Справа № 576/2719/25
Суддя: Мазур С. А.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 576/2719/25
Провадження № 2-а/576/27/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Мазура С.А.,

за участю секретаря Горлинської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в м. Глухів справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 2765,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови № 2765 від 22.08.2025 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. за порушення частини третьої статті 210-1 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначає, що вказана постанова винесена неуповноваженою на те особою; справу розглянуто без його участі і він не був належним чином повідомлений про час і місце її розгляду; він не являється військовозобов`язаним з огляду на його засудження за тяжкий злочин, згідно ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції 2016 року, на обліку не перебуває і не зобов`язаний повторно ставати на облік та проходити військово-лікарську комісію.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін).

Від представника відповідача 04.11.2025 надійшов відзив, який сформований в системі «Електронний суд» зміст якого зводиться до того, що розгляд справи позивача здійснений за повного та всебічного встановлення обставин справи, яка була розглянута уповноваженою посадовою особою в межах компетенції з дотриманням відповідної процедури та на підставі суворого додержання закону. Спірна постанова є обґрунтованою, застосоване адміністративне стягнення відповідає матеріалам справи. У зв`язку із цим у задоволенні позову просить відмовити.

Позивач в судове засідання не з`явився, надіславши заяву про підтримання позовних вимог та слухання справи без його участі.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, направивши через представника заяву про слухання справи без його участі.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

14.08.2025 начальником відділення обліку мобілізаційної роботи 1 відділу (м. Глухів) ІНФОРМАЦІЯ_1 м-р ОСОБА_2 у присутності позивача та двох свідків складений протокол про адміністративне правопорушення № 2765 про те, що громадянин ОСОБА_1 , згідно акту складеного 14.08.2025 відмовився від отримання направлення № 4605598 від 14.08.2025 та проходження військово-лікарської комісії, чим порушив ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Протокол складений у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи відбудеться о 09-00 год 22.08.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Від пояснення та підписання протоколу, а також отримання його копії ОСОБА_1 відмовився у присутності вищевказаних свідків.

Постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_5 від 22.08.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього штраф в розмірі 17000 грн. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 присутній не був, постанову отримав поштою 11.10.2025.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вказаного, суд зазначає, що у зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, який у подальшому продовжувався.

В Україні діє воєнний стан, спеціальний правовий режим, який регулюються Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, а надалі, іншими Указами Президента України цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» 21.10.1993 року №3543-XII, мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період;

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Оголошення загальної мобілізації в Україні зумовило внесення змін до законодавства держави, у тому числі і до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.

Так, пунктом 6 ч.6 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції від 19.03.2015) передбачено виключення з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) громадян України, які зокрема були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Разом з тим, з 11.04.2024 редакція статті 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» викладена в новій редакції, де відсутній пункт про виключення осіб з військового обліку, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Отже, підстава «громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину» виключена з переліку таких, на підставі яких відбувалось виключення з військового обліку.

Згідно із частиною другою статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частина третя статті 1 Закону № 2232-XII передбачає, що військовий обов`язок включає в тому числі взяття громадян на військовий облік. Частина дев`ята статті 1 Закону № 2232-XII визначає, що по відношенню до військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Як зазначено в позовній заяві, вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18.09.2007 позивача засуджено за ч.3 ст. 286 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.

За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).

На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.

Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (ст. 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.

Однак, у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про виконання військовозобов`язаним, який не досягнув 60-річного віку, вимог Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» під час загальної мобілізації, оголошеної у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України.

З наведеного можна зробити висновок, що з 18.05.2024 громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку призовників та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх виключено з військового обліку.

У зв`язку з набранням чинності змін до ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Закону № 3633-IX від 11.04.2024), внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України №932 від 16.08.2024 ОСОБА_1 було автоматично поставлено на облік, незалежно від того чи перебував він на військовому обліку, оскільки він не досягнув 60-річного віку, а отже повинен, згідно з чинним законодавством, перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних. Крім того, пунктом 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 3633-IX передбачено, що особи які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Обов`язком кожного громадянина України є захист Батьківщини.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації передбачені статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Судом встановлено, що фактичною підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП являється протокол про адміністративне правопорушення № 2765 від 14.08.2025 в якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від отримання направлення № та проходження військово-лікарської комісії.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З наведеного слідує, що для кваліфікації дій за частиною 3 статті 210 КУпАП необхідним є встановлення кваліфікуючої ознаки правопорушення: вчинення такого порушення особою в особливий період.

Положеннями статті 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Положеннями статті 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).

За матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (Глухів) 14.08.2025 було сформоване направлення № 4605598, згідно з яким ОСОБА_1 направлений на медичне обстеження для визначення придатності до військової служби.

Згідно з актом відмови від проходження військово-лікарської комісії від 14.08.2025, складеним начальником відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_6 у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , позивач відмовився від направлення № 4605598 та проходження військово-лікарської комісії.

Отже, факт того, що позивач відмовлявся проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби і тим самим порушив обов`язок, визначений частиною третьою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», є підтвердженим документально та не спростовувався самим позивачем.

Що стосується доводів позивача про те, що справа була розглянута у його відсутність і йому не були роз`яснені його права та він не міг надати свої пояснення по суті справи, то з цього приводу суд зазначає таке.

Відповідно до статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Із протоколу про адміністративне правопорушення № 2765 від 14.08.2025 вбачається, що під час його складення позивачу було повідомлено про час та місце розгляду його справи на 22.08.2025 та йому були роз`яснені його права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак позивач відмовився від підпису у протоколі, що було засвідчено підписами двох свідків.

Отже, позивач, будучи своєчасно обізнаним про день розгляду справи, особисто на розгляд справи не з`явився, свого представника не направив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Щодо посилань позивача про незаконність затримання при доставленні до приміщення територіального центру комплектування та соціальної підтримки поліцією або працівниками центру комплектування та соціальної підтримки, то таке затримання у певних випадках, передбачених статтею 261 КУпАП, або статтею 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», може мати місце. Водночас, позивач не надав навіть мінімальних доказів з цього приводу, наприклад звернень до правоохоронних органів і їх реагування з цього приводу.

Інші доводи позовної заяви не спростовують зазначених висновків.

Суд, вважає що докази порушення відповідачем процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, та з огляду на встановлені вище фактичні обставини, оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень посадової особи та у спосіб, встановлений законом, а тому підстави для її скасування відсутні.

Таким чином, уважно розглянувши твердження позивача в світлі всіх наявних матеріалів, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 8, 9, 72, 77, 242, 243-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя С.А. Мазур