Справа № 576/2716/25
Суддя: Мазур С. А.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 576/2716/25
Провадження № 2-а/576/26/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Мазура С.А.,

за участю секретаря Горлинської Н.С.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бохана М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в м. Глухів справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 2763,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови № 2763 від 22.08.2025 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. за порушення частини третьої статті 210-1 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначає, що вказана постанова винесена неуповноваженою на те особою; справу розглянуто без його участі і він не був належним чином повідомлений про час і місце її розгляду; він не являється військовозобов`язаним з огляду на його засудження за тяжкий злочин, згідно ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції 2016 року, на обліку не перебуває і не зобов`язаний повторно ставати на облік.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін).

Від представника відповідача 04.11.2025 надійшов відзив, який сформований в системі «Електронний суд» зміст якого зводиться до того, що розгляд справи позивача здійснений за повного та всебічного встановлення обставин справи, яка була розглянута уповноваженою посадовою особою в межах компетенції з дотриманням відповідної процедури та на підставі суворого додержання закону. Спірна постанова є обґрунтованою, застосоване адміністративне стягнення відповідає матеріалам справи. У зв`язку із цим у задоволенні позову просить відмовити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Повідомив, що ніколи не перебував на військовому обліку, був засуджений за тяжкий злочин, а тому не був зобов`язаний ставати на військовий облік та отримувати військово-обліковий документ.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені у відзиві на позов, пояснивши, що ОСОБА_1 було автоматично взято на військовий облік 12.06.2025 року, а тому останній зобов`язаний був мати військово-обліковий документ.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, безпосередньо дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

14.08.2025 начальником відділення обліку мобілізаційної роботи 1 відділу (м. Глухів) ІНФОРМАЦІЯ_1 м-р ОСОБА_2 у присутності позивача та двох свідків складений протокол про адміністративне правопорушення № 2763 про те, що у громадянина ОСОБА_1 при перевірці документів 14.08.2025 об 11-30 був відсутній військово-обліковий документ, чим порушив п.6 ст. 22 розд. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Протокол складений у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи відбудеться о 09-00 год 22.08.25 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Від пояснення та підписання протоколу, а також отримання його копії ОСОБА_1 відмовився у присутності вищевказаних свідків.

Постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_5 від 22.08.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього штраф в розмірі 17000 грн. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 присутній не був, постанову отримав поштою 11.10.2025.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вказаного, суд зазначає, що у зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, який у подальшому продовжувався.

В Україні діє воєнний стан, спеціальний правовий режим, який регулюються Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, а надалі, іншими Указами Президента України цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» 21.10.1993 року №3543-XII, мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період;

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Оголошення загальної мобілізації в Україні зумовило внесення змін до законодавства держави, у тому числі і до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.

Так, пунктом 6 ч.6 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції від 19.03.2015) передбачено виключення з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) громадян України, які зокрема були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Разом з тим, з 11.04.2024 редакція статті 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» викладена в новій редакції, де відсутній пункт про виключення осіб з військового обліку, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Отже, підстава «громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину» виключена з переліку таких, на підставі яких відбувалось виключення з військового обліку.

Згідно із частиною другою статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частина третя статті 1 Закону № 2232-XII передбачає, що військовий обов`язок включає в тому числі взяття громадян на військовий облік. Частина дев`ята статті 1 Закону № 2232-XII визначає, що по відношенню до військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Як зазначено в позовній заяві, вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18.09.2007 позивача засуджено за ч.3 ст. 286 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі. Військового квитка позивач не має та не отримував.

Окрім того, згідно з пунктом 4 розділу Загальні питання Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 № 560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані в тому числі особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;

Суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.

За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).

На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.

Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (ст. 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.

Однак, у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про виконання військовозобов`язаним, який не досягнув 60-річного віку, вимог Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» під час загальної мобілізації, оголошеної у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України.

З наведеного можна зробити висновок, що з 18.05.2024 громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку призовників та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх виключено з військового обліку.

У зв`язку з набранням чинності змін до ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Закону № 3633-IX від 11.04.2024), внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України №932 від 16.08.2024 ОСОБА_1 було автоматично поставлено на облік, незалежно від того чи перебував він на військовому обліку, оскільки він не досягнув 60-річного віку, а отже повинен, згідно з чинним законодавством, перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних. Крім того, пунктом 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 3633-IX передбачено, що особи які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Обов`язком кожного громадянина України є захист Батьківщини.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації передбачені статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Так, частина 6 статті 22 цього Закону передбачає, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

За змістом ч.6 ст.22 Закону № 3543-XII, відповідальність за ч.3ст.210 КУпАП настає, як за відсутність при собі військово-облікового документа, так і при непред`явленні його за вимогою уповноваженого представника.

У свою чергу, законодавчий припис про необхідність мати при собі і пред`являти за вимогою військово-обліковий документ покладає на особу обов`язок отримати такий документ.

Позивач ОСОБА_1 , будучи громадянином України, був зобов`язаний оформити військово-обліковий документ для військовозобов`язаного.

Отже, оформлення і отримання військово-облікового документу в електронній або паперовій формі залежало від волевиявлення самого позивача, якого він не висловив.

В розрізі викладених норм, відповідач надав правильну правову оцінку діям позивача, оскільки останній військово-облікового документа взагалі не мав (що, власне, позивачем жодним чином у суді не спростовувалося) та, відповідно, пред`явити його на вимогу уповноважених представників ТЦК та СП не міг, чим і порушив ч.3 ст.210-1 КУпАП. Склад правопорушення, передбаченого у ч.3 ст.210-1 КУпАП, є загальним та, відповідно, сама по собі відсутність у громадянина чоловічої статі від 18 до 60 років при собі військово-облікового документа у період проведення мобілізації, являється, на переконання суду, порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Що стосується доводів позивача про те, що справа була розглянута у його відсутність і йому не були роз`яснені його права та він не міг надати свої пояснення по суті справи, то з цього приводу суд зазначає наступне.

У відповідності із статті 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Із протоколу про адміністративне правопорушення № 2763 від 14.08.2025 слідує, що під час його складення позивачу було повідомлено про час та місце розгляду його справи на 14.08.2025 та йому були роз`яснені його права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак позивач відмовився від підпису у протоколі, що було засвідчено підписами двох свідків та зафіксовано на відеозапису.

Отже, позивач будучи своєчасно обізнаним про день розгляду справи, особисто на розгляд справи не з`явився, свого представника не направив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Щодо посилань позивача про незаконність затримання при доставленні до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 поліцією або працівниками центру комплектування та соціальної підтримки, суд звертає увагу, що таке затримання у певних випадках, передбачених статтею 261 КУпАП, або статтею 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», може мати місце.

Водночас, позивач не надав навіть мінімальних доказів з цього приводу, наприклад звернень до правоохоронних органів і їх реагування з цього приводу.

Однак навіть якщо припустити, що таке затримання й було незаконним, то це не є обставиною, що виключає адміністративну відповідальність. Незаконність затримання, може бути підставою для компенсації шкоди внаслідок обмеження права на свободу та особисту недоторканість, що не є предметом і завданням розгляду цієї справи, і таке провадження позивач не позбавлений ініціювати у подальшому.

Інші доводи позовної заяви не спростовують зазначених висновків

Суд, вважає що докази порушення відповідачем процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, та з огляду на встановлені вище фактичні обставини, оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень посадової особи та у спосіб, встановлений законом, а тому підстави для її скасування відсутні.

Таким чином, уважно розглянувши твердження позивача в світлі всіх наявних матеріалів, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 8, 9, 72, 77, 242, 243-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя С.А. Мазур