Справа № 520/30101/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 р. Справа № 520/30101/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.05.25 по справі № 520/30101/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 які полягають в невиплаті індексації грошового забезпечення та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 24.07.2024 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року та здійснити перерахунок суми грошового забезпечення в зазначений період, здійснити перерахунок всіх сум що належали при проходження служби та при звільненні (грошове забезпечення з 01.01.2024 по 24.07.2024, грошова допомога на оздоровлення за 2024 рік, компенсація за невикористані дні щорічних відпусток, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 4% за повні календарні місяці служби, одноразова грошова допомога в розмірі 50% за кожен календарний місяць служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік).

- визнати протиправним дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % та кожен календарний рік служби та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразову грошову допомогу у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 2 календарних років служби, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців.

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо непроведення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) нарахування та виплати грошової компенсації замість речового майна, що підлягало видачі та зобов`язати виплатити грошову компенсацію замість речового майна, що підлягало видачі.

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення виплати компенсації за 15 днів невикористаної щорічної відпустки за 2024 рік та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) провести нарахування та виплату компенсації за 15 днів невикористаної щорічної відпустки за 2024 рік ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення виплати компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2024 рік та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) провести нарахування та виплату компенсації за 14 днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024 рік ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 )

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби за 15 календарних місяця служби.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразову грошову допомогу в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби за 15 календарних місяця служби, передбачену Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовцям одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №460.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що Військова частина НОМЕР_1 порушує його права та законні інтереси.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 які полягають в невиплаті індексації грошового забезпечення та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 24.07.2024 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року та здійснити перерахунок суми грошового забезпечення в зазначений період, здійснити перерахунок всіх сум що належали при проходження служби та при звільненні (грошове забезпечення з 01.01.2024 по 24.07.2024, грошова допомога на оздоровлення за 2024 рік, компенсація за невикористані дні щорічних відпусток, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 4% за повні календарні місяці служби, одноразова грошова допомога в розмірі 50% за кожен календарний місяць служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік).

Визнано протиправним дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % та кожен календарний рік служби та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 2 календарних років служби, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення ОСОБА_1 нарахування та виплати грошової компенсації замість речового майна, що підлягало видачі та зобов`язати виплатити грошову компенсацію замість речового майна, що підлягало видачі.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення виплати компенсації за 15 днів невикористаної щорічної відпустки за 2024 рік та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату компенсації за 15 днів невикористаної щорічної відпустки за 2024 рік ОСОБА_1 .

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення виплати компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2024 рік та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату компенсації за 14 днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024 рік ОСОБА_1 .

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби за 15 календарних місяця служби.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби за 15 календарних місяця служби, передбачену Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовцям одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №460.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, представник відповідача в апеляційній скарзі зазначає, що всі вимоги позивача є такими, що заявлені із пропуском строку звернення до адміністративного суду та позивачем не заявлялось клопотань щодо поновлення пропущених строків по жодній з заявлених вимог.

Також, відсутність у позивача будь-яких претензій до змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2024р. №213 свідчить про визнання позивачем його відповідності приписам чинного законодавства України.

Нарахування індексації відповідачем у 2024 році здійснювалось за періоди з серпня (період, коли поріг індексації перевищив 103 відсотка) по грудень 2024 року (кінець бюджетного року).

Враховуючи факт звільнення позивача з військової служби в липні місяці 2024 року, у відповідача були відсутні законні підстави для застосування індексації щодо будь-яких нарахувань та виплат на його користь.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом). При цьому, позивач відповідного рапорту командуванню військової частини не направляв.

Апелянт зазначає, що відповідачем була нарахована та виплачена позивачу компенсація за 5 (п`ять) днів невикористаної відпустки у період його служби в першому півріччі 2024 року.

На переконання представника відповідача, оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, було винесене із порушеннями норм матеріального права.

Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно посвідчення серії НОМЕР_4 є учасником бойових дій.

Проходив службу в військовій частині НОМЕР_1 з 15.05.2023 по 24.07.2024.

Даний факт підтверджується витягами з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.05.2023 №135 та від 24.07.2024 №213.(Додаток 4 та 5 відповідно) Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2024 року №213 молодшого сержанта ОСОБА_1 з 24 липня 2024 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

24.07.2024 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та після звільнення Військова частина НОМЕР_1 нарахувала на його картковий рахунок 77 821,94 грн.

Проте, Військова частина НОМЕР_1 виплатила не повну суму при розрахунку при звільненні, а саме не здійснила виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50% за кожен календарний рік служби, одноразової грошової допомоги мобілізованим при звільненні, не виплатила компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024 рік за 15 днів, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024 рік, не виплатила компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі.

23 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з Зверненням в якому просив: надати детальний розрахунок сум що належали при звільненні та при проходженні служби, виплатити індексацію грошового забезпечення у період з січня 2024 по червень 2024, здійснити перерахунок всіх сум що належали при звільненні, надати довідку про виплачені кошти з врахуванням індексації (базовий місяць - березень 2018), надати копії первинних документів що підтверджують отримання речового майна та довідку про компенсацію за речове майно, виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 15 днів за 2024 рік та виплатити компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024 рік.

Станом на момент подання позову, Відповідач жодної відповіді не надав, зарахувань коштів не відбувалось.

Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції лійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Щодо аргументів апеляційної скарги відповідача про компенсацію за неотримане речове майно, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.9-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі по тексту - Порядок №178).

Пунктом 2 Порядку №178 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

За змістом п.3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Відповідно до п.4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 № 768/28898, затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (далі по тексту - Інструкція №232).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №232 зазначено, що Інструкція визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових шпальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці).

Згідно з п. 4 розділу ІІІ Інструкції №232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Розділом V Інструкції №232 передбачено особливості речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період.

Зокрема, як визначено у абзаці 11 п.29 розділу V Інструкції №232, у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.

Отже, наведеною вище нормою Інструкції №232 передбачено, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби в особливий період йому не видаються предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби.

Водночас, на переконання суду, немає підстав тлумачити наведену норму права у спосіб, запропонований відповідачем, а саме: за відсутності у військової частини обов`язку видати військовослужбовцю неотримані за період проходження служби предмети речового майна, не виникає обов`язок виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно.

При цьому, суд виходить з того, що у силу пункту 4 розділу ІІІ Інструкції №232 при звільненні військовослужбовців у мирний час передбачено альтернативу: військовослужбовець за бажанням або отримує речове майно, яке не було отримане ним під час проходження служби, або грошову компенсацію за таке майно, виходячи із його закупівельної вартості.

Натомість в особливий період згадана альтернатива відсутня, оскільки у силу абзацу 11 пункту 29 розділу V Інструкції №232 видачу військовослужбовцям при звільненні неотриманого за період служби речового майна не передбачено.

Такий підхід, за позицією суду, пов`язаний зі спеціальним порядком забезпечення військовослужбовців речовим майном в особливий період (зокрема, скасування строків експлуатації (носіння) речового майна, значне збільшення потреби у речовому майні тощо), за яким спроможності держави забезпечити військовослужбовців речовим майном у першу чергу мають бути спрямовані на надання такого майна військовослужбовцям, які проходять військову службу, беруть участь у захисті Батьківщини від збройної агресії.

Поряд з цим, норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку №178 та Інструкції №232 не скасовують в особливий період обов`язок військової частини сплатити військовослужбовцю при звільненні грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Отже, колегія суддів вважає посилання відповідача на пункт 29 розділу V Інструкції № 232, як на підставу для відмови у виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, безпідставними.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо аргументів апеляційної скарги відповідача про невиплачену компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024 рік та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023-2024 роки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 10-1 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців: Військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260) У рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Відповідно до пункту 6 розділу XXXI Порядку 260 Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Відповідно до наказу 213 позивачу була виплачена компенсація за 5 днів щорічної основної відпустки, за 2024 рік

Також, в 2024 році позивач використав 10 діб щорічної відпустки.

Позивач надіслав звернення до Військової частини НОМЕР_1 з метою надання зокрема інформації по використаних відпустках за 2024 рік, та здійснення компенсації. Відповідач зазначеної інформації не надав.

Крім того, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що Харківський окружний адміністративний суд ухвалами від 09.12.2024, 16.12.2024, 20.01.2025 три рази витребовував у Військової частини НОМЕР_1 належним чином завірені копії відомостей, щодо використання позивачем відпусток за 2024 рік; довідки про нараховані та виплачені кошти за період з 15.05.2023 по 24.07.2024.

Проте, відповідачем окрім відзиву на позов не було надано суду витребуваної інформації.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Військова частина НОМЕР_1 повинна була або надати позивачу щорічну основну відпустку при звільненні в кількості 15 днів або виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024 рік та виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Щодо індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 24.07.2024 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 39 Закону України "Про Державний бюджет України 2024 рік" обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та нарахування сум індексації визначено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 Порядку визначено, що значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків у місяці, в якому відбувається підвищення тарифних ставок (посадових окладів). Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифних ставок (посадових окладів).

Отже, у разі зростання посадового окладу (тарифної ставки) з січня 2024 року, сума індексації заробітної плати має визначатись з урахуванням положень пункту 5 Порядку, тобто значення індексу споживчих цін у січні приймається за 1 або 100 відсотків і для проведення подальшої індексації обчислення індексу споживчих цін починається з лютого 2024 року.

У разі, якщо підвищення посадових окладів (тарифних ставок) у січні 2024 року не відбувається, то обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів здійснюється з січня 2024 року.

Право на індексацію грошових доходів настає, якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації 103%.

Порядком визначено, що індекс споживчих цін обчислюється Державною службою статистики України і публікується в офіційних періодичних виданнях не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним.

Індекси споживчих цін опубліковані Державною службою статистики України в газеті "Урядовий кур`єр" та становили: за січень - 100,4% (дата опублікування в газеті № 31 від 13.02.2024); за лютий - 100,3% (12.03.2024); за березень - 100,5% (11.04.2024); за квітень - 100,2% (14.05.2024); за травень - 100,6% (12.06.2024); за червень - 102,2% (12.07.2024).

Так, наростаючим підсумком індекс споживчих цін у період з січня по червень 2024 року перевищив 103 % лише в червні 2024 року. До червня 2024 року перевищення індексом споживчих цін показника 103 % не було.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Ураховуючи пункт 1-1 Порядку №1078 та те, що індекс споживчих цін за червень 2024 року опублікований в газеті "Урядовий кур`єр" 12 липня 2024 року, індексація в 2024 році має нараховуватися з серпня 2024 року.

При цьому, як установлено судом з матеріалів справи, з 24 липня 2024 року позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

За таких обставин, підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення в 2024 році відсутні.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % за кожен повний календарний рік служби та одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 4% за кожен календарний місяць служби апеляційна скарга відповідача не містить жодних аргументів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо здійснення перерахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, адже позивачем у позовній заяві жодних аргументів стосовно наведеної позовної вимоги не наведено та в рішенні суду першої інстанції питання грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік взагалі не було предметом розгляду.

Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За змістом абзацу 1 частини 1 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 2 статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Норми статті 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказана норма поширює свою дію на всіх працівників та службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 990/156/23.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, частини 1 і 2 статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, законодавством чітко встановлено, що строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні - становить три місяці.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 24.07.2024 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

З позовною заявою до Харківського окружного адміністративного суду позивач звернувся 24.10.2024 року, що підтверджується штемпелем поштового відділення "Укрпошти" на конверті.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 при подачі позовної заяви до адміністративного суду строк звернення пропущено не було, отже аргументи представника відповідача, щодо пропуску строку звернення до суду, є безпідставними.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, зробив помилкові висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року по справі № 520/30101/24, в частині визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 які полягають в невиплаті індексації грошового забезпечення та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 24.07.2024 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року та здійснити перерахунок суми грошового забезпечення в зазначений період, здійснити перерахунок всіх сум що належали при проходження служби та при звільненні (грошове забезпечення з 01.01.2024 по 24.07.2024, грошова допомога на оздоровлення за 2024 рік, компенсація за невикористані дні щорічних відпусток, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 4% за повні календарні місяці служби, одноразова грошова допомога в розмірі 50% за кожен календарний місяць служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік) прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 по справі № 520/30101/24 скасувати в частині визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 які полягають в невиплаті індексації грошового забезпечення та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 24.07.2024 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року та здійснити перерахунок суми грошового забезпечення в зазначений період, здійснити перерахунок всіх сум що належали при проходження служби та при звільненні (грошове забезпечення з 01.01.2024 по 24.07.2024, грошова допомога на оздоровлення за 2024 рік, компенсація за невикористані дні щорічних відпусток, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 4% за повні календарні місяці служби, одноразова грошова допомога в розмірі 50% за кожен календарний місяць служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік).

Ухвалити в цій частині постанову, якою відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді З.Г. Подобайло В.В. Катунов