Справа № 600/5759/24-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/5759/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Байцар І.Б. звернувся з позовом до суду в інтересах ОСОБА_1 , в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 22.10.2024р. про відмову виплатити ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

1. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

2.АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

2.1. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй протиправно відмовлено у призначенні та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій. Позивач зазначає, що вона має достатньо спеціального стажу для отримання зазначеної грошової допомоги. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просила задовольнити позовні вимоги.

2.2 ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що у позивача відсутній необхідної тривалості спеціальний стаж для призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

ОСОБА_1 (далі - позивач) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058).

15.10.2024 року позивач звернулася із заявою до Пенсійного фонду України щодо призначення їй одноразової допомоги в розмірі десяти пенсій, до якої додала перелік документів для підтвердження страхового стажу на посадах, робота на яких право на призначення грошової допомоги.

За результатом розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України 22.10.2024 було прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії №35.

Зокрема, вказаним рішенням зазначено, що відповідно до наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 , складає 41 рік 11 місяців 25 днів, на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років як працівнику освіти, стаж становить 18 років 3 місяці 11 дні.

До спеціального стажу не зараховано періоди роботи з 03.04.2001 по 31.12.2020 на посаді завідуючої кабінету методології міського відділу.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулася до суду із даним позовом.

4. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (далі Закон №1058-VI).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону №1058-VI страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст.24 Закону №1058-VI встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-VI особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Порядок №1191).

Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15) та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону (1058-15), працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (1788-12), і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства слідує, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з:

1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах;

2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності;

3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

При цьому, за умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Також законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Суд звертає увагу, що суть зазначеної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вирішуючи питання щодо того, чи відноситься посада на якій працювала позивач до переліку робіт, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п.«е-ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII), суд керується таким.

Відповідно до п.«е» ст.55 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909) встановлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років.

У спірному рішенні відповідачем зазначено, що страховий стаж позивача складає 41 рік 11 місяців 25 дні, а період роботи з 03.04.2001 по 31.12.2020 не зарахований до спеціального стажу, оскільки посада завідуючої кабінету методології міського відділу освіти відсутня в Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (Закон № 1788-ХІІ) визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містяться відомості про те, що з 02.04.2001 по 31.12.2020 позивач працювала на посаді завідуючої кабінету методології міського відділу освіти.

Згідно з приміткою 2 Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Однак, посада завідуючої кабінету методології міського відділу освіти відсутня в Переліку №909 закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Також, міський відділ освіти не відноситься до закладів чи установ освіти, робота на відповідних посадах у яких дає особі право на призначення пенсії за вислугу років, як працівнику освіти, згідно Переліку №909.

Водночас, позивачем на підтвердження наявності в неї страхового стажу, що дає право на виплату грошової допомоги надано уточнюючі довідки №208 від 17.10.2024, №244 від 14.11.2024, №245 від 14.11.2024 та архівну довідку Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича про роботу на посадах вчителя/викладача за сумісництвом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» установлено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час. Для роботи за сумісництвом згоди адміністрації за місцем основної роботи не потрібно.

Згідно із пунктом 4 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року №78 "Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України "Про освіту", частини першої статті 25 Закону України "Про загальну середню освіту", частини другої статті 18 і частини першої статті 22 Закону України "Про позашкільну освіту" (далі - Порядок № 78), працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи займалися викладацькою роботою у навчальних закладах обсягом не менше ніж 180 годин на навчальний рік, до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховуються місяці, протягом яких проводилася викладацька робота.

Працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати), до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховується період роботи на цих посадах.

За наведеного правового регулювання, зарахування роботи на посаді вчителя до спеціального педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати)

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02 квітня 2019 року у справі №352/1740/16-а, від 29 листопада 2019 року у справі №414/53/17, від 21 травня 2020 року у справі №338/263/17, від 21 березня 2023 року у справі №674/1377/17.

Як вбачається із поданих уточнюючих довідок у спірний період з 03.04.2001 по 31.12.2020 позивач працювала:

- з 02.04.2001 по 18.06.2001 - на посаді вчителя української мови та літератури за сумісництвом, що становить 2 місяці 11 днів. Річне педагогічне навантаження 315 годин (наказ №43-к від 02.04.2001);

- з 01.09.2001 по 10.06.2002 - на посаді вчителя української мови та літератури за сумісництвом, що становить 9 місяців 10 днів. Річне педагогічне навантаження 385 годин (наказ №155-к від 31.08.2001);

- з 02.09.2002 по 09.06.2003 - на посаді вчителя української мови та літератури за сумісництвом, що становить 9 місяців 8 днів. Річне педагогічне навантаження 192,5 годин (наказ №132-к від 02.09.2002);

- з 01.09.2003 по 04.06.2004 - на посаді вчителя української мови та літератури за сумісництвом, що становить 9 місяців 8 днів. Річне педагогічне навантаження 192,5 годин (наказ №132-к від 01.09.2003);

- з 01.11.2004 по 31.05.2005 - на посаді вчителя української мови та літератури за сумісництвом, що становить 7 місяців. Річне педагогічне навантаження 180 годин (наказ №77к від 01.11.2004);

- з 01.09.2005 по 25.08.2006 - на посаді викладача української мови та літератури за сумісництвом, що становить 11 місяців 25 днів. Річне педагогічне навантаження 235 годин (87 год з.ф. і 148 год с.ф.) (наказ №65-НК від 07.09.2006);

- з 01.09.2006 по 25.08.2007 - на посаді викладача української літератури за сумісництвом, що становить 11 місяців 25 днів. Річне педагогічне навантаження 308 годин (30 год з.ф. 278 год с.ф.) (наказ №266-К від 31.08.2006);

- з 03.09.2007 по 25.08.2008 - на посаді викладача вищої категорії за сумісництвом, що становить 11 місяців 23 дні. Річне педагогічне навантаження 231 годин (наказ №400-к від 03.09.2007);

- з 01.09.2008 по 25.08.2009 - на посаді викладача вищої категорії - вчителя- методиста за сумісництвом, що становить 11 місяців 25 днів. Річне педагогічне навантаження 302 години (60 год з.ф. 242 год с.ф.), (наказ №380-к від 01.09.2008);

- з 01.09.2009 по 30.06.2010 - на посаді викладача вищої категорії - вчителя- методиста за сумісництвом, що становить 9 місяців 30 днів. Річне педагогічне навантаження 267 годин (1 год з.ф. 266 год с.ф.), (наказ №392-к від 01.09.2009);

- з 01.09.2010 по 30.06.2011 - на посаді викладача вищої категорії - вчителя- методиста за сумісництвом, що становить 9 місяців 30 днів. Річне педагогічне навантаження 352 години (141 год з.ф. 211 год с.ф.), (наказ №406-к від 01.09.2010);

- з 01.09.2011 по 30.06.2012 - на посаді викладача вищої категорії - вчителя- методиста за сумісництвом, що становить 9 місяців 30 днів. Річне педагогічне навантаження 346 годин (119 год з.ф. 227 год с.ф.), (наказ №465-к від 01.09.2011);

- з 03.09.2012 по 27.06.2013 - на посаді викладача вищої категорії - вчителя- методиста за сумісництвом, що становить 9 місяців 25 днів. Педагогічне навантаження за період - 154 годин (62 год з.ф. 92 год с.ф.), (наказ №463-к від 03.09.2012);

- з 02.09.2013 по 30.05.2014 - на посаді вчителя української мови та літератури за сумісництвом, що становить 8 місяців 28 днів. Річне педагогічне навантаження 192,5 годин (наказ №71-к від 02.09.2013);

- з 01.09.2014 по 29.05.2015 - на посаді вчителя української мови та літератури за сумісництвом, що становить 8 місяців 28 днів. Річне педагогічне навантаження 192,5 годин (наказ №76-к від 01.09.2014);

- з 01.09.2015 по 31.05.2016 - на посаді вчителя української мови та літератури за сумісництвом, що становить 9 місяців. Річне педагогічне навантаження 192,5 годин (наказ №70-к від 31.08.2015);

- з 13.01.2020 по 29.05.2020 - на посаді вчителя індивідуального навчання (української мови та літератури) за сумісництвом, що становить 4 місяці 17 днів. Річне педагогічне навантаження 192,5 годин (наказ №5-к від 11.01.2020).

Отже, викладацька робота позивача за сумісництвом у періоди з 02.04.2001 року по 29.05.2020 року займала не менше ніж 180 годин на навчальний рік та обсяг роботи був не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати).

Враховуючи встановлені обставини, відповідне правове регулювання та висновки Верховного Суду, періоди роботи позивача на посаді вчителя/викладача з 02.04.2001 року по 29.05.2020 року підлягають зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років як педагогічному працівнику.

Враховуючи викладене, перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення.

Зважаючи на те, що звернення до суду з цим позовом обумовлено незгодою позивача із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №35 від 22.10.2024, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправним та скасування вказаного рішення.

Водночас, суд зауважує, що розрахунок стажу позивача віднесено до дискреційних повноважень відповідача.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню та виплачується під час призначення пенсії за віком, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до вимог п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» задоволенню не підлягають.

5.ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У сукупності встановлених обставин справи, у спірному випадку, суд вважає за необхідне, застосовуючи частину другу статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог і з метою належного способу захисту порушеного права позивача визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №35 від 22.10.2024 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.10.2024 про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка не підлягає оподаткуванню та передбачена пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням правових висновків, викладених у даному судовому рішенні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

6. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір, у відповідності до ч.3ст.139 КАС України підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 484,48грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області №35 від 22.10.2024р. про відмову ОСОБА_1 в призначенні та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.10.2024 про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV із врахуванням правових висновків, викладених у мотивувальній частині рішення суду.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 484,48 грн.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (пл.Центральна, 3, м.Чернівці, 58002 ).

Суддя В.О. Кушнір