Справа № 580/2751/25
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Кульчицький С.О. Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Справа № 580/2751/25

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди за період лікування та реабілітації від отриманого захворювання пов?язаного із захистом Батьківщини (з 08 травня 2024 року по 06 липня 2024 року) в розмірі 100 000 грн, у відповідності до положень п. 12 Постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» № 168 від 22 лютого 2022 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин);

- використовуючи ст. 17 Конституції України, як норму прямої дії, зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за період лікування та реабілітації від отриманого захворювання пов?язаного із захистом Батьківщини (з 08 травня 2024 року по 06 липня 2024 року) в розмірі 100 000 грн, у відповідності до положень п. 12 Постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» № 168 від 22 лютого 2022 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у задоволенні адміністративного суду відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач знаходився на стаціонарному лікуванні саме у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, а не у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, а тому відсутні підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови №168, Порядку №260 за період стаціонарного лікування з 08.05.2024 по 06.07.2024.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стверджуючи, що держава має забезпечувати соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України, що гарантовано Конституцією України.

При цьому, Апелянт відзначає, що його захворювання були здобуті ним під час захисту Батьківщини та, в подальшому, спричинили набуття ним статусу особи з інвалідністю І групи.

На переконання Апелянта, позиція Відповідача та суду першої інстанції призводять до порушення прав його прав на повне соціальне забезпечення.

З цих та інших підстав Позивач вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Позивач у спірному періоді проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач у період з 08.05.2024 по 06.07.2024 безперервно перебував на лікуванні у КНП «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради з діагнозом: ішемічний інсульт лівої лобної долі, гіпертонічна хвороба ІІ-ІІІ ступеню.

У зв`язку з невиплатою відповідачем додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000 грн за час лікування, позивач звернувся із заявою до відповідача у якій просив, зокрема, нарахувати і виплатити йому додаткову винагороду в розмірі 100000 грн з урахуванням раніше виплачених сум за кожний місяць у період лікування.

Відповідач листом від 27.11.2024 відмовив Позивачу у виплаті додаткової грошової винагороди за лікування, оскільки погіршення стану позивача кваліфіковано саме як захворювання, а не як поранення (контузію, травму, каліцтво).

Позивач вважаючи, що Відповідач протиправно не виплатив йому додаткову винагороду за кожний місяць у період лікування, тому звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII військовослужбовці - особи, які проходять військову службу. Звання солдат відноситься до рядового складу посад військовослужбовців (ст. 5 Закону 2232-XII).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 №400 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168» - ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Виходячи зі змісту наведених норм, у період дії воєнного стану додаткова винагорода до 100000 грн на місяць виплачується за час перебування вказаних військовослужбовців на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Підставою для її виплати є відповідна довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва).

Отже, військовослужбовець має право на отримання збільшеної до 100000 грн винагороди за період безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, а також за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, чи у відпустці для лікування після тяжкого поранення (контузії, травми або каліцтва).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, Позивач у період з 08.05.2024 по 06.07.2024 безперервно перебував на лікуванні у КНП «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради з діагнозом: ішемічний інсульт лівої лобної долі, гіпертонічна хвороба ІІ-ІІІ ступеню, що, згідно довідки № 4114 від 05.06.2024, є захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції з урахуванням доводів Апелянта, колегія суддів відзначає, що приписами Постанови КМУ №168 чітко встановлено, що спірна винагорода виплачується у разі поранення (контузією, травмою, каліцтвом), яке пов`язане із захистом Батьківщини. Разом з тим, поняття «захворювання» та «поранення» не є тотожними.

Так, пунктом 4 глави 12 розділу ІІІ Положення № 333, чинного станом на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема:

«Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії та флоту в роки Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), а також при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота), або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань.

«Захворювання (поранення, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

При цьому, як правильно зазначено судом першої інстанції, суд не має повноважень визначати причинний зв`язок захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), тяжкість отриманого поранення, оскільки відповідні висновки (постанови) з цього питання приймають ВЛК, а у випадку незгоди із такими висновками військовослужбовець має право оскаржити їх в адміністративному чи судовому порядку, а в подальшому (у разі внесення змін до відповідних довідок чи постанов ВЛК щодо причинного зв`язку захворювання або поранення, чи тяжкості поранення в цілях надання відпустки та виплати додаткової винагороди) звертатися із рапортом до командира військової частини щодо виплати додаткової винагороди.

Отже, оскільки лікування Апелянта у період з 08.05.2024 по 06.07.2024 пов`язано саме із захворюванням, пов`язаним із проходженням військової служби, а не у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, як то передбачено Постановою №168, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн.

Водночас, колегія суддів погоджується з твердженням Апелянта про те, що держава має забезпечувати соціальний захист громадян України, які перебувають на військовій службі та виконують Конституційні обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. І одним із таких механізмів є, зокрема, виплата одноразової грошової допомоги для військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, у разі встановлення їм інвалідності (ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Аналізуючи всі доводи Апелянта, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судового рішення виготовлено 24 листопада 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев