОМБУД про стягнення податкового боргу, -
23.09.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 23.09.2025 року через систему Електронний суд позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЕТАЛОНПРОМБУД, в якій позивач просить суд:
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ТОВ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЕТАЛОНПРОМБУД на даний час має податковий борг у сумі 800 997,49 грн. Позивач вказує, що відповідно до податкового законодавства України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податків обчислити, задекларувати та сплатити суму податку та збору в порядку та в строки визначеними Податковим кодексом України. За невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку платник податків несе відповідальність. В інтегрованих картках платника податків станом на теперішній час обліковується податковий борг. Тому позивач вказує, що з урахуванням вимог ст. ст. 56, 57 Податкового кодексу України, у зв`язку з несплатою у встановлені строки донарахованих сум, грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2025 року зазначена вище справа розподілена та 24.09.2025 року передана судді Пруднику С.В.
29.09.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
17.10.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЕТАЛОНПРОМБУД Зільберта Дмитра Олександровича про розгляд справи за правилами загального позовного провадження або за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін відмовлено.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
На теперішній час в інтегрованих картках відповідача обліковується незаявлений до суду податковий борг на загальну суму 800 997,49 грн., який складається із наступного.
Так, заборгованість по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 480 525,18 грн., а саме, згідно:
- пеня, нарахована згідно ст.129 ПКУ на загальну суму 2098,26 грн.
Заборгованість по податку на прибуток приватних підприємств, який сплачують інші підприємства у розмірі 320 472,31 грн, а саме, згідно:
- пеня, нарахована згідно ст.129 ПКУ на загальну суму 9805,54 грн.
Посилаючись на наведені обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить із наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Підпункт 14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України встановлює, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до п.п.14.1.156 п.14.1ст.14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Згідно із п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
За п.38.1 ст.38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до п.31.1 ст.31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Відповідно до ст. 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або 1 суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.59.1ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
При цьому, відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Щодо доводів у відзиві відповідачем: «Податкова вимога датована раніше за більшість податкових повідомлень-рішень та не містить детального розрахунку суми податкового боргу станом на дату її формування».
Порушення порядку узгодження грошових зобов`язань через неналежне доведення вручення ППР, що виникли після дати податкової вимоги...».
Суд звертає увагу, що відповідно до п.п. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова вимога це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені ПКУ строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 ПК України).
Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПКУ у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (далі - ППР).
Суд зазначає, що податкова вимога є своєрідним нагадуванням про несплачений борг.
В свою чергу, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності (п. п. 14.1.157 ст. 14 ПК України).
Податкове повідомлення-рішення є документом, яким оформлюється грошове зобов`язання платника податків, визначене контролюючим органом відповідно до ПК України у конфліктних (у зв`язку з порушенням законодавства платником податків) або неконфліктних (не пов`язаних з порушенням платником податків законодавства) ситуаціях
Отже, суд вважає, що податкова вимога не є самостійним актом: вона виникає на підставі ППР, яке фіксує податкове зобов`язання платника. Тобто, податкова вимога є лише наслідком попередньо встановленого зобов`язання.
Згідно з ПК України, податкове зобов`язання вважається узгодженим з моменту закінчення строку на його адміністративне або судове оскарження. Податкове зобов`язання є неузгодженим під час його адміністративного або судового оскарження.
Суд звертає увагу, що сума боргу, зазначена у податковій вимозі, завжди відображає загальну суму боргу платника податків на дату її формування. Ця сума включає узгоджені зобов`язання та пеню, штрафи, нараховані на несплачені узгоджені суми.
Зокрема, податкова вимога містить: відомості про суму податкового боргу; інформацію про граничні строки сплати; попередження про наслідки несплати податкового боргу; посилання на норми закону, що передбачають застосування санкцій; детальний розрахунок до вимоги;
Факт особистого отримання відповідачем податкової вимоги та детального розрахунку є беззаперечним доказом його ознайомлення з усією інформацією щодо формування податкового боргу. Це спростовує будь-які твердження про його необізнаність або про відсутність можливості належним чином перевірити нараховані суми. Відповідач мав усі можливості для реалізації свого права на захист та виконання податкового обов`язку після отримання цих документів.
Відповідно до статті 56 ПК України, платник податків має право оскаржити рішення контролюючого органу, у тому числі податкову вимогу, як в адміністративному, так і в судовому порядку. Закон надає чіткі терміни та процедури для такого оскарження.
Однак, відповідач не скористався своїм правом на оскарження зазначеної податкової вимоги ні в адміністративному, ні в судовому порядку.
Відсутність оскарження податкової вимоги у встановлені законом строки та порядку свідчить про те, що відповідач був згоден з такою вимогою та покладеними на нього податковими зобов`язаннями. Неоскаржена у встановлені строки податкова вимога набуває статусу остаточної та підлягає виконанню.
Отже, ГУ ДПС у Дніпропетровській області діяло у повній відповідності до норм Податкового кодексу України та відповідних нормативно-правових актів. Факт особистого отримання відповідачем податкової вимоги та детального розрахунку, а також відсутність оскарження ним цієї вимоги, підтверджують обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Згідно з п. 59.5 ст. 59 ПК України, якщо платнику податків вже було надіслано податкову вимогу, нова вимога не надсилається, навіть якщо сума податкового боргу збільшилась. Ця норма покликана запобігти дублюванню документів та забезпечити ефективність процедури стягнення.
Зазначена норма прямо спростовує доводи відповідача, який стверджує, що позивач не дотримався процедури стягнення. Навпаки, ГУ ДПС у Дніпропетровській області діяло в повній відповідності до вимог законодавства.
Також відповідачем зазначено наступне: «У додатках до позовної заяви позивач надав копії ППР «з доказами направлення та вручення», проте ці докази є недостатніми та неналежними для більшості документів … не мітить даних про особу яка отримала цю вимогу, а саме відсутнє прізвище та ініціали або ім`я та прізвище уповноваженої особи як того вимагає Регламент».
Добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за будь-якими офіційно вказаними адресами будь то електронної пошти або місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від податкового обов`язку.
На думку суду, контролюючий орган не несе відповідальність за те, що відповідач не зазначила прізвище та ім`я підписанта під час отримання ним поштової кореспонденції.
Відповідно до п.42.2 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони передані посадовій особі платника податків або направлені поштою за адресою платника з повідомленням про вручення.
Якщо документ передається особисто, то факт отримання підтверджується підписом уповноваженої особи. Якщо така особа не зазначила свої ПІБ, але поставила підпис, то це не впливає на дійсність вручення (оскільки факт отримання ППР, зазначених в позовній заяві відбувся). Контролюючий орган у такому разі не зобов`язаний встановлювати особу підписанта, якщо документ вручався представнику юридичної особи у звичайному порядку. Відповідальність за ведення належного документообігу та фіксацію, хто саме отримує документи, лежить на відповідачу, а не на контролюючому органі, тому відсутні підстави вважати ППР не врученими, докази направлення та вручення наявні в матеріалах справи до позовної заяви.
Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.08.2019 року у справі № 2340/4023/18, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Оцінка податкового правопорушення, встановленого, зокрема, за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.
У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) визначеного грошового зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 у справі №160/7345/20 та інших.
При цьому, слід зазначити, в межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковим повідомленням рішенням, аналогічно суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати і оцінку правильності нарахування пені. Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом також у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження дій контролюючого органу з нарахування пені, або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов.
Верховний Суд в наведеній справі зазначив, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.
Контролюючий орган, звертаючись до суду з цим позовом, просив стягнути заборгованість з відповідача, яка була нарахована відповідачу, та яка останнім фактично оскаржена не була.
Відповідно до п.95.1 ст.95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Згідно із пп.95.2, 95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем - суб`єктом владних повноважень, було доведено правомірність своїх вимог щодо стягнення з відповідача наявної у нього заборгованості, натомість відповідачем не було надано суду доказів сплати вказаного податкового боргу у встановлені законодавством строки.
Враховуючи вищенаведене, позивачем не пропущений строк звернення до суду.
Щодо строку звернення до суду з даним позовом, суд окремо вважає зазначити наступне.
Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID- 19) від 13.05.2020 № 591-IX внесено зміни, зокрема, до Податкового кодексу України щодо термінів зупинення перебігу строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України, а саме пунктом 52-2 встановлено: На період з 18 березня 2020 року по останній календарний, день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
Вказані положення неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому підлягають застосуванню.
Постановою Кабінету міністрів України Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-19 від 09.12.2020р. №1236 з змінами і доповненнями, внесеними Постановами Кабінету Міністрів України № 1301 від 23,12.2020 № 9 від 05.01.2021, № 25 від 18.01.2021, № 83 від 05.02.2021, № 123 від 27.01.2021, № 104 від 17.02.2021, № 154 від 24.02.2021, №230 від 22.03.2021, № 270 від 24.03.2021, № 310 від 07.04.2021, № 329 від 07.04.2021, № 374 від 21.04.2021, № 405 від 21.04.2021, № 445 від 28,04.2021. № 474 від 14.05.2021, № 551 від 02.06,2021, № 583 від 02.06.2021, № 611 від 16.06.2021, № 657 від 23.06.2021, № 677 від 29.06.2021, № 787 від 28.07.2021, № 855 від 11.08.2021,№ 889 від 18.08.2021, № 954 від 13.09.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1003 від 20.09.2021, № 1066 від 11.10.2021, № 1096 від 20.10.2021, № 1102 від 25.10.2021, № 1237 від 29.11.2021,, № 1240 від 24.11.2021, № 1246 від 02.12.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 1407 від 29.12.2021, № 1432 від 30.12.2021, № 1435 від 30.12.2021, № 1 від 1.2.01.2022, № 140 від 09.02,2022, № 229 від 23.02.2022, № 249 від 11.03.2022, № 311 від 18.03.2022, № 318 від 19.03.2022,№ 369 від 26.03.2022, № 372 від 26.03.2022, №630 від 27.05.2022, №928 від 19.08.2022, №1423 від 23.12.2022, відповідно до статті 29 ЗУ Про захист від інфекційних хвороб Кабінет Міністрів України установив з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-СоV-19 (далі СОVID-19), до 30.04.2023р на території України запроваджено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінетом Міністрів України від 11.03.2020р. №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (Офіційний вісник України,2020р,, №23,ст. 896,№30,ст,1061), від 20.05.2020р. №392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом 8АК8-СоУ-2(Офіційний вісник України, 2020р., №43, ст.1394, №52, ст.1626) та від 22.07.2020р. №641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-СоV-2 (Офіційний вісник України, 2020р., №63, ст.2029).
Враховуючи вищевикладене, строк позовної давності в період карантину визначених п.102.4 ст. 102 ПК України - зупиняється.
Також, статтю 102 доповнено пунктом 102.9 згідно із Законом №2120-ІХ від 15.03.2022р.; із змінами внесеними згідно з Законами №2142-ІХ від 24.03.2022р., №2260-ІХ від 12.05.2022р.
Відповідно до п. 102.9 ст. 102 ПК України, на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків передбачених цим Кодексом.
Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку із військовою агресією російської федерації.
Указом Президента України від 14.03.2022 р. №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента від 18.04.2022 р. №259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента від 17.05.2022 р. №341/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилини 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента від 15.08.2022 №2500-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Враховуючи вищевикладене, строк позовної давності в період дії правового режиму воєнного стану, введеного в Україні - зупиняється.
Зупинення перебігу позовної давності означає - що в період існування вказаних обставин позовна давність не обчислюється, від дня припинення цих обставин перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу що минув до його зупинення.
Велика палата Верховного суду в постанові від 29.06.2021р. по справі № 904/3405/19 висловила позицію про те, що зупинення перебігу позовної давності має тимчасовий характер, коли до її строку не зараховується час існування визначених законодавством обставин, за наявності яких цей строк не спливає.
Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Доказів сплати податкового боргу суду не надано. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і належать до задоволення.
Оскільки у відповідності до приписів п.27 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач, як орган що реалізує державну податкову політику в частині стягнення сум податкового боргу звільнений від сплати судового збору, підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст.139 КАС України відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЕТАЛОНПРОМБУД про стягнення податкового боргу задовольнити повністю.
Судові витрати у вигляді судового збору у справі не розподіляються.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник