Справа № 953/2279/25
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 р.Справа № 953/2279/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 05.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Муратова С.О., по справі № 953/2279/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України , Управління патрульної поліції в Харківській області в особі Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області в особі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якій просив:

- поновити ОСОБА_1 строк оскарження постанови серії ЕНА № 3946451 від 27.01.2025 та відкрити провадження по справі;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3946451 від 27.01.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. 00 коп.;

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.05.2025 у справі № 953/2279/25 в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 05.05.2025 у справі № 953/2279/25 та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено, що станом на 27.01.2025 в Єдиному державному реєстрі судових рішень був відсутній запис про набрання законної сили постановою Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 у справі № 953/10212/24, у зв`язку з чим інспектор поліції не міг пересвідчитись в тому, чи дійсно позивач був позбавлений права керування ТЗ та чи не подав він апеляційну скаргу. Апелянт наголошує, що в момент складання постанови серії ЕНА № 3946451 від 27.01.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП інспектор поліції не мав інших відомостей, окрім тих, що були розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тому у інспектора поліції не було законних підстав вважати, що станом на 27.01.2025 постанова Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 у справі № 953/10212/24 набрала законної сили. Позивач зазначає, що у інспектора поліції не було законних підстав для висновку про те, що позивач був позбавлений права керування ТЗ. Додатково скаржник звертає увагу на те, що позивачу не було відомо про позбавлення його права керування ТЗ, а факт оплати позивачем штрафу не може свідчити про його винуватість.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 27.01.2025 рядовим поліції, поліцейським 1 взводу 4 роти 3 батальйону УПП в Харківській області Разіньковим Р.О. було складено постанову серії ЕНА № 3946451 у відношенні ОСОБА_1 за частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). В оскаржуваній постанові зазначено наступне: «27.01.2025 13:13:29, м. Харків, просп. Героїв Харкова 308, водій керував ТЗ по просп. Героїв Харкова з технічною несправністю та при чому був позбавленим права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а. ПДР керування ТЗ особою, позбавленою права керування ТЗ». В ході проведення перевірки рядовим поліції, поліцейським 1 взводу 4 роти 3 батальйону УПП в Харківській області Разіньковим Р.О. з`ясувалося, що відповідно до відомостей бази Інформаційного порталу Національної поліції (далі - ІПНП), ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами постановою Київського районного суду міста Харкова від 18.12.2024 у справі № 953/10212/24 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Позивач, не погоджуючись з вказаною постановою по справі про адміністративне правопорушення, звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та законності спірної постанови.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В силу положень пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

На виконання приписів частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (далі - Закон №3353-XII), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Статтею 16 Закону №3353-XII визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до приписів п. 2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Згідно з пп. «а» п.2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Аналогічні положення також закріплені у статті 16 Закону 3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону 3353-XII).

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Згідно з частиною 4 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як зазначено вище, відповідно до пп. «а» п. 2.1. Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Отже, з аналізу наведеного слідує, що відповідальність за частиною 4 статті 126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Колегією суддів встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП слугувало керування позивачем транспортним засобом RENAULT MEGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На виконання положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно зі статтею 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу частини 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, приписами частини 10 статті 15 Закону України "Про дорожній рух" встановлено заборону керування транспортними засобами особами, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.01.2025, рядовим поліції, поліцейським 1 взводу 4 роти 3 батальйону УПП в Харківській області Разіньковим Р.О. було виявлено у позивача наявне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік, що, в свою чергу, слугувало підставою для складення постанови серії ЕНА № 3946451 у відношенні ОСОБА_1 за частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено вище, згідно з частиною 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх (прямий умисел) або свідомо допускала настання цих наслідків (непрямий умисел).

Зі змісту наведеного випливає, що склад адміністративного правопорушення за частиною 4 статті 126 КУпАП характеризується умисною формою вини, згідно з якою особа повинна усвідомлювати, що будучи позбавленою права керування транспортними засобами, умисно продовжує керувати транспортним засобом.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що встановлюючи наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП, обов`язковим є встановлення умислу позивача на вчинення адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона якого полягає в керуванні транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

У зв`язку з цим, суд зобов`язаний перевірити факт обізнаності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про наявність постанови суду щодо позбавлення її права керування транспортними засобами.

З матеріалів справи встановлено, що 27.01.2025 рядовим поліції, поліцейським 1 взводу 4 роти 3 батальйону УПП в Харківській області Разіньковим Р.О. було складено постанову серії ЕНА № 3946451 у відношенні ОСОБА_1 за частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). В оскаржуваній постанові зазначено наступне: «27.01.2025 13:13:29, м. Харків, просп. Героїв Харкова 308, водій керував ТЗ по просп. Героїв Харкова з технічною несправністю та при чому був позбавленим права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а. ПДР керування ТЗ особою, позбавленою права керування ТЗ». В ході проведення перевірки рядовим поліції, поліцейським 1 взводу 4 роти 3 батальйону УПП в Харківській області Разіньковим Р.О. з`ясувалося, що відповідно до відомостей бази Інформаційного порталу Національної поліції, ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами постановою Київського районного суду міста Харкова від 18.12.2024 у справі № 953/10212/24 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

З відеозапису, наданого відповідачем, вбачається, що позивач під час його зупинки 27.01.2025 заперечував свою обізнаність з фактом позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 1 рік штрафу згідно з постановою Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 у справі № 953/10212/24 та заявив про сплату штрафу за відповідною постановою.

Постанова Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 по справі № 953/10212/24 вступила в законну силу 16.01.2025.

Вказана постанова була оскаржена ОСОБА_1 в апеляційному порядку. У подальшому постановою Харківського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року по справі № 953/10212/24 позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 року, постанову Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 року по справі № 953/10212/24, якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю постанову - без задоволення.

Зі змісту постанови Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 у справі № 953/10212/24 випливає, що ОСОБА_1 в судові засідання (20.11.2024 та 18.12.2024) не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. У вказаній постанові суду зазначається, що з адреси, зазначеної у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, було повернуто поштові конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

При цьому, постановою Харківського апеляційного суду від 01.10.2025 у справі № 953/10212/24 було встановлено, що справу про адміністративне правопорушення було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , який з поважних причин не був повідомлений належним чином про дату і час розгляду справи та не міг прибути до суду, так як перебуває на військовій службі, та в період з 29.10.2024 року по 31.01.2025 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, зокрема, виконував завдання на території противника.

З огляду на наведені обставини, судом апеляційної інстанції було поновлено позивачу строк звернення до суду з апеляційною скаргою на постанову Київського райноного суду м. Харкова від 18.12.2024 у справі № 953/10212/24.

Згідно з довідкою № 11/1/1251 від 19.02.2025, позивач у період з 29.10.2024 по 31.01.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, зокрема виконував завдання на території противника (Курської області РФ).

Зважаючи на наведене, колегія суддів зазначає, що позивач не був ознайомлений з постановою Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 по справі № 953/10212/24 та фактом позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Колегія суддів зазначає, що сплата позивачем відповідного штрафу за постановою Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 по справі № 953/10212/24 не означає автоматичну обізнаність із даним судовим рішенням, адже така сплата не підтверджує факту ознайомлення позивача з повним текстом судового рішення.

Сплата штрафу позивачем не доводить його вину та не означає згоду позивача з тим, що він вчинив адміністративне правопорушення.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі № 757/2757/16-а.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач був обізнаний про встановлені щодо нього обмеження, та умисно і свідомо їх порушив, то в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений частиною 4 статті 126 КУпАП.

Відповідно до частини 4 статті 291 КУпАП, постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінченн строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

За змістом статті 317-1 КУпАП, виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

З матеріалів справи вбачається, що роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень станом на 28.01.2025 об 11:34 та долучена до матеріалів справи постанова Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 у справі № 953/10212/24 не містить інформації про набрання нею законної сили.

При цьому, як було зазначено вище, постановою Харківського апеляційного суду від 01.10.2025 у справі № 953/10212/24 поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2024.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням приписів частини 4 статті 291 та статті 317-1 КУпАП, постанови Харківського апеляційного суду від 01.10.2025 у справі № 953/10212/24, колегія суддів доходить висновку про те, що постанова Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 у справі № 953/10212/24 набрала законної сили з моменту прийняття Харківським апеляційним судом постанови від 01.10.2025 у справі № 953/10212/24.

З огляду на встановлені у справі обставини, наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, слід вважати недоведеною.

Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП на підставі постанови серії ЕНА № 3946451 від 27.01.2025, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Натомість, суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи, невірно застосував норми процесуального права, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

За приписами п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду першої інстанції, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 484,48 грн. відповідно квитанції про оплату №6016-5630-3369-8278 від 28.01.2025 та за подання апеляційної скарги 581,38 грн. відповідно до квитанції №0640-2444-7372-0283 від 10.03.2025, а за результатом судового розгляду справи позовні вимоги задоволено, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1065,86 грн (484,48 + 581,38).

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 05.05.2025 по справі № 953/2279/25 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3946451 від 27.01.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. 00 коп.; провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 1065 (одна тисяча шістдесят п`ять) грн. 86 (вісімдесят шість) коп..

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 25.11.2025 року