Справа № 210зп-25/160
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
26 листопада 2025 р.Справа №210зп-25/160
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Лозицька І.О., розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Дніпропетровський Пивзавод» про забезпечення позову до подання позовної заяви про зупинення дії рішення, заборону вчиняти певні дії та встановлення судового контролю, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Дніпропетровський Пивзавод» (далі - заявник) із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд:
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що внаслідок прийняття вищезазначеного рішення ТОВ «Перший Дніпропетровський Пивзавод» фактично позбавлене можливості вести господарську діяльність до моменту перевірки правомірності прийняття рішення у судовому порядку. Окрім створення робочих місць, товариство відповідно сплачує податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з нарахованих працівникам у вигляді заробітної плати доходів. Наголошує на тому, що є сумлінним платником податків, зокрема, в 2024 році було перераховано податків та зборів на загальну суму 14 769 187,26 грн, в тому числі до державного бюджету 12 705 270,31 грн, до місцевого бюджету - 2 063 916,95 грн. В 2025 році було перераховано податків та зборів на загальну суму 14 354 268,95 грн. Зазначає, що в разі невжиття заходів забезпечення позову буде об`єктивно зупинено не лише роботу товариства, але й зупинено надходження до бюджетів податків та зборів. На даний час, товариство є стороною у договорів поставки продукції з великою кількістю контрагентів, серед іншого, з точками роздрібної торгівлі, а також закладами харчування. Невжиття заходів забезпечення позову призведе до негативних наслідків у взаємовідносинах з контрагентами, у зв`язку із неможливістю виконання товариством вже укладених правочинів, розірвання ділових відносин із контрагентами та погіршення ділової репутації. Крім того, у разі припинення поставок, контрагенти в свою чергу не будуть сплачувати податки від реалізації алкогольних напоїв виробництва ТОВ «Перший Дніпропетровський Пивзавод». Разом з тим, зауважує, що незважаючи на введення воєнного стану в країні, ТОВ «Перший Дніпропетровський Пивзавод» продовжує сплачувати податки та збори, тим самим поповнюючи бюджет та підтримуючи економічну стійкість держави, та додатково підтримує Збройні Сили України. З початку збройної агресії російської федерації проти України, ТОВ «Перший Дніпропетровський Пивзавод» надало допомогу Збройним Силам України в розмірі 1 018 735,87 грн. Таким чином, наголошує на тому, що у разі невжиття заходів забезпечення позову можливе настання негативних наслідків, для виправлення яких останньому буде необхідно докласти значних зусиль для відновлення виробництва, в той час, як державний бюджет втратить частину надходжень від діяльності ТОВ «Перший Дніпропетровський Пивзавод».
До суду від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшли заперечення проти заяви про забезпечення позову, в яких останній просить суд у задоволенні заяви ТОВ «Перший Дніпропетровський Пивзавод» про забезпечення позову відмовити.
В обґрунтування заперечень зазначено, що у заяві про забезпечення позову не йдеться про ефективний захист саме порушених прав від рішень, дій чи бездіяльності Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, за захистом яких позивач планує звернутися до суду, як і не надано документального підтвердження наявності обставин, які б вказували на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. З заяви про забезпечення позову не вбачається зазначення конкретних обставин, що можуть ускладнити в майбутньому поновлення порушених (оспорюваних) прав та інтересів позивача, за захистом яких заявник звертається до суду. Таким чином, зазначені обставини не призведуть до зупинення діяльності підприємства в цілому, а лише щодо зупинення діяльності за двома ліцензіями. Вважає, що підставою для звернення позивача до суду є, зокрема, прийняття протиправного, на думку позивача, рішення про анулювання ліцензії, що підлягає скасуванню. Наявність очевидних ознак протиправності підстав та порядку прийняття рішення про анулювання ліцензії № 1784-р/лєр від 25.11.2025 може бути виявлено судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, що цілком відповідає вимогам ст. 9 КАС України. Намагання заявника за рахунок судових рішень уникнути контрольно-перевірочних заходів та результатів їх реалізації в аспекті вимог Закону України від 19.12.1995 №481/95-BP «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» ніяким чином не засвідчує реальність дійсно порушених його прав та інтересів у спірних правовідносинах.
Суд, розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, заперечення проти заяви про забезпечення позову, зазначає таке.
Судом встановлено та матеріалами заяви про забезпечення позову встановлено, що ТОВ «Перший Дніпропетровський Пивзавод» зареєстроване як юридична особа з основним видом економічної діяльності згідно КВЕД: 11.05 Виробництво пива.
За результатами проведеної фактичної перевірки складено Акт про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва, оптової роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та пальним №4541/04-36-09-01/33338403 від 27.10.2025 (далі - Акт фактичної перевірки).
07.11.2025 ТОВ «Перший Дніпропетровський Пивзавод» подало заперечення за вих. №69 на Акт фактичної перевірки.
Не погодившись із вказаним рішенням заявник планує звернутись до суду із позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення та попередньо подав заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви.
За змістом частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до ч. 4 ст. 150 КАС України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
З огляду на приписи наведеної статті, небезпека заподіяння шкоди до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.
У статті 151 КАС України визначено виключний перелік видів забезпечення позову. Позов може бути забезпечено, зокрема: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України, суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006).
Суд відмічає, що за своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього тимчасового судового захисту.
Метою його запровадження є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Суд вважає за необхідне зазначити, що забезпечення позову застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями врегульовано Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
В силу приписів ч. 10 ст. 3 вказаного Закону, виробництво алкогольних напоїв здійснюється суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на право виробництва алкогольних напоїв та повний технологічний цикл виробництва відповідних алкогольних напоїв.
Такі наслідки очевидно негативно відобразяться на діяльності ТОВ «Перший Дніпропетровський Пивзавод», зокрема на його економічних показниках, здатності зберігати належний рівень заробітної плати працівникам та здатності зберегти наявні робочі місця, і, як наслідок, можливість сплачувати податкові платежі як до державного бюджету так і до місцевого.
При цьому судом враховано, що згідно наданого позивачем витягу з інформаційно-комунікаційної системи ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та сплати єдиного внеску, за період з 01.01.2025 по 01.11.2025 ТОВ «Перший Дніпропетровський Пивзавод» сплачено податків на загальну суму 14,354268,95 грн.
Крім того, позивачем надано копії договорів на реалізацію пива власного виробництва, документи на підтвердження підтримки Збройних Сил України під час дії воєнного стану та штатний розпис на 2025 рік у кількості 83 штатних одиниці.
При вирішенні заяви судом взято до уваги, що невжиття заходів забезпечення, про які просить заявник, потягне за собою негативні наслідки для матеріально-правових інтересів останнього, зокрема, у формі неспроможності виконання заявником договірних зобов`язань перед добросовісними контрагентами, що також матиме негативні наслідки для матеріально-правових інтересів контрагентів заявника.
Також, судом враховано негативні наслідки для заявника внаслідок втрати ділової репутації, що очевидно вплине на результати господарської діяльності товариства. Очевидно, що такі негативні наслідки відобразяться на роботі товариства в цілому, в тому числі, у формі втрати очікуваного прибутку від господарської діяльності, на зобов`язаннях заявника в частині збереження робочих місць та виплати заробітної плати найманим працівникам, а також на податкових зобов`язаннях заявника, оскільки обсяг сплачуваних підприємством податків напряму корелюється з фінансовими результатами господарської діяльності товариства.
З огляду на наведене, невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може мати наслідком заподіяння шкоди правам та інтересам заявника та третіх осіб, в тому числі добросовісним платникам податків, що, враховуючи тимчасовий характер заходів забезпечення позову, може нанести значно більше шкоди для різних учасників господарських відносин, ніж ймовірне недотримання позивачем податкової дисципліни.
Відтак, суд дійшов висновку про співмірність вимог заяви про забезпечення позову з обставинам справи, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Також, вирішуючи питання забезпечення позову у даній справі суд звертає увагу, що в умовах воєнного стану та руйнування економіки України внаслідок прямої збройної агресії російської федерації, особливе значення має збереження функціонування суб`єктів економічної системи, які забезпечують існування такої системи, як загалом, шляхом здійснення господарської діяльності та насичення коштами фінансової системи країни, так і виконанням податкових та соціальних зобов`язань, зокрема.
Крім того, у разі невжиття заходів забезпечення позову ймовірне настання негативних наслідків, для виправлення яких заявнику буде необхідно докласти значних зусиль, у випадку задоволення судом позовної заяви в подальшому.
У свою чергу, забезпечення позову до остаточного вирішення спору по суті, дозволить заявнику реалізовувати своє право на здійснення господарської діяльності, що в свою чергу позитивно відобразиться на можливості всіх учасників відповідних господарських відносин сплачувати обов`язкові платежі (в тому числі податкові) до державного бюджету.
При здійсненні судочинства суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Згідно приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Зокрема Європейський суд з прав людини у рішенні «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006 зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні «Дорани проти Ірландії» від 31.07.2003 Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у вищевказаних рішеннях Європейського суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
Враховуючи вищевказані норми законодавства та практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що порушення свободи здійснення господарської діяльності товариства у зв`язку із прийняттям Державною податковою службою України рішення від 25.11.2025 №1784-р/лєр про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, є необхідними підставами, які свідчать про обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.
Крім того, заходи забезпечення адміністративного позову щодо зупинення дії оскаржуваного рішення, про вжиття котрих у заяві просить заявник, відповідають предмету позову.
Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову, в цій частині спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, оскільки факт правомірності чи протиправності прийняття оскаржуваного рішення відповідача буде встановлено під час повного, всебічного і об`єктивного розгляду всіх обставин справи.
З урахуванням наведеного, суд визнає обґрунтованими твердження заявника про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскаржуваного рішення до набрання законної сили судовим рішенням у справі.
Щодо встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України, шляхом зобов`язання Державної податкової служби України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч. ч. 2 та 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до ч. 6 ст. 245 КАС України, у випадках, визначених у частинах третій - п`ятій цієї статті, суд може визначити відповідачу - суб`єкту владних повноважень розумний строк виконання рішення суду.
Суд виходить з того, що обов`язковому виконанню підлягають судові рішення, що набрали законної сили.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Стосовно вимоги про встановлення судового контролю шляхом подання звіту про виконання судового рішення, суд зазначає, що положеннями ст. 382 КАС України встановлені спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а саме: суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 382 КАС України, за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання. Перебіг строку для подання звіту починається з дня набрання законної сили рішенням суду. Заява, передбачена абзацом першим цієї частини, може бути подана не пізніше завершення судових дебатів, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд під час ухвалення рішення суду за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду, якщо суд допускає його негайне виконання (ч. 6 ст. 382 КАС України).
З аналізу наведених положень КАС України вбачається, що суд наділений правом під час ухвалення рішення у справі встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення.
При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами. Це виключно як певна (можлива, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади.
Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням даної ухвали про забезпечення позову, оскільки остання є обов`язковою до виконання, у тому числі, в примусовому порядку, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, а за невиконання судового рішення передбачена відповідальність. Разом із цим, заявник не навів аргументованих доводів та не надав доказів того, що ухвала суду про забезпечення позову не буде виконуватись відповідачем.
Отже, в даному випадку суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням ухвала суду про забезпечення позову, відтак, вимоги заявника в означеній частині задоволенню не підлягають.
Враховуючи завдання адміністративного судочинства щодо справедливого та неупередженого вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин, з метою ефективного захисту прав та інтересів заявника від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, а також враховуючи необхідність ефективного захисту заявником своїх прав, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись статтями 150-154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Дніпропетровський Пивзавод» про забезпечення позову до подання позовної заяви про зупинення дії рішення, заборону вчиняти певні дії та встановлення судового контролю - задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини заяви - відмовити.
Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку, встановленому статтями 294, 297 КАС України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя І.О. Лозицька