Справа № 240/14449/25
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/14449/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з урахування позовної заяви в новій редакції від 19.06.2025 року про:

- визнання протиправним та скасування рішення №96 від 18.04.2025 року в частині відмови у призначення пенсії за віком;

- зобов`язання призначити пенсію за віком.

Позивач зазначає, що 11.04.2025 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За результатами розгляду звернення Відповідач 18.04.2025 року прийняв оскаржуване рішення про відмову у призначення такої пенсії. Таку відмову Позивач вважає протиправною, так як Відповідачем безпідставно зроблено висновок про відсутність підстав для зарахування до її загального страхового стажу періоди її роботи за даними трудової книжки серії НОМЕР_1 по причині зазначення її імені " ОСОБА_2 ", що не відповідає даним її паспорта, в якому її ім`я зазначено " ОСОБА_2 ". Аналогічно Позивач вважає безпідставним рішенням щодо не зарахування до її страхового стажу періоду навчання з 01.09.1982 року по 13.02.1990 року з тих же самих підстав, а саме не відповідності її імені. Позивач вважає, що її загальний страховий стаж сумарно становить більше 42 роки і є достатнім для призначення пенсії за віком.

Ухвалою суду від 20.06.2025 року позовну заяву в новій редакції прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у відзиві на позов проти позову заперечила і зазначила, що за результатами розгляду заяви Позивачу правомірно було відмовлено у призначенні такої пенсії по причині відсутності відповідного періоду загального страхового стажу (не менше 32 роки).

У відзиві підтверджено, що до страхового стажу Позивача не було враховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 та періоди навчання з 01.09.1982 року по 13.02.1990 року оскільки в них зазначено ім`я " ОСОБА_2 ", що не відповідає даним паспорта Позивача, в якому її ім`я зазначено " ОСОБА_2 ".

Як стверджується у відзиві, загальний страховий стаж Позивача становить 27 років 5 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком Позивачу.

У відповіді на відзив представник Позивача просить позовні вимоги задовольнити і зазначає про безпідставність доводів Відповідача та про наявність у Позивача сумарно страхового стажу без врахування періоду навчання 42 роки, що є підставою для призначення Позивачу пенсії за віком.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі за віком, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (надалі-Закон №1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону N 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 26 Закону N 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 роки.

Саме у відповідності до вказаних правових норм було зумовлено звернення Позивача від 11.04.2025 року до Відповідача щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

За результатами розгляду вказаного звернення Позивача Відповідачем було прийнято оскаржуване рішення №96 від 18.04.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком.

Таке рішення Відповідача не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню з огляду на таке.

Як зазначено у відзиві Відповідача, суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності у Позивача відповідного страхового стажу (не менше 32 роки), необхідного для призначення пенсії за віком.

Судом встановлено та визнається сторонами, що відповідно до паспорта громадянина України Позивач, ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на день звернення (11.04.2025 року) була особою, якій виповнилося повні 60 років.

Судом встановлено та визнається представником Відповідача, що Позивачем на підтвердження права на таке призначення пенсії були надані, окрім інших, копія трудової книжки серії НОМЕР_1 та копія диплому про вищу освіту, як зазначено в розписці-повідомленні про прийняття від Позивача заяви та документів.

Як вже зазначалося судом, суть спору зведена виключно до наявності чи відсутності підстав для зарахування до загального страхового стажу Позивача окремих періодів її роботи, а саме: періоди роботи з 14.09.1981 року по 13.02.1990 року, який зазначений в трудовій книжці Позивача серії НОМЕР_1 від 16.09.1981 року, та період навчання з 01.09.1982 року по 13.02.1990 року в Київському інституті інженерів цивільної авіації згідно диплому НОМЕР_2 .

Відповідно до доводів Відповідача неврахування вказаного періоду роботи Позивача до її страхового стажу зумовлено виключно тим, що в наведених трудовій книжці та дипломі зазначено ім`я " ОСОБА_2 ", що не відповідає даним паспорта Позивача, в якому її ім`я зазначено " ОСОБА_2 ".

Такі доводи Відповідача не узгоджуються із вимогами чинного законодавства, є алогічними з огляду на таке.

По-перше, безспірно, за приписами п. 2.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 (далі Інструкція №58) трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом. До трудової книжки вносяться, окрім іншого, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження (п. 2.2 Інструкції №58).

У зв`язку з цим суд погоджується із доводами Позивача, що видача (заповнення) трудової книжки є порушеннями, допущеними певною особою при її видачі, але за своєю суттю це є носій інформації про трудову діяльність Позивача.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Таким чином, Позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для не зарахування органом Пенсійного фонду України рішення страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

По-друге, в даній трудовій книжці Позивача відображена вся трудова діяльність Позивача з 14.09.1981 року по 15.09.2023 року.

В ході вирішення питання про призначення Позивачу пенсії за віком Відповідачем враховано періоди трудової діяльності Позивача з 01.01.1999 року, але не визнано періоди трудової діяльності Позивача з 01.01.1999 року, що відображені в цій же трудовій книжці Позивача.

Жодних обґрунтувань таких алогічних дій ні в оскаржуваному рішенні ні у відзиві Відповідача на позов не зазначено.

Доводи Відповідача, які наведені у відзиві на позов та в оскаржуваному рішенні щодо зазначення в цій трудовій книжці Позивача імені " ОСОБА_2 ", що не відповідає даним паспорта Позивача, в якому її ім`я зазначено " ОСОБА_2 ", є не обґрунтованими з огляду на таке.

По-перше, як вже зазначалося, трудова книжка Позивача серії НОМЕР_1 була видана ще 16.09.1981 року, а паспорт Позивача - 22.10.2009 року. По цій причині відомості щодо імені Позивача, які були внесені до трудової книжки ще 16.09.1981 року, не могли узгоджуватися із відомостями щодо імені Позивача, які були зазначені в паспорті Позивача з 22.10.2009 року.

По-друге, як вже зазначалося, за приписами п. 2.1 Інструкції №58 трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Суд погоджується із доводами представника Позивача, що недотримання уповноваженою особо, відповідальною за ведення трудової книжки Позивача, вимог українського правопису, що визначають, як правильно передавати мову на письмі, охоплюючи графіку, орфографію (правильне написання слів) при написанні імені Позивача, не можна розцінювати як підставу невизнання частини записів в такій трудовій книжці.

Таким чином, допущені недоліки певними особами при оформленні початку трудової діяльності Позивача, що призвели до відображення в її трудовій книжці її імені без врахування вимог національного правопису не можуть бути підставою для не врахуванню зазначеного періоду трудової діяльності Позивача до її страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Зазначене свідчить, що спірний період роботи Позивача з 14.09.1981 року по 13.02.1990 року, який відображений в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 16.09.1981 року, підлягає врахуванню до страхового стажу, що необхідний для призначення пенсії за віком.

Період навчання Позивача з 01.09.1982 року по 13.02.1990 року в Київському інституті інженерів цивільної авіації не впливає на її сумарний страховий стаж, так як трудова діяльність Позивача за цей період вже відображена в її трудовій книжці.

Таким чином, загальний страховий стаж Позивача сумарно перевищує 32 роки, що в розумінні вимог статті 26 Закону №1058-IV надає право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

На підставі викладеного суд робить висновок, що на день звернення (11.04.2025 року) Позивача до регіонального відділення Управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії відповідно до вимог статті 26 Закону №1058-IV Позивач мала право на призначення їй пенсії за віком, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №96 від 18.04.2025 року про відмову у призначення пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Порушене право Позивача підлягає судовому захисту та поновленню шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити з 11.04.2025 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Судові витрати ОСОБА_1 у вигляді судового збору в сумі 1211,20 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Доказів понесення Позивачем інших судових витрат суду не надано.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №96 від 18.04.2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити з 11.04.2025 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Судові витрати ОСОБА_1 у вигляді судового збору в сумі 1211,20 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

25.11.25