Справа № 420/6953/25
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/6953/25

Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса.

Повний текст судового рішення складений 13.05.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Шевчук О.А, Яковлева О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10.03.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні; зобов`язання нарахувати та виплатити на її користь середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 16.09.2019 по 13.02.2025 у розмірі 109812,19грн. з відрахуванням належних податків та зборів.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що на виконання рішення суду у справі №420/3118/23 відповідачем нараховано та виплачено їй індексацію грошового забезпечення, але не здійснено нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як це передбачено ст.ст.116, 117 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 позов задоволений частково; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.08.2024 по 13.02.2025 включно; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 60041,66 грн; у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в яких посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позову.

Позивачка в апеляційній скарзі зазначає про допущення суттєвих помилок під час розрахунку середнього грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2019 №206 позивачку виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 16.09.2019.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі №420/3118/23 (набрало законної сили 30.04.2024) зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 30.09.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008р.

На виконання вказаного судового рішення, 13.02.2025 відповідачем виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у розмірі 60041,66грн.

Позивачка, вважаючи, що при виплаті вищевказаних сум у відповідача виник обов`язок виплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з за період з 16.09.2019 по 13.02.2025 включно, звернулася до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи судова колегія приходить до наступних висновків.

Приписами ст.116 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наведені вище норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, слід застосовувати норми ст.116 та ст.117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби.

Дана правова позиція викладена у відповідності до постанови Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №340/401/20.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина 1 ст. 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина 2 ст.117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч.1 ст.117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Даний правовий висновок викладено у відповідності до постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №810/451/17.

Так, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини з 16.09.2019, а належні суми грошового забезпечення під час звільнення, на виконання судового рішення у справі №420/3118/23, остаточно виплачено тільки 13.02.2025.

Отже, у позивачки наявне право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з військової служби за період з 16.09.2019 по 13.02.2025 (день проведення остаточного розрахунку).

При цьому, визначаючи розмір середнього заробітку, що належить сплатити позивачці за весь час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з наступного.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2024 у справі №560/9586/22 дійшов висновку про те, що у разі коли спірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно охоплюється дією редакцій ст.117 КЗпП України, як до змін, внесених Законом №2352-ІХ так і після їх внесення, то за такого правового врегулювання спірний період варто умовно поділяти на дві частини: до набрання змінами чинності 19.07.2022 і після цього.

Отже, спірний період стягнення середнього заробітку у даній справі умовно варто поділити на дві частини: з 16.09.2019 по 18.07.2022; з 19.07.2022 по 13.02.2025 (не більше як за 6 місяців).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, згідно п.8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з матеріалів справи, середньоденний розмір грошового забезпечення позивачки складав 374,53грн. (23220,90/62).

Отже, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за затримку остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 16.09.2019 по 18.07.2022 становить 266665,36грн. (374,53 х 712), а за період з 19.07.2022 по 13.02.2025 становить 68913,52грн. (374,53 х 184).

Також, в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Підсумовуючи наведене у сукупності з обставинами цієї справи, колегія суддів вважає наявними підстави для зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст.117 КЗпП України.

Разом з цим, слід також врахувати, що Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18 висловив правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Так, істотність частки компенсації простроченої заборгованості в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку за період 16.09.2019 по 18.07.2022 складає 22,52% (60041,66 (розмір несвоєчасно виплачених сум) / 266665,36 (середній заробіток за час затримки розрахунку)) х 100).

Отже сума за період 16.09.2019 по 18.07.2022, яка підлягає відшкодуванню в порядку ст. 117 КЗпП України, з урахуванням істотності частки 52,08% невиплаченої суми грошового забезпечення становить 60053,03грн. (тобто 22,52% від 266665,36), та зазначений розмір є поза розумним сумнівом об`єктивним, враховує вимушеність позивачки звертатись до суду за захистом своїх прав щодо належних виплат під час виключення зі списків особового складу, а також проведення відповідачем повного розрахунку із позивачкою лише на виконання судового рішення.

З метою захисту порушених прав позивачки, у відповідності до ч.2 ст.9 КАС України колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.09.2019 по 13.02.2025 у розмірі 128966,55грн. (60053,03 + 68913,52грн.), з урахуванням обов`язкових відрахувань.

Оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову, але неправильно визначив спосіб захисту порушеного права позивачки, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає скасуванню.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року скасувати в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 60041грн. 66коп.

Ухвалити у цій частині постанову, якою стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 вересня 2019 року по 13 лютого 2025 року у розмірі 128966 (сто двадцять вісім тисяч дев`ятсот шістдесят шість)грн. 55коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.А. Шевчук О.В. Яковлєв