Справа № 240/33780/23
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/33780/23

категорія 102090000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, третя особа - Управління Служби безпеки України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, у якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області від 15.11.2023 № 1801/74 про скасування дозволу на імміграцію та скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 30.07.2018 та зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Житомирській області поновити дозвіл на імміграцію в Україну та поновити посвідку на постійне проживання НОМЕР_1 від 30.07.2018, видану громадянці російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування позовних вимог, зазначила, що 16 листопада 2023 року нею отримано рішення № 1801/74 від 15 листопада 2023 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання. Згідно вказаного рішення на підставі пунктів 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 17 серпня 2017 року. Також, на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321. Вважаючи вказане рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15 листопада 2023 року № 1801/74 незаконним та таким, що підлягає скасуванню, звернулася до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач - Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію мотивував тим, що відповідно до пунктів 2, 13 статті 24 Закону України "Про Службу безпеки України", пунктів 21, 22 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983, УСБУ в Житомирській області було підготовлене подання від 16.10.2023 №57/10755 про скасування дозволу на імміграцію громадянці російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зокрема, було встановлено, що громадянка рф ОСОБА_1 , має посвідку на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 30.07.2018, проживає на території Житомирської області, в ході спілкування з близькими їй особами, публічно виправдовує, визнає правомірною, заперечує збройну агресію російської федерації проти України, представляє її як внутрішній громадянський конфлікт, а також глорифікує осіб, які здійснювали збройну агресію проти України. Вказане відповідно до чинного законодавства, становить загрозу громадському порядку та національній безпеці України.

Таким чином, Управлінням СБУ в Житомирській області було піднято питання щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну, з підстав визначених ч.3 ст.12 Закону України "Про імміграцію", так як дії іммігранта створювали загрозу національній безпеці України. Так, в ході спілкування зі свідками встановлено, що позивачка "восхваляє політику президента рф путіна в.в. та виступає за приєднання України до рф та відновлення колишнього СРСР, неодноразово заявляла про підтримку протиправних дій військових рф, глорифікувала їх діяльність і висловлювалася про необхідність повної окупації нашої держави, заявляла, що рф воює не проти України, а проти НАТО та США та вважає українську націю фашистами". Зазначені обставини становлять загрозу громадському порядку та національній безпеці України, а тому за результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянці рф ОСОБА_1 , УДМС України в Житомирській області 15.11.2023 правомірно прийнято рішення №1801/74 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Третя особа - Управління Служби безпеки України в Житомирській області подала до суду пояснення щодо позову, у яких зазначив, що при прийнятті 15.11.2023 рішення №1801/74 про скасування громадянці російської федерації ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну, управління Державної міграційної служби України в Житомирській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а відтак, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення задоволенню не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою країни-агресора - російської федерації.

17.08.2017 ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію в Україну.

17.10.2023 Управлінням Служби безпеки України в Житомирській області, яке у межах наданих повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію та національну безпеку, порушено питання щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну, з підстав визначених ч.З ст.12 Закону України «Про імміграцію» (дії іммігранта створюють загрозу національній безпеці України) поінформовано УДМС у Житомирській області, що в ході спілкування зі свідками встановлено, що позивачка «восхваляє політику президента путіна в.в. та виступає за приєднання України до рф та відновлення колишнього СРСР, неодноразово заявляла про підтримку протиправних дій військових рф, глорифікувала їх діяльність і висловлювалася про необхідність повної окупації нашої держави, заявляла, що рф воює не проти України, а проти НАТО та США та вважає українську націю фашистами». Вказані обставини відповідно до чинного законодавства становлять загрозу громадському порядку та національній безпеці України.

За результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянці російської федерації ОСОБА_1 , УДМС у Житомирській області 15.11.2023 було прийнято рішення №1801/74 про скасування дозволу на імміграцію в Україні, що стало підставою звернення позивача до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України від 22.09.2011 №3773-VІ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон №2491-III) іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання. За визначенням ст. 1 Закону №2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Частиною першою та пунктом 1 частини третьої статті 4 Закону №2491-111 передбачено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону №2491-111 дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно п. 12 Закону №2491-111 дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до ст. 13 Закону № 2491-III центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 (далі- Порядок № 1893).

Відповідно до п. 21 Порядку № 1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно п. 22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України» Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст. 12 Закону № 2491-111, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Відповідно до п. 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321, посвідка на постійне проживання - є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно п. 64, 65 Порядку № 321 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: 1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до ст. 12 Закону № 2491 -III; 2) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; 3) в інших випадках, передбачених законом.

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Зі змісту позовної заяви слідує, що однією з підстав для скасування рішення Позивачка зазначає, що (на її суб`єктивну думку) не вчиняла жодних протиправних дій на території України або на території інших держав з метою створення загрози національній безпеці України, громадському порядку в Україні, а також жодним чином не порушувала прав і законних інтересів громадян України.

Разом з тим, вищезазначені твердження спростовуються показаннями свідків, з яких вбачається, що позивачка схвалює політику президента путіна в.в., виступає за приєднання України до рф та відновлення колишнього СРСР, неодноразово заявляла про підтримку протиправних дій військових рф, глорифікувала їх діяльність і висловлювалася про необхідність повної окупації нашої держави, заявляла, що рф воює не проти України, а проти НАТО та США, вважає українську націю фашистами.

Водночас, згідно запису телефонної розмови, слідує, що позивачка уникає відповідей на прямі питання щодо триваючої війни обмежуючись лише висловами про те, що «приде время, тоді будем говорить, коли у вас пелена спаде з глаз», «я знаю в яку сторону будуть результати. Це ви їх не знаєте, потому шо вам брешуть, а я знаю в яку сторону». Крім того, з розшифровки розмови вбачається знецінення українців « нужни ви їм як п`яте колесо до воза, їм насрать на вас, їм сама главна задача - розвалить росію, все.», « а ви фашистські настроєні».

Верховний Суд у постанові від 06 вересня 2022 року у справі №П/857/1/22, зазначив, що сповідування та пропаганда антиукраїнських - а правильніше проросійських - ідей, що сприяє таким чином окупантам у втіленні їхніх намірів, теж становить реальну загрозу національній безпеці, конституційному ладу України, її суверенітету і територіальній цілісності. Судом зазначено, що у той час, коли Збройні Сили України, виконуючи свій конституційний обов`язок, боронять від російських окупантів територіальну цілісність і недоторканність України та її суверенітет, демократичні інституції теж мають проявити свою "войовничість але вже на правовому полі.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно- правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно ст. З Закону України «Про національну безпеку України» державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій. Основними принципами, що визначають порядок формування державної політики у сферах національної безпеки і оборони, є: 1) верховенство права, підзвітність, законність, прозорість та дотримання засад демократичного цивільного контролю за функціонуванням сектору безпеки і оборони та застосуванням сили; 2) дотримання норм міжнародного права, участь в інтересах України у міжнародних зусиллях з підтримання миру і безпеки, міждержавних системах та механізмах міжнародної колективної безпеки; 3) розвиток сектору безпеки і оборони як основного інструменту реалізації державної політики у сферах національної безпеки і оборони.

Фундаментальними національними інтересами України є: 1) державний суверенітет і територіальна цілісність, демократичний конституційний лад, недопущення втручання у внутрішні справи України; 2) сталий розвиток національної економіки, громадянського суспільства і держави для забезпечення зростання рівня та якості життя населення; 3) інтеграція України в європейський політичний, економічний, безпековий, правовий простір, набуття членства в Європейському Союзі та в Організації Північноатлантичного договору, розвиток рівноправних взаємовигідних відносин з іншими державами.

Загрози національній безпеці України визначаються у Стратегії національної безпеки України, Стратегії воєнної безпеки України, Стратегії кібербезпеки України, інших документах з питань безпеки і оборони, які Схвалюються Радою національної безпеки і оборони України і затверджуються указами Президента України (п. 19 ст. 1, п. 5 ст. З Закону України «Про національну безпеку України»).

Указом Президента України від 14.09.2020 року №392/2020 введено в дію Стратегію національної безпеки України, якою визначено, що однією із загроз національній безпеці є розвідувально-підривна діяльність проти України спеціальних служб іноземних держав, насамперед Російської Федерації (п.19 Стратегії).

Стратегією інформаційної безпеки, затвердженою Указом Президента України № 685/2021 від 28.12.2021, визначено наступні поняття:

інформаційна безпека України складова чистина національної безпеки України, стан захищеності державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу, інших життєво важливих інтересів людини, суспільства і держави, за якого належним чином забезпечуються конституційні права і свободи людини на збирання, зберігання, використання та поширення інформації, доступ до достовірної та об`єктивної інформації, існує ефективна система захисту і протидії нанесенню шкоди через поширення негативних інформаційних впливів, у тому числі скоординоване поширення недостовірної інформації, деструктивної пропаганди, інших інформаційних операцій, несанкціоноване розповсюдження, використання й порушення цілісності інформації з обмеженим доступом;

інформаційна загроза - потенційно або реально негативні явища, тенденції і чинники інформаційного впливу на людину, суспільство і державу, що застосовується в інформаційній сфері з метою унеможливлення чи ускладнення реалізації національних інтересів та збереження національних цінностей України і можуть прямо чи опосередковано завдати шкоди інтересам держави, її національній безпеці та обороні.

Протидія дезінформації та інформаційним операціям, насамперед держави- агресора, спрямованим, серед іншого, на ліквідацію незалежності України, повалення конституційного ладу, порушення суверенітету і територіальної цілісності держави, пропаганду війни, насильства, жорстокості, розпалювання національної, міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі та ненависті, вчинення терористичних актів, посягання на права і свободи людини, визначено як стратегічна ціль, виконання якої є необхідним для досягнення забезпечення інформаційної безпеки України.

Для реалізації мети та завдання Стратегії інформаційної безпеки Служба безпеки України в межах компетенції здійснює: моніторинг спеціальними методами і способами вітчизняних та іноземних засобів масової інформації та Інтернету з метою виявлення загроз національній безпеці України в інформаційній сфері; протидію проведенню проти України спеціальних інформаційних операцій, спрямованих на підрив конституційного ладу, порушення суверенітету і територіальної цілісності України, загострення суспільно-політичної та соціально- економічної ситуації.

Згідно дефініцій, визначених пунктами 3, 4, 6, 9, 16 частини 1 статті 1 Закону, громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз; державна безпека - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від реальних і потенційних загроз невоєнного характеру; загрози національній безпеці України - це явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України; національна безпека України захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз; сектор безпеки і оборони - система органів державної влади, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, сил цивільного захисту, оборонно-промислового комплексу України, діяльність яких перебуває під демократичним цивільним контролем і відповідно до Конституції та законів України за функціональним призначенням спрямована на захист національних інтересів України від загроз, а також громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації та її широкомасштабним вторгненням 24.02.2022 на територію України, Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який наразі продовжено до 14.02.2024.

Варто зауважити, що з 2022 року триває повномасштабна збройна агресія російської федерації проти України, на всій території України від російської зброї гинуть люди, в тому числі діти, знищується інфраструктура країни, майно громадян України, однак в умовах правового режиму воєнного стану це виправдовується ОСОБА_1 , яка перебуваючи в Україні, «одобрює» ці очевидні факти, що вказує на незахищеність життєво важливих національних інтересів від реальних і потенційних загроз невоєнного характеру, а в умовах воєнного часу такі загрози посилюються в рази.

Вищевказані дії громадянки російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направлені на ускладнення реалізації національних інтересів України, фундаментальною цінністю яких є державний суверенітет, територіальна цілісність, недопущення втручання у внутрішні справи України: прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян, а відтак, дії позивачки несуть інформаційну загрозу та відповідно загрозу національній безпеці України.

Наразі в Україні через пряму військову агресію з боку росії діє воєнний стан і кожен має усвідомлювати наслідки своїх дій щодо поширення інформації, особливо антиукраїнського характеру, та нести індивідуальну відповідальність за вчиненні дії.

Щодо зазначеного позивачем порушення її права в частині надання пояснень стосовно порушеного питання про скасування дозволу на імміграцію, варто зазначити, що нормами Порядку № 1983 не передбачено обов`язку органу ДМС відібрання пояснень від іммігрантів в разі дозволу на імміграцію. Так, законодавцем нормами п.23 Порядку визначено « у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання».

Таким чином, доводи позивачки про ніби-то порушення її права щодо надання пояснень є нічим іншим як маніпулюванням. У ході вивчення клопотання з доданими підтвердженнями дій позивачки, у відповідача була відсутня необхідність запрошувати іммігранта для надання пояснень, що є допустимим під час прийняття рішення.

Слід звернути увагу на постанову Верховного Суду від 29 травня 2023 року по справі №522/5683/22 , в якій судом зазначено, що з огляду на те, що на території України з 24.02.2022 триває військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, здійснення міграційним органом посиленого контролю у сфері дотримання іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства України є необхідним, виправданим, таким, у якому існує нагальна потреба та, що відповідає легітимній меті його здійснення - ефективного реагування держави на загрози її безпеці.

Таким чином, з врахуванням вищезгаданих висновків Верхового Суду, при прийнятті 15.11.2023 рішення №1801/74 про скасування громадянці російської федерації ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну, управління Державної міграційної служби України в Житомирській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а відтак, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення задоволенню не підлягають.

Також не підлягає задоволенню і вимога щодо поновлення посвідки на постійне проживання НОМЕР_1 від 30.07.2018, виданої громадянці російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки позовна вимога про зобов`язання Управління державної міграційної служби України в Житомирській області поновити громадянці російської федерації ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання є похідною вимогою від скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію, тому підстави для її задоволення також відсутні.

Статтею 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях де введено воєнний стан, військове командування разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Отже, в умовах воєнного стану в Україні в цілях національної безпеки України є безумовне виключне застосування вимог Закону України «Про імміграцію» з його механізмами та функціональними можливостями прийняття рішень, в межах визначених повноважень, за наявною про іноземців інформацією.

При цьому слід зазначити, що відповідно до п. 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Нормами статті 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частинні пункту 2 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Отже, під час виконання своїх повноважень, відповідач діяв на підставі та у спосіб, визначений законодавством, будь-яких протиправних рішень не приймав, дій чи бездіяльності не вчиняв, рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну прийнято відповідно до вимог закону та в межах наданих повноважень.

Наведені позивачем доводи на підтримку заявлених позовних вимог вказаних висновків не спростовують та не свідчать про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог адміністративного позову слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП відсутній), Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (вул. Чуднівська, 105, м. Житомир, 10005, ), третя особа - Управління Служби безпеки України в Житомирській області (вул. Фещенка-Чопівського, 7, м. Житомир, 10002, ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 листопада 2025 року.

Суддя Р.М.Шимонович