Справа № 160/7176/25
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/7176/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року (суддя Бондар М.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №74 від 22.01.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 14.01.2025 призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п.а ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням до:

пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи у шахті «Заря» Терезького виробничого об`єднання по видобутку антрациту «Торезантрацит» з 18.05.1987 по 31.07.1987 (2 місяці 14 днів) учнем гірника очисного забою, з 04.01.1988 по 15.02.1988 (1 місяць 12 днів) учнем електрослюсаря підземного, з 26.02.1988 по 22.04.1988 (1 місяць 28 днів) електрослюсарем підземним 4 розряду, з 01.06.1988 по 05.06.1988 (5 днів) електрослюсарем підземним 4 розряду, з 26.06.1990 по 02.12.1991 (1 рік 5 місяців 7 днів) електрослюсарем підземним 4 розряду, з 03.12.1991 по 11.10.1994 (2 роки 10 місяців 9 днів) гірником очисного забою 5 розряду, з 12.10.1994 по 24.11.1995 (1 рік 1 місяць 13 днів) гірничим майстром дільниці з добичі вугілля, з 25.11.1995 по 22.09.1997 ( 1 рік 9 місяців 29 днів ) старшим механіком за стаціонарним обладнанням;

пільгового стажу за Списком №1 періодів навчання в Сніжнянському технікумі по спеціальності гірник електромеханік з 01.09.1984 по 17.05.1987 (2 роки 8 місяців 17 днів);

пільгового стажу за Списком №1 період проходження військової служби з 10.06.1988 по 03.04.1990 (1 рік 9 місяців 25 днів) в рядах Радянської армії;

загального страхового стажу періодів роботи в Акціонерному товаристві «Волзький автомобільний завод» м. Тольятті Самарської області (російська федерація) з 12.05.2000 по 11.07.2000 (1 місяць 30 днів) рихтувальником кузовів четвертого розряду у цех сварки та фарбування кузовів, з 18.07.2000 по 17.10.2000 (2 місяці 30 днів ) рихтувальником кузовів четвертого розряду у цех сварки та фарбування кузовів, з 25.10.2000 по 31.10.2000 ( 7 днів) слюсарем механоскладальних робіт четвертого розряду;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити призначену з 14.01.2025 ОСОБА_1 пільгову пенсію за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. а ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 14.01.2025 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) у зв`язку з досягненням пенсійного віку, наявністю необхідного страхового та пільгового підземного стажу повний робочий день. ГУ ПФУ в Тернопільській області за наслідком розгляду заяви позивача про призначення пенсії винесено рішення №74 від 22.01.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового та страхового стажу роботи. Позивач зазначає, що він з 01.09.1984 по 27.05.1988 навчався у Сніжнянському технікумі по спеціальності гірник електромеханік та отримав спеціальність гірник технік-електромеханік. Позивач працював у шахті «ЗАРЯ» Терезького виробничого об`єднання по видобутку антрациту «ТОРЕЗАНТРАЦИТ» на різних посадах, робота на яких дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1. Позивач також звертає увагу, що Шахта «ЗАРЯ» Терезького виробничого об`єднання по видобутку антрациту «ТОРЕЗАНТРАЦИТ» знаходиться на непідконтрольній Україні, окупованій російською федерацією території, тому отримати уточнюючу довідку, що підтверджує період роботи за Списком №1, немає можливості. Також, на думку ОСОБА_1 , до пільгового стажу за Списком №1 має бути зараховано період навчання в Сніжнянському технікумі по спеціальності гірник електромеханік з 01.09.1984 по 17.05.1987 з огляду на те, що позивач під час навчання з 18.05.1987 по 31.07.1987 працював учнем гірника очисного забою, а також має бути зарахований період проходження військової служби у лавах Радянської армії з 10.06.1988 по 03.04.1990 до пільгового стажу за Списком №1, військовий квиток додається. Крім того, позивач працював в Акціонерному товаристві «ВОЛЗЬКИЙ АВТОМОБІЛЬНИЙ ЗАВОД» м. Тольятті Самарської області (російська федерація) у періоди: з 12.05.2000 по 11.07.2000 рихтувальником кузовів четвертого розряду у цех сварки та фарбування кузовів, з 18.07.2000 по 17.10.2000 рихтувальником кузовів четвертого розряду у цех сварки та фарбування кузовів, з 25.10.2000 по 31.10.2000 слюсарем механоскладальних робіт четвертого розряду. На переконання позивача, станом на дату подання заяви про призначення пенсії, він досяг пенсійного віку, а також має необхідну кількість пільгового стажу за Списком №1 та страхового стажу. Вважаючи оскаржуване рішення відповідача-2 протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №74 від 22.01.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди: з 26.06.1990 по 02.12.1991, з 03.12.1991 по 11.10.1994, з 12.10.1994 по 24.11.1995, з 25.11.1995 по 22.09.1997, з 12.05.2000 по 11.07.2000, з 18.07.2000 по 17.10.2000, з 25.10.2000 по 31.10.2000.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 ОСОБА_1 періоди: з 26.01.1991 по 02.12.1991, з 03.12.1991 по 11.10.1994, з 12.10.1994 по 24.11.1995, з 25.11.1995 по 22.09.1997.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 від 14.01.2025, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначене рішення як незаконне та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Скаржником зазначено, що комплексний аналіз норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 та Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442, дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу. Таким чином, є необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що інформація про перейменування установи, не є підставою для незарахування періодів з 26.01.1991 по 02.12.1991, з 03.12.1991 по 11.10.1994, з по 24.11.1995, з 25.11.1995 по 22.09.1997 до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1, та вони не узгоджуються з вимогами закону, оскільки на час дії Постанови №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», позивач у різний період працював на різних посадах, а саме: - з 26.01.1991 по 02.12.1991 електрослюсарем підземним; - з 03.12.1991 по гірничим); - з 12.10.1994 по 24.11.1995 гірничим майстром) та з по 22.09.1997 старшим механіком, що потребувало у свою чергу зазначення про характер виконуваної ним роботи на вказаних посадах. Крім того, позивачем не було надано документів про стаж, передбачених Порядком підтвердження наявного трудового стажу, із проставлення апостиля компетентним органом держави, у якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, за період його роботи з 26.06.1990 по 02.12.1991, з 03.12.1991 по 11.10.1994, з 12.10.1994 по 24.11.1995, з 25.11.1995 по 22.09.1997, з 12.05.2000 по 11.07.2000, з 18.07.2000 по 17.10.2000, з 25.10.2000 по 31.10.2000, у зв`язку з чим Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області під час вирішення за принципом екстериторіальності заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому, вважаємо обґрунтованим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №74 від 22.01.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що судом першої інстанції не зараховано до пільгового стажу за Списком №1: періоди роботи у шахті «Заря» Терезького виробничого об`єднання по видобутку антрациту «Торезантрацит» з 18.05.1987 по 31.07.1987 ( 2 місяці 14 днів ) учнем гірника очисного забою, з 04.01.1988 по 15.02.1988 ( 1 місяць 12 днів ) учнем електрослюсаря підземного, з 26.02.1988 по 22.04.1988 ( 1 місяць 28 днів ) електрослюсарем підземним 4 розряду, з 01.06.1988 по 05.06.1988 ( 5 днів ) електрослюсарем підземним 4 розряду, з 26.06.1990 по 25.01.1991 ( 6 місяців 31 день ) електрослюсарем підземним 4 розряду, період навчання в Сніжнянському технікумі по спеціальності гірник електромеханік з 01.09.1984 по 17.05.1987 ( 2 роки 8 місяців 17 днів ),

3) період проходження військової служби з 10.06.1988 по 03.04.1990 ( 1 рік 9 місяців 25 днів ) в рядах Радянської армії. Судом першої інстанції зазначено наступне: «На час проходження позивачем практики на посаді учня горноробочого у період з 18.05.1987 по 31.07.1987, учня електрослюсаря у період з 04.01.1988 по 22.04.1988, а також на час роботи електрослюсарем підземним з 01.06.1988 по 05.06.1988 (до початку військової служби), з 26.06.1990 по 26.01.1991 діяла постанова Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах» (далі Постанова №1173), якою затверджені списки

виробництв, цехів, професій і посад, що додаються, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах. Посади, які позивач займав на час дії вказаної постанови (до 26.01.1991), не передбачені Списком №1 Постанови №1173. За вказаних обставин, у суду відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періодів проходження позивачем практики на посаді учня гірничого у період з 18.05.1987 по 31.07.1987, учня електрослюсаря у період з 04.01.1988 по 22.04.1988, роботи електрослюсарем підземним з 01.06.1988 по 05.06.1988 (до початку військової служби), з 26.06.1990 по 25.01.1991 (останній день перед ухваленням постанови Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» (далі Постанова №10)». Твердження суду першої інстанції про те, що посади, які позивач займав на час дії вказаної постанови (до 26.01.1991), не передбачені Списком №1 Постанови №1173 не відповідає дійсності, що підтверджується наступним. Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 1 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються списки № 1,2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються списки № 1,2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162. Відповідно до Розділу I. ГІРСЬКІ РОБОТИ постанови Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173: Видобуток вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, слюди, солі та інших рудних та нерудних копалин підземним способом. Будівництво шахт та копалень. Будівництво метрополітенів та інших підземних споруд. 1.Підземні роботи: Усі робітники, інженерно-технічні працівники та службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних копалин, в геологорозвідці, копалень та інших підземних споруд, а також усі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників та службовців (медперсонал підземних (здоровпунктів, працівники підземного телефонного зв`язку тощо)). Отже посади, на яких позивач працював у періоди роботи, які не зараховані судом першої інстанції, передбачені Списком №1 Постанови №1173, тому підлягають зарахуванню до Списку №1. Позивач до служби в армії працював за професією, яка передбачена Списком № 1, а саме: електрослюсарем підземним четвертого розряду у шахті «Заря» Терезького виробничого об`єднання по видобутку антрациту «Торезантрацит». 10 січня 1992 року відповідно до постанови Верховної Ради України від 20 грудня 1991 року № 2012-XII «Про порядок ведення в дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» був введений в дію Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до абзацу другого частини 1 статті 8 цього Закону час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю. Отже, період проходження військової служби з 10.06.1988 по 03.04.1990 ( 1 рік 9 місяців 25 днів ) підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком №1 позивача.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.01.2025 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону №1058-IV.

Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 22.01.2025 №74 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону №1058-IV. В рішенні зазначено, що вік заявника 56 років 02 місяці. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків (залежно від дати досягнення пенсійного віку), з них не менше 10 років на зазначених роботах. Страховий стаж особи з урахуванням додаткових років за роботу за Списком №1 становить 19 років 08 місяців 23 дні, в тому числі, пільговий стаж становить 01 рік 08 місяців 05 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи згідно записів трудової книжки з 26.06.1990 по 22.09.1997, оскільки відсутня інформація про перейменування підприємства з шахта «ЗАРЯ» Терезького виробничого об`єднання по видобутку антрациту («ТОРЕЗАНТРАЦИТ») на ТзОВ шахта «Зоря»; період роботи в російській федерації з 12.05.2000 по 11.07.2000, з 18.07.2000 по 17.10.2000, з 25.10.2000 по 31.10.2000, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Отже, позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV через відсутність необхідного страхового та пільгового стаж роботи.

Вважаючи оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Згідно з частиною першою статті 8 вказаного Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

03.10.2017 Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 (далі - Закон №2148-VIII), яким Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 доповнено розділом XIV-І «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Частиною першою статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637, згідно з яким у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Так, матеріалами справи встановлено, що рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 22.01.2025 №74 позивачу за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи згідно записів трудової книжки з 26.06.1990 по 22.09.1997, оскільки відсутня інформація про перейменування підприємства з шахта «ЗАРЯ» Терезького виробничого об`єднання по видобутку антрациту («ТОРЕЗАНТРАЦИТ») на ТзОВ шахта «Зоря»; період роботи в російській федерації з 12.05.2000 по 11.07.2000, з 18.07.2000 по 17.10.2000, з 25.10.2000 по 31.10.2000, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Отже, позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV через відсутність необхідного страхового та пільгового стаж роботи.

Щодо посилання пенсійного фонду, як підставу не врахування спірних періодів до стажу на те, що трудова книжка заповнена з порушенням законодавства, суд зазначає наступне.

Пунктом 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням, із змінами, яка діяла до 29.07.1993 (далі Інструкція №162), визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі - Порядок №656) та цією Інструкцією.

Відповідно до п.1 Порядку № 656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 18 Порядку № 656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Також, суд враховує, що відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затверджену Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58) визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За приписами п.4.1 ч.1 Інструкції №58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Враховуючи положення п.2.3 Інструкції № 58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону

Згідно з п.2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58, у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 визначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідно до пункту 4 Постанови № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Отже, посилання відповідача, як підставу відмови у задоволені позову, на порушення вимог законодавства в частині заповнення трудової книжки, не відповідає положенням законодавства та не може бути підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів.

Колегія суддів наголошує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, та її ведення. Вказані відповідачем обставини, не можу бути підставою для неврахування записів у трудовій книжці та виключення періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства (установи) не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17, від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22, 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, посилання відповідача, як підставу відмови у задоволені позову, на порушення вимог законодавства в частині заповнення трудової книжки, не відповідає положенням законодавства та не може бути підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів.

Будь яких доказів щодо неналежності трудової книжки позивачеві або відомостей зазначених в ній відповідачем не надано.

Тобто, трудова книжка позивача містить всі належні записи про роботу, що дають право на зарахування всього спірного періоду роботи.

Крім того колегія суддів зазначає, що відповідач за приписами законодавства мав можливість витребувати у позивача додаткові докази, що підтверджують стаж, та витребувати необхідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб для оформлення пенсії, однак суду не надано інформації щодо витребування таких доказів, чим, на думку суду, відповідач порушив права позивача на належне підтвердження стажу для отримання пенсії.

Отже, матеріали справи містять належні усі передбачені законодавством документи щодо підтвердження стажу.

Щодо неврахування періоду роботи з 12.05.2000 по 11.07.2000, з 18.07.2000 по 17.10.2000, з 25.10.2000 по 31.10.2000, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

У відповідності до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Колегія суддів звертає увагу, що на час спірних правовідносин Україна була членом вказаної Угоди (постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з цієї Угоди).

Відповідно до абз. 2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 (яка діяла на час спірних правовідносин) трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

З урахуванням наведеного вище, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Зазначене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 22.10.2020 у справі №348/1137/14-а та від 09.09.2020 у справі №348/2071/16-а, від 29.01.2024 у справі №560/5001/21.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі по тексту - Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ст.46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивачки на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи позивача до його страхового та пільгового стажу, а відтак апеляційна скарга відповідача задоволенню не піддягає.

Щодо вимог апеляційної скарги позивача.

Задольняючи часткового позов суд першої інстанції дійшов висновку, що на час проходження позивачем практики на посаді учня горноробочого у період з 18.05.1987 по 31.07.1987, учня електрослюсаря у період з 04.01.1988 по 22.04.1988, а також на час роботи електрослюсарем підземним з 01.06.1988 по 05.06.1988 (до початку військової служби), з 26.06.1990 по 26.01.1991 діяла постанова Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах» (далі Постанова №1173), якою затверджені списки виробництв, цехів, професій і посад, що додаються, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах. Посади, які позивач займав на час дії вказаної постанови (до 26.01.1991), не передбачені Списком №1 Постанови №1173, за вказаних обставин, відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періодів проходження позивачем практики на посаді учня гірничого у період з 18.05.1987 по 31.07.1987, учня електрослюсаря у період з 04.01.1988 по 22.04.1988, роботи електрослюсарем підземним з 01.06.1988 по 05.06.1988 (до початку військової служби), з 26.06.1990 по 25.01.1991 (останній день перед ухваленням постанови Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» (далі Постанова №10).

Водночас, відповідно до підрозділу 1. «Підземні роботи» розділу І. «Гірничі роботи. Видобуток вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, слюди, солі та інших рудних і нерудних корисних копалин підземним способом. Будівництво шахт і рудників. Будівництво метрополітенів та інших підземних споруд» Списку № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, включені:

всі робітники, інженерно-технічні працівники та службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах по видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також всі робітники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні вказаних вище робітників та службовців (медперсонал підземних здравпунктів, робітники підземного телефонного зв`язку тощо).

Крім того, Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений Постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10, що діяв до 11.03.1994, Список №1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, що діяв до 16.01.2003, Список № 1 затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, що діяв до 24.06.2016 та Список № 1, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2016 за № 461, містить в собі розділ 1 «Гірничі роботи», який включає підрозділ 1 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень» (право на пенсію за віком на пільгових умовах мають усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах) та підрозділ 2 «Підземні роботи на будівництві, реконструкції, технічному переозброєнні і капітальному ремонті гірничих виробок, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд» (право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті на будівництві, реконструкції, технічному переозброєнні і капітальному ремонті гірничих виробок, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд).

Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а, постанові Верховного Суду від 21 травня 2020 року у справі №340/244/16-а.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що записами в трудовій книжці позивача підтверджується робота позивача у періоди з 18.05.1987 по 31.07.1987 на посаді учня гірника очисного забою, у період, у період з 04.01.1988 по 15.02.1988 на посаді учня електрослюсаря, а також на час роботи електрослюсарем підземним з 01.06.1988 по 05.06.1988 (до початку військової служби), робота на яких відноситься до робіт, передбачених Списком № 1, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зарахування вказаних періодів роботи до пільгового стажу позивача.

Щодо періоду проходження позивачем військової служби з 10.06.1988 по 03.04.1990 до пільгового підземного стажу.

Згідно з п.п. к) п. 108 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №590 від 03.08.1972 року, до загального стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується будь-яка робота в якості робітника або службовця, незалежно від характеру та тривалості роботи і тривалості перерв. Зокрема, в стаж зараховується служба в складі Збройних Сил СРСР і перебування в партизанських загонах; служба у військах і органах ВЧК, ОГПУ, НКВД, НКГБ, МТБ, Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік; служба в органах міліції, перебування військовослужбовця в полоні зараховується до стажу роботи в установленому порядку.

Наведене узгоджується з абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», передбачено, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Отже, період строкової військової служби повинен зараховуватися до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо особа на момент призову на строкову військову служби працювала за професією, що дає право на пенсію на пільгових умовах або після демобілізації особа працювала за набутою спеціальністю в професійно-технічному закладі.

Враховуючи, що на момент призову на строкову військову службу позивач працював електрослюсарем підземним, тобто за професією, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1, колегія суддів вважає відповідачем протиправно не зараховано вказаний періоду до пільгового підземного стажу позивача.

Щодо зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду навчання з 01.09.1984 по 17.05.1987.

Згідно статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 27 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту «д» частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637(далі - Порядок №637), встановлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також:

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Отже, законодавець, крім роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, передбачив можливість зарахування до страхового стажу періоду навчання і визначив для цього певні умови та порядок.

Матеріали справи містять копію диплому НОМЕР_1 , виданого 27.05.1988, з якого випливає, що ОСОБА_1 в 1984 вступив до Сніжнянського гірничого технікуму і в 1988 закінчив повний курс названого технікуму по спеціальності гірника електромеханіка; рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 27.05.1988 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію гірничого техніка-електромеханіка.

З записів трудової книжки позивача (№1-№5) вбачається, що під час проходження навчання, ОСОБА_1 проходив практику у шахті «ЗОРЯ» Терезське виробниче об`єднання з видобутку антрациту («ТОРЕЗАНТРАЦИТ») на посадах учня гірника та учня електрослюсаря підземного, слюсаря підземного.

Отже, оскільки судом вставано, що вказані посади відносились у спірний період до Списку №1, а тому період навчання ОСОБА_1 з 01.09.1984 по 17.05.1987 також підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком №1.

При цьому колегія суддів зазначає, що зазначення судом кількість місяців та днів при зарахуванні спірних періодів не є можливим, оскільки такий обрахунок є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

Щодо зобов`язання пенсійного фонду призначити позивачу пенсію.

З положень Рекомендації Комітету Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.80, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. N 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 № 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи, що відповідачем ще не зараховано спірних періодів роботи позивача відповідно до висновків суду по даній справі, таким чином суд дійшов висновку, що в даному випадку ця позовна вимога є передчасною та такою, що задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання органу Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 від 14.01.2025 з урахуванням висновків суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 ОСОБА_1 періоди з 18.05.1987 по 31.07.1987 на посаді учня гірника очисного забою, період роботи з 04.01.1988 по 15.02.1988 на посаді учня електрослюсаря, період роботи на посаді електрослюсарем підземним з 01.06.1988 по 05.06.1988, період навчання в Сніжнянському технікумі по спеціальності гірник електромеханік з 01.09.1984 по 17.05.1987 та період проходження військової служби з 10.06.1988 по 03.04.1990.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко