Справа № 160/25149/24
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2025 року м.Дніпросправа № 160/25149/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року у справі № 160/25149/24 (суддя Сластьон А.О., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач-1) від 30 липня 2024 про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Українив Дніпропетровській області (далі відповідач-2) зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період з 17.11.1993 до 31.12.1999 та з 01.01.2001 до 31.12.2003;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Українив Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 заяву від 27 липня 2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Так, суд:

- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 30 липня 2024 про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1997 до 31.12.1998, з 01.01.1999 до 31.12.1999 та з 01.01.2000 до 31.04.2002;

-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 липня 2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Із рішенням суду не погодилися позивач та відповідач-1 ГУ ПФУ в Миколаївській області, ними були подані апеляційні скарги.

Позивач в своїй апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог. Стверджує, що судом невірно застосовано норми матеріального права у спірних правовідносинах та безпідставно перекладено обов`язок доведення наявності у неї достатнього трудового стажу, замість покладення такого обов`язку на органи УПФУ. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскарженій нею частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Обовязок щодо перевірки відомостей про сплату особою-підприємцем внесків покладається саме на відповідача. Позивач наполягає, що її страховий стаж підтверджений свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця з 17.11.1993 по 31.12.1999р та з 01.01.2001 по 31.12.2003року. Всі документи, що були у неї в наявності на підтвердження свого трудового стажу, позивач надала як до УПФУ, так і суду.

Відповідач-1 в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неналежну оцінку судом доказів у справі, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В скарзі відповідач-1 вказує, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Страховий стаж позивача склав 22 роки 09 місяців 05 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058. Висновок суду про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 30.07.2024 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1997 до 31.12.1998, з 01.01.1999 до 31.12.1999 та з 01.01.2000 до 31.04.2002 є хибним.

Позивач та відповідач-2 своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача-1 не скористалися.

Відповідач-1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві просить відмовити у задоволенні скарги позивача, а рішення суду в частині, в якій оскаржує позивач, залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг сторін, матеріали справи, приходить до висновку, що скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку в територіальному органі Пенсійного фонду України не перебуває, пенсію не отримує.

22.07.2024 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Згідно з принципом екстериторіальності заяви та документи позивача від 22.07.2024 було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області та винесено рішення №32 від 30.07.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (31 рік).

Страховий стаж для визначення права на момент звернення за призначенням пенсії становить 25 років 07 місяців 23 дні, страховий стаж 22 роки 09 місяців 05 днів.

Також, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області не зараховано до страхового стажу позивача період здійснення підприємницької діяльності з 17.11.1993 до 31.12.1999 та з 01.01.2001 до 31.12.2003, оскільки відстуні дані про систему оподаткування, сплату страхових внесків або документи, передбачені п. 4 Порядку № 637.

Судом встановлено, що до страхового стажу зараховано період здійснення позивачем підприємницької діяльності з січня до грудня 2000 року.

Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновків, що періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.1997 до 31.12.1998 та з 01.01.1999 до 31.12.1999 та з 01.01.2000 до 31.04.2002 підлягають зарахуванню до трудового стажу позивача, оскільки матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в спірний період сплачувала страхові внески, що підтверджується патентами, довідками, актом та квитанціями про сплату страхових внесків.

Дії відповідача-1 при відмові у зарахуванні до страхового стажу позивача відповідного періоду зайняття підприємницькою діяльністю, є непропорційними заявленій легітимній меті, тому їх не можна вважати такими, які вчинені добросовісно та розсудливо.

Щодо заявленого у позові періоду з 17.11.1993 до 31.12.1996, суд вказав, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження сплати страхових внесків або суми фіксованого податку в спірний період.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Частиною 1 статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до вимог частин 2 та 3 статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частинами 1, 2 статті 21 Закону №1058-ІV передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державною демографічного реєстру; податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Пунктом 1 частини 2 статті 22 Закону №1058-ІV визначено, що відомості, які містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Згідно зі статтею 3 Закону №1788, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яким введено поняття страховий стаж.

Абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Аналогічне визначення страхового стажу міститься у Законі України від 23.09.1999 №1105-XIV Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У разі, якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: ТП = Св : В, де: ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях; Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати; В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Отже, сам по собі статус підприємця та перебування на відповідній системі оподаткування не означає фактичне провадження підприємницької діяльності особою та автоматичну сплату страхових внесків.

До стажу зараховується лише той період (строк), за який особа сплатила страхові внески. При цьому, страховий стаж обчислюється в місяцях. З дня набрання чинності Законом №1058-IV, а саме з 01.01.2014, повний місяць роботи зараховується в повному обсязі за умови, якщо сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою за мінімально встановлений розмір. Якщо сума сплачених внесків є меншою, то лише за умови здійснення доплати до мінімального розміру цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць.

Разом з тим, 11.10.2017 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 №2148-VIII, яким розділ XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV доповнено пунктом 3-1 в наступній редакції: До страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються в періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Отже, законодавством, яке діяло на час звернення позивача за призначенням пенсії, передбачено зарахування до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періодів провадження ними підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до абзацу 2 та 3 пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637 в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються: свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), для підтвердження страхового стажу до 01.01.2004 подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок №637), а за період роботи, починаючи з 01.01.2004 - за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом абзацу 4 підпункту 2 пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01.01.2004 можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

У спірний період діяв Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №13-92 "Про прибутковий податок з громадян" (втратив чинність на підставі Закону України від 04.11.2011 №4014-VI), який надавав громадянам, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту. Фіксований податок сплачувався громадянином - платником податку до відповідного місцевого бюджету.

Відповідно до ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян від 26.12.1992 №13-92 (в редакції станом на 1996 рік) перелік видів діяльності, що можуть здійснюватися на умовах фіксованої сплати прибуткового податку (шляхом придбання патенту), та розміри фіксованої суми податку (плати за патент) з них затверджуються Урядом Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Документ, що засвідчує сплату фіксованого податку, є підставою для видачі податковим органом за місцем проживання громадянина патенту, в якому зазначаються: прізвище та ім`я цього громадянина; його ідентифікаційний номер; строк дії патенту; перелік осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником податку, або членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності; місце здійснення підприємницької діяльності; назва органу, що видав патент.

Розміри фіксованого податку встановлюються відповідною місцевою радою залежно від територіального розташування місця торгівлі і не можуть бути менше ніж 20 гривень та більше ніж 100 гривень за календарний місяць для громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність самостійно.

Протягом року платники фіксованого податку що квартально сплачують до бюджету по 25 процентів річної суми податку, обчисленої за доходами за попередній рік, а платники, які вперше залучаються до сплати податку - 25 процентів суми, обчисленої їм податковими органами за оціночним доходом на поточний рік. Для сплати авансових платежів податку встановлюються такі строки протягом року: до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада. У разі значного збільшення або зменшення протягом року доходу платника податковими органами може бути проведено перерахунок сум податку за строками сплати податку, що не настали.

У разі сплати фіксованого податку платник такого податку звільняється від ведення обов`язкового обліку доходів і витрат.

Також у спірний період діяла Інструкція про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 №12 (наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів від 20.12.2011 №1675). Пункт 14.2 цієї Інструкції містить аналогічні вищенаведеним положення щодо права фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту.

На виконання п. 2 розділу II Закону України від 13.02.1998 №129/98-ВР "Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" наказом Міністерства фінансів України від 10.11.1998 №233 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів України від 04.11.2013 №917) затверджений Порядок перерахування до Пенсійного фонду України 10 відсотків від сум фіксованого податку, що надходять до відповідних місцевих бюджетів. Цей Порядок визначав механізм відрахування коштів до Пенсійного фонду України від сум фіксованого податку, що сплачується громадянами, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і які обрали спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку, фіксований податок сплачується громадянином - платником податку до відповідного місцевого бюджету за місцем його проживання і зараховується на рахунок №2542 "Кошти районних, міських, селищних та сільських бюджетів", відкритий в установах банків на ім`я органу, що здійснює виконання відповідного бюджету. За пунктом 4 цього Порядку міськфінвідділи в містах, які не мають районного поділу, райфінвідділи в містах, які мають районний поділ, сільські та селищні ради до 13 години наступного (робочого) дня після отримання з установи банку виписки, в якій відображені надходження на їх рахунки коштів від сплати фіксованого податку, 10 відсотків від сум цих надходжень перераховують платіжними дорученнями (або в системі електронних платежів) на рахунки відповідних відділів Пенсійного фонду України.

Спірні правовідносини щодо перерахунку розміру пенсії стосуються періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 17.11.1993 до 31.12.1999 та з 01.01.2001 до 31.12.2003.

Судом встановлено, що позивач зареєстрована в управлінні Пенсійного фонду України Оріхівського району Запорізької області від 17.11.1993, про що зазначено в свідоцтві про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності.

Державна реєстрація фізичної особи-підприємця здійснена 09.07.1997, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії В02 №401613.

У Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців наявна інформація про здійснення державної реєстрації підприємницької діяльності з 19.04.1995.

Позивачем до справи надано: патенти серії НОМЕР_1 , АЕ №654788, ПАБ №594090, довідки про суми виплачених доходів і утриманих з них податків фізичних осіб №13 за 1 квартал 2002 року, №12 за 4 квартал 2001 року, №11 за 3 квартал 2001 року, №10 за 2 квартал 2001 року, №9 за 1 квартал 2001 року, №8 за 4 квартал 2000 року, №7 за 3 квартал 2000 року, №6 за 2 квартал 2000 року, №5 за 1 квартал 2000 року, б/н за 4 квартал 1999 року, за 3 квартал 1998 року, квитанцій про сплату страхових внесків за 2000 2001 роки та акт перевірки правильності та свочасності виплат страхових внесків від 14.12.1998, яким підверджено факт сплати страхових внесків за 1997-1998 роки.

Отже, матерілами справи підтверджуються наступні періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності та сплати фіксованого податку, з якого відраховується відповідні страхові внески:

- період з 01.01.1997 до 31.12.1998 підтверджується актом перевірки правильності та свочасності виплат страхових внесків від 14.12.1998 та довідкою про суми виплачених доходів і утриманих з них податків фізичних осіб за 3 квартал 1998 року;

- періоди з 01.01.1999 до 31.12.1999 та з 01.01.2000 до 31.04.2002 підтверджуються патентами серії НОМЕР_1 , АЕ №654788, ПАБ №594090, довідками про суми виплачених доходів і утриманих з них податків фізичних осіб №13 за 1 квартал 2002 року, №12 за 4 квартал 2001 року, №11 за 3 квартал 2001 року, №10 за 2 квартал 2001 року, №9 за 1 квартал 2001 року, №8 за 4 квартал 2000 року, №7 за 3 квартал 2000 року, №6 за 2 квартал 2000 року, №5 за 1 квартал 2000 року, б/н за 4 квартал 1999 року, квитанціями про сплату страхових внесків до квітня 2002 року.

Як вірно звернув увагу суд, відповідач в спірному рішенні не надав оцінку зазначеним вище обставинам та документам.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.1997 до 31.12.1998 та з 01.01.1999 до 31.12.1999 та з 01.01.2000 до 31.04.2002 підлягають зарахуванню до її трудового стажу, оскільки матеріалами справи підтверджено, що в спірний період позивачем сплачувались страхові внески.

Щодо заявленого позивачем періоду з 17.11.1993 до 31.12.1996, то нею не було надано суду належних доказів на підтвердження сплати страхових внесків або суми фіксованого податку в цей період.

Суд обгрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог, що стосуються цього спірного періоду, а доводи, що наводить позивач у своїй апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують.

Позивач має право на зарахування до страхового стажу наступних періодів здійснення підприємницької діяльності: з 01.01.1997 до 31.12.1998, з 01.01.1999 до 31.12.1999 та з 01.01.2000 до 31.04.2002.

Органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

З огляду на пункти 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо повторного розгляду заяви позивача є Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні.

Таким чином, саме ГУ ПФУ в Миколаївській області має здійснити зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача та здійснити повторний розгляд заяви позивача.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення у справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційних скарг позивача та відповідача-1 не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року у справі № 160/25149/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак