Справа № 240/31319/23
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Житомир справа № 240/31319/23

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся Житомирський військовий інститут імені С.П. Корольова звернувся із позовом, у якому просить:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Богунського ВДВС У м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Войтко Н.В. щодо порядку примусового виконання судового рішення у виконавчому провадженню;

- скасувати постанову від 18.10.2023, винесену головним державним виконавцем Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Войтко Н.В «Про відкриття виконавчого провадження»;

- зобов`язати головного державного виконавця Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Войтко Н.В, направити виконавчий лист №240/33563/23 від 07.07.2023 на виконання до уповноваженого органу, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про накладення штрафу мав бути встановлений факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Разом з тим, позивач не міг виконати рішення суду, оскільки не є розпорядником фінансових коштів, про що були надані відповідні докази. Також, наголосив, що ним були подані до вищого фінансового органу заявки-розрахунки на виконання вимоги виконавця. Проте відповідач жодним чином не спростував докази та фактичні обставини, а лише безпідставно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням суду у справі №240/33563/22, зокрема, зобов`язано Житомирський військовий інститут ім. С.П.Корольова здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 29.01.2020 по 23.09.2022 сум грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у зв`язку зі звільненням з військової служби, одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби, обчисливши їх із розмірів посадового окладу, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (в редакції чинній з 29.01.2020) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 № 294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01.01.2020, Законом України від 15.12.2020 №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 01.01.2021 та Законом України від 19.11.2021 № 1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

06.03.2023 позивачем по справі №240/33563/22 до Сьомого апеляційного адміністративного суду направлено апеляційну скаргу, на рішення суду першої інстанції, яку 04.07.2023 суд залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

11.07.2023 з метою належного та своєчасного виконання судового рішення по справі №240/33563/22 військовим фінансового вищого рівня заявку-розрахунок з зазначенням суми, яку військовий інститут зобов`язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1 на виконання зазначеного рішення.

Одночасно з тим, як зазначає позивач, військовим інститутом щомісячно з моменту набрання цього рішення законної сили здійснюється направлення заявок на фінансування, однак, як зазначає позивач, з незалежних від нього обставин кошти на виконання судового рішення не виділяються.

26 жовтня 2023 року позивачем отримано постанову Головного державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Войтко Надії Володимирівни від 18.10.2023 про відкриття виконавчого провадження №73044098 за виконавчим листом №240/33563/22 виданого 07.07.2023.

Також, 26.10.2023 позивачем отримано постанову Головного державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Войтко Надії Володимирівни від 18.10.2023 про стягнення виконавчих витрат у розмірі 26800 та постанову від 18.10.2023 «Про розмір мінімальних витрат», які винесені за наслідком відкриття виконавчого провадження №73044098.

Позивач вважає, що при винесенні постанови про відкриття ВП 73044098 від 18.10.2023, відповідачем порушено порядок реалізації зазначеної постанови, внаслідок чого відбулось порушення прав військового інституту, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульованіЗаконом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 3 Закону № 1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 1, 16, 22 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII зарішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 75 Закону № 1404-VIII уразі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на аналіз наведених норм права слідує, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлене на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Водночас обов`язковою умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.

Отже, приймаючи рішення про накладення на боржника штрафу відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний з`ясувати, чи вжито боржником дії щодо виконання рішення суду та чи існують поважні причини, які унеможливлюють його виконання.

В залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Таким чином, зміст правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку, що лише невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин тягне за собою наслідки, встановлені приписами Закону України "Про виконавче провадження".

Тобто, на момент прийняття рішення про накладення штрафу державний виконавець має встановити факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

З наведеного слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, але не зробив цього.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №812/1813/18, від 21.05.2020 у справі №310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі №821/1491/17.

Крім того, згідно з практикою Верховного Суду викладеною у постанові від 21.11.2018 у справі №373/436/17 зазначено, що невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. В цьому разі накладення державним виконавцем штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Позивач стверджує, що з метою належного виконання рішення суду у справі №240/33563/22, щомісячно з моменту набрання рішення суду законної сили здійснюється направлення заявок на фінансування, однак з незалежних від позивача обставин кошти на виконання судового рішення не виділяються.

Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження №73044098, суд з`ясував, що жодних письмових пояснень до державної виконавчої служби щодо вчинення певних дій в межах виконавчого провадження №73044098 з приводу того, що Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова не є розпорядником коштів, тому ним було подано до вищого фінансового органу заявки-розрахунки, проте кошти на виконання рішення не були надані, Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова державному виконавцю не надав.

Наявний у матеріалах справи розрахунок потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення станом на липень 2023 року не є доказом вчинення боржником відповідних дій в межах виконавчого провадження №73044098.

Отже, доводи позивача щодо здійснення ним щомісячного, з моменту набрання рішення суду законної сили, направлення заявок на фінансування до фінансового органу вищого рівня задля виконання рішення суду не відповідають дійсності.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження ВП №73044098, суд встановив, що на виконання вимоги державного виконавця боржник - Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова не надав доказів вчинення ним необхідних дій в межах виконавчого провадження №73044098.

З огляду на вказане, а також те, що позивачем, як боржником у виконавчому провадженні №73044098, не надано державному виконавцю докази щодо вчинення ним дій на виконання виконавчого листа у справі №240/33563/22, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.1ст.77 Кодексу адміністративного судочинства Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова (проспект Миру, 22, м. Житомир, 10004, ) до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (майдан Корольова, 3/14, м. Житомир, 10014, ) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 24 листопада 2025 року.

Суддя Р.М.Шимонович