Справа № 400/4456/25
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

25 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 400/4456/25

адміністративне провадження № К/990/46699/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єзерова А.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.07.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025 у справі №400/4456/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про визнання протиправним рішення від 04.03.2025 №54, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - Відповідач 1, ГУ ПФУ в Миколаївській області), Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФУ в Житомирській області), в якому просив:

визнати протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії ГУ ПФУ в Житомирській області від 04.03.2025 № 54;

визнати бездіяльність ГУ ПФУ в Житомирській області щодо не зарахування періоду роботи 1-й запис у трудовій книжці Учбово - курсовий комбінат ,,Дніпробугводстрой зарах. 07.09.1987. Звільнено. 18.03.1988. Стаж: 6 місяців, 12 днів на підставі рішення про відмову у призначенні пенсії з 07.09.1987. по 18.03.1988. до страхового стажу протиправною;

зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу, період роботи Учбово- курсовий комбінат „Дніпробугводстрой з 07.09.1987. по 18.03.1988. до страхового стажу;

зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до пільгового страхового стажу період строкової служби на кораблі у КДБ СРСР з 11.05.1988 по 18.06.1991 з коефіцієнтом 2;

визнати бездіяльність ГУ ПФУ в Житомирській області щодо не зарахування періоду роботи 12-13 записи у трудовій книжці Очаківської фабрики „Чайка зарах. 29.03.1993. звільнено. 18.05.1993. Стаж: 1 місяць, 20 днів на підставі рішення про відмову у призначенні пенсії з 29.03.1993. по 18.05.1993 до страхового стажу-протиправною;

зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу, період роботи на Очаківській фабриці «Чайка» з 29.03.1993. по 18.05.1993;

зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу, період індивідуальної трудової діяльності з 12.12.1994. по 01.01.1995;

зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївський області зарахувати до страхового стажу, період індивідуальної трудової діяльності з 11.04.1995. по 14.05.1996;

зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївський області зарахувати до страхового стажу, період індивідуальної трудової діяльності з 27.06.1996. по 31.03.1998;

визнати бездіяльність ГУ ПФУ в Житомирській області щодо не зарахування до страхового стажу періоду індивідуальної трудової діяльності з 27.06.1998. по 31.03.2002 у відповідності до довідки Головного управління Державної податкової служби України в Миколаївській області (далі - ГУ ДПС в Миколаївській області) від 17.12.2024 № К 25276/6/14-29-50-07 протиправною;

зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу, період індивідуальної трудової діяльності з 01.07.1998. по 31.12.2000;

зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу, період індивідуальної трудової діяльності з 01.03.2001. по 31.01.2002;

зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу, період індивідуальної трудової діяльності з 01.03.2002. по 31.03.2002;

визнати бездіяльність ГУ ПФУ в Житомирській області щодо не зарахування до страхового стажу періоду індивідуальної трудової діяльності з 01.07.2002. по 31.12.2003 у відповідності до довідки ГУ ДПС України в Миколаївській області від 1 7.12.2024 № К 25276/6/14-29-50-07 протиправною;

зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу, період індивідуальної трудової діяльності з 02.07.2002 по 31.12.2003. до страхового стажу;

зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу період служби за мобілізацією з 07.08.2014. по 23.09.2015. 1 рік, 1 місяць, 17 днів;

зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу пільговий період безпосередньої участі в бойових діях з 30.01.2015 по 01.03.2015 з коефіцієнтом 3;

зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу пільговий період безпосередньої участі в бойових діях з 26.07.2015. по 19.08.2015. з коефіцієнтом 3;

зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу пільговий період роботи в Очаківській комунальній службі благоустрою з 13.05.2023. по 30.04.2025 з коефіцієнтом 3;

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 18.07.2025 позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 04.03.2025 за №54. Зобов`язав ГУ ПФУ в Житомирській області зарахувати до страхового стажу період роботи 07.09.1987 по 18.03.1988, з 29.03.1993 по 18.05.1993 згідно трудової книжки, період індивідуальної трудової діяльності в період з 01.04.1998 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 31.12.1999, з 01.01.2000 по 30.06.2000 у відповідності до довідки ГУ ДПС України в Миколаївській області від 17.12.2024 № К 25276/6/14-29-50-07, період військової служби з 07.08.2014 по 23.09.2015. Зобов`язав ГУ ПФУ в Житомирській області зарахувати до страхового стажу на пільгових умовах, в розрахунку один місяць служби за три місяці період з 30.01.2015 по 01.03.2015 та з 26.07.2015 по 19.08.2015. Зобов`язав ГУ ПФУ в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 25.02.2025 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. В іншій частині позову відмовив.

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 14.10.2025 апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Житомирській області залишив без задоволення, апеляційну скаргу позивача задовольнив частково. Рішення суду першої інстанції змінив: виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови, доповнивши резолютивну частину судового рішення наступним абзацом: "Зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області, при повторному розгляді заяви позивача від 25.02.2025, дослідити наявність підстав для зарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.03.2001 по 31.01.2002, з 01.03.2002 по 31.03.2002, з 02.07.2002 по 31.12.2003 з урахуванням висновків суду". В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції в частині відмови, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону можна зробити висновок, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

При цьому касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише посилання на фактичні обставини справи, цитати нормативних актів із абстрактним зазначенням, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені за неправильного застосування норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15.01.2020 №460 IX, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Варто зазначити, що відповідно до статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісно реалізувати належне їм право на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Керуючись статтями 328, 330, 332, 334 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.07.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025 у справі №400/4456/25 повернути скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров