Справа № 420/10029/25
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання зарахувати стаж та повторно розглянути заяву,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати відмову в призначенні пенсії, оформлену рішенням від 05.03.2025 р. №55 протиправною та скасувати;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи:

- з 22.02.1994 р. по 04.01.1995 у СП «Інтерланд»;

- з 01.01.2002 по 10.02.2003р. у ТОВ «Фірма АРТ»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що як вбачається з трудової книжки, з 22.02.1994 р. вона була зарахована у СП «Інтерланд» на посаду комерційного директора СП «Інтерланд» та працювала там до 04.01.1995 р. про, що свідчить запис в трудовій книжці. Даний запис здійснений у відповідності до інструкції ведення трудових книжок та скріплений печаткою відтиск якої цілком сприймається та придатний для прочитання його змісту.

Після звільнення у трудовій книжки був зроблений відповідний запис.

Відповідач ставить під сумнів дійсність запису в трудовій книжці та заперечує, що він відповідає встановленим вимогам, зазначаючи що назва на печатці якою завірений запис про звільнення не відповідає назві яка записана в трудовій книжці при прийнятті на роботу.

З цього приводу слід зазначити, що запис про прийняття зроблений російською мовою «Интерланд», а на печатці назва підприємства зазначена українською мовою «Інтерланд». Тобто назва підприємства одна і та ж тільки написана різними мовами і уся відмінність полягає у перекладі.

Тому ніякої відмінності в назвах не існує. Назва підприємства одна і та ж.

Також позивач вважає, що період роботи з 01.01.2002 по 10.02.2003 у ТОВ «Фірма АРТ» також повинно бути зараховано до страхового стажу, оскільки Позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а відтак, несплата страхувальником страховим внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 144/669/17 (провадження №К/9901/22935/18) та від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17 (провадження №К/9901/35103/18).

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 14.04.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

28.04.2025 року за вхід.№ЕС/40201/25 надійшов відзив на позов, в якому наголошено на відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог. Відсутність підстав для зарахування таких періодів до страхового стажу обґрунтовується наступним.

Згідно абзацу 3 пункту 2.4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29 липня 1993 року №58, записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Запис про звільнення Позивача з 04.01.1995 у трудовій книжці засвідчений печаткою підприємства з іншою назвою, аніж зазначеного у записі про прийняття на роботу. При цьому, Позивач не надала до Головного управління документів про перейменування підприємства, що не дає можливості встановити правомірність засвідчення запису про звільнення печаткою іншого підприємства.

Крім того, враховуючи те, що реєстр застрахованих осіб не містить відомостей про сплату за Позивача страхових внесків у період з 01.01.2002 по 10.02.2003, Головне управління не має правових підстав для зарахування такого періоду роботи до страхового стажу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 26.02.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058.

За принципом екстериторіальності зазначену заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповідно до ст. 26 Закону №1058, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Під час розгляду заяви про призначення пенсії Головним управлінням було встановлено, що страховий стаж Позивача становить 30 років 02 місяці 19 днів.

Рішенням Головного управління №55 від 05.03.2025 Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи у розмірі 32 роки.

При цьому, до страхового стажу Позивача не було зараховано наступні періоди роботи:

період роботи з 22.02.1994 по 04.01.1995, оскільки назва підприємства не відповідає назві на печатці якою завірено запис про звільнення, відсутня довідка про перейменування;

період з 01.01.2002 по 10.02.2003, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про роботу та сплату страхових внесків.

Також судом встановлено, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.05.1988 року, ОСОБА_1 :

22.02.1994 р. була прийнята на посаду комерційного директора СП «Інтерланд» (запис №7);

04.01.1995 р. звільнена за власним бажанням (запис №8);

06.01.1995 р. прийнята на посаду комерційного директора Рекламного агенства «А.Р.Т» (запис №9);

11.04.2000 звільнена з роботи по переведенню в ТОВ «А.Р.Т.» (запис №10);

11.04.2000 прийнята на роботу комерційного директора ТОВ «А.Р.Т.» (запис №11);

10.02.2003 звільнена за власним бажанням (запис №12).

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Права і свободи людини, гарантії щодо них визначають зміст та спрямованість діяльності держави. Ст. 55 Конституції України проголошує: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб».

Безперечно, забезпечити надійний захист прав і свобод людини та громадянина може тільки судова система, яка діє виключно на засадах законності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності судового процесу, змагальності сторін, додержання презумпції невинуватості тощо, в умовах незалежності і недоторканності суддів. Тому серед правових засобів захисту суб`єктивних прав і свобод людини та громадянина одним із найефективніших є судовий захист.

Судовий контроль за суб`єктами владних повноважень, які зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не суперечить державному контролю, ці види контролю доповнюють один одного та забезпечують збалансовану систему стримувань і противаг.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Вік ОСОБА_1 на час звернення 60 років.

Необхідний стаж, визначений ст. 26 Закону №1058 становить 32 років.

Страховий стаж, який визначено ГУ ПФУ в Одеській області, складає 30 років 02 місяці 04 дні.

До страхового стажу Позивача не було зараховано наступні періоди роботи:

період роботи з 22.02.1994 по 04.01.1995, оскільки назва підприємства не відповідає назві на печатці якою завірено запис про звільнення, відсутня довідка про перейменування;

період з 01.01.2002 по 10.02.2003, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про роботу та сплату страхових внесків.

Оцінюючи підстави відмови, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи для призначення пенсії зараховується, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

За приписами статті 1 Закону №1058-IV, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із статтею 20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною другої статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 40 Закону №1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Тобто, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено саме на роботодавця, який здійснює нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.

Як свідчать матеріали справи, сам факт офіційного працевлаштування позивача підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 23.05.1988 року, ОСОБА_1 :

11.04.2000 прийнята на роботу комерційного директора ТОВ «А.Р.Т.» (запис №11);

10.02.2003 звільнена за власним бажанням (запис №12).

У контексті наведеного, суд звертає увагу на те, що Верховним Судом сформована усталена правова позиція, відповідно до якої особа, яка звернулась за призначенням пенсії, не має відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи (зокрема, постанови від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 01.11.2018 у справі №199/1852/15-а, від 12.09.2019 у справі №489/2283/16-а, від 01.03.2021 у справі №423/757/17, від 27.05.2021 у справі №343/659/17).

Таким чином, з урахуванням правових висновків Верховного Суду та наведених норм чинного законодавства України, весь офіційно набутий трудовий стаж позивача, зокрема, з 01.01.2002 по 10.02.2003 підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Щодо періоду з 22.02.1994 по 04.01.1995 суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки Позиваки з 22.02.1994 р. вона була зарахована у СП «Інтерланд» на посаду комерційного директора СП «Інтерланд» та працювала там до 04.01.1995, про що свідчить запис в трудовій книжці. Даний запис здійснений у відповідності до Інструкції ведення трудових книжок та скріплений печаткою відтиск якої цілком сприймається та придатний для прочитання його змісту.

Після звільнення у трудовій книжки був зроблений відповідний запис.

Відповідач ставить під сумнів дійсність запису в трудовій книжці та заперечує, що він відповідає встановленим вимогам, зазначаючи що назва на печатці якою завірений запис про звільнення не відповідає назві яка записана в трудовій книжці при прийнятті на роботу.

Суд зазначає, що запис про прийняття зроблений російською мовою «Интерланд», а на печатці назва підприємства зазначена українською мовою «Інтерланд». Тобто назва підприємства одна і та ж тільки написана різними мовами і уся відмінність полягає у перекладі. Тому ніякої відмінності в назвах не існує.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 22.02.1994 по 04.01.1995, відповідач не врахував всі фактичні обставини справи та вдався до «надмірного формалізму» через занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог.

В адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб такого суб`єкта, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. uberrima fides - найбільш добросовісний).

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 1211,20 грн. судових витрат, сплачених згідно квитанції №ПН55 від 02.04.2025 року.

Керуючись ст.ст.2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання зарахувати стаж та повторно розглянути заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.03.2025 р. №55 «Про відмову у призначенні пенсії» ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи:

- з 22.02.1994 р. по 04.01.1995 у СП «Інтерланд»;

- з 01.01.2002 по 10.02.2003р. у ТОВ «Фірма АРТ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.02.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, , електронна пошта: )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА