Справа № 160/23037/25
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/23037/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління капітального будівництва виконкому Криворізької міської ради на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2025 року (суддя Рябчук О.С.) в адміністративній справі за позовом Управління капітального будівництва виконкому Криворізької міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Управління капітального будівництва виконавчого комітету Криворізької міської ради звернулось до суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), в якому просить:

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 10.07.2025, винесену головним державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Арутюнян Ернестом Бабкеновичем у виконавчому провадженні №78330879 на суму 5100 грн.;

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 25.07.2025, винесену головним державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Арутюнян Ернестом Бабкеновичем у виконавчому провадженні №78330879 на суму 10 200 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2025 року позовну заяву повернуто.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що в описовій частині оскаржуваної ухвали від 22.08.2025 суд необґрунтовано застосовує до позивача таку додаткову підставу як: «сплата судового збору за подання позову та надати суду оригінал квитанції про сплату заяви про поновлення строку звернення до суду». При поданні позовної заяви 08.08.2025 судовий збір сплачено у повному обсязі (4 844,80 грн.), що не потребувало доплати. По-друге, в ухвалі від 22.08.2025 «суд зауважує, що предметом спору у адміністративній справі № 160/23037/25 є визнання протиправними та скасування постанови від 10.06.2025 про відкриття виконавчого провадження та від 10.07.2025 про накладення штрафу у сумі 5100 грн. Управлінням отримано і поштовим зв`язком «Укрпошта» (18.06.2025 та 14.07.2025 відповідно, копії додаються), і через підсистему «Електронний суд»; копію постанови від 25.07.2025 про накладення штрафу у сумі 10 200 грн. лише через підсистему «Електронний суд». Позивачем самостійно визначено дати отримання оскаржуваних постанов, а отже строк звернення до суду на оскарження постанови від 10.07.2025 року сплив 24.07.2025 року та на оскарження постанови від 25.07.2025 року строк сплив 05.08.2025 року. Але позивач звернувся до суду лише 11.08.2025 року, тобто у випадку оскарження постанови від 10.07.2025 року позивачем пропущено строк звернення до суду на 17 днів, при наданому законодавцем строку оскарження 10 днів.». Однак, вказане судом не в повній мірі відповідає дійсності. Зокрема, предметом спору у адміністративній справі №160/23037/25 не є визнання протиправною та скасування постанови від 10.06.2025 про відкриття виконавчого провадження. Також позивач звернувся до суду не 11.08.2025, а 08.08.2025, що скорочує строк пропуску звернення позивача до суду. Можливо в суді позов і був зареєстрований 11.08.2025, проте поданий Управлінням через підсистему «Електронний суд» був саме 08.08.2025. Про це позивачем наголошувалось в заяві про поновлення строку звернення до суду від 19.08.2025. Відносно першої оскаржуваної постанови державного виконавця про накладення штрафу (від 10.07.2025) позивачем пропущено строк звернення до суду не на 17 днів як встановлено судом, а на 9 робочих днів (після 10-денного строку на оскарження)). А щодо другої оскаржуваної постанови державного виконавця про накладення штрафу (від 25.07.2025) станом на 08.08.2025 строк не був пропущений (по робочих днях), що передбачало подальший розгляд спору по суті.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За приписами статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною першою статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Згідно з частиною першою статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини1 - 2 статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Позовну заяву може бути подано до суду:

1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів;

2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до частини статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Рішенням Європейського Суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини» встановлено, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Слід врахувати, що законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строк позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.12.2022 у справі № 990/102/22 зазначила, що пропуск строку звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску такого строку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Згідно з ч.1 ст. 15 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон України № 1404-VIII) сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Положеннями статті 18 Закону України № 1404-VIII визначено, зокрема, те, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Частиною 1 статті 19 Закону України № 1404-VIII передбачено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Враховуючи вказані положення законодавства, учасник виконавчого провадження обґрунтовано покладається на отримання протягом розумного строку відповідних документів (відомостей) від виконавця, однак таке очікування не може бути надто тривалим.

У випадку неотримання відповідних документів (відомостей) протягом тривалого часу та невжиття відповідних заходів учасником виконавчого провадження, спрямованих на таке отримання, застосуванню підлягає презумпція обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні.

Колегія зазначає, що пропуск встановленого ст. 287 КАС України строку не є безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Слід виходити не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Так, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно слід розрізняти поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Зазначені висновки сформовані Верховним Судом у постанові від 21.02.2020 у справі 340/1019/19.

Предметом спору даної адміністративної справи є оскарження постанови про накладення штрафу від 10.07.2025, винесеної головним державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Арутюнян Ернестом Бабкеновичем у виконавчому провадженні №78330879 на суму 5100 грн. та постанови про накладення штрафу від 25.07.2025, винесену головним державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Арутюнян Ернестом Бабкеновичем у виконавчому провадженні №78330879 на суму 10 200 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 адміністративний позов залишено без руху. Позивачу запропоновано усунути недоліки позову протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали суду про залишення позову без руху шляхом надання до суду: платити судовий збір за подання позову та надати суду оригінал квитанції про сплату заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог даної ухвали від 14.08.2025 позивачем було надано до суду заяву на усунення виявлених недоліків позовної заяви. Так позивач просить поновити пропущений строк звернення до суду, обґрунтовуючи свою заяву представник позивача зазначає, що у зв`язку з оголошенням сигналу повітряної тривоги працівники управління покидають свої робочі місця та прямують до укриття, до надання сигналу про відбій повітряної тривоги. Наведені обставини значно скорочують тривалість робочого часу, що в свою чергу віднімає можливість подання процесуальних документів у встановлені строки. Окрім наведеного представник позивача зауважив про ракетні та комбіновані атаки на місто Кривий Ріг 16.07.2025, 17.07.2025, 23.07.2025, 07.08.2025. Таким чином представник позивача вважає, що на час необхідний для підготовки позовної заяви існувала реальна небезпека життю та здоров`ю людей, зокрема і працівникам Управління капітального будівництва виконавчого комітету Криворізької міської ради та просить поновити пропущений строк звернення до суду.

Крім того, позивачем зазначено, що оскаржувану постанову державного виконавця про накладення штрафу від 10.07.2025 позивачем отримано 14.07.2025, а оскаржувану постанову державного виконавця про накладення штрафу від 25.07.2025 позивачем отримано 25.07.2025, після чого 08.08.2025 позивачем подано позов про оскарження обох зазначених постанов через підсистему «Електронний суд», який зареєстровано в Дніпропетровському окружному адміністративному суді 11.08.2025. З огляду на зазначене пропуск строку звернення позивача до суду склав 6 робочих днів.

В контексті спірних обставин справи, що склались між сторонами, слід враховувати, що звернення з позовними вимогами про оскарження постанови державного виконавця від 10.07.2025 та від 25.07.2025 відбулось 08.08.2025. З наведеного слідує, що подання позовної заяви відбулось із незначною затримкою десятиденного терміну після самого прийняття та отримання постанов направлених виконавцем. На переконання апеляційного суду, зазначені обставини не дають безумовні підстави вважати наявними правові підстави для неприйняття позовної заяви до розгляду.

У той же час, колегія суддів враховує той факт, що у зв`язку з розпочатою військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України і Закону України «Про правовий режим воєнного стану`від 12 травня 2015 року №389-VIII (далі Закон №389-VIII), Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 (затв. Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ) в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено на 90 діб.

Станом на час розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі №990/115/22, зазначила, з-поміж іншого, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків.

У розумінні ч.1 ст. 118 КАС України, процесуальними строками є встановлені законом або ж судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями та роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, що повинна неминуче настати.

Колегія суддів зазначає, що розумними строками в адміністративному судочинстві вважаються найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників справи (забезпечення балансу інтересів).

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За правилами ч.1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У питанні наявності підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом, усталеним є підхід Верховного Суду про те, що поважність причин пропуску є оціночним поняттям та за відсутності визначеного законом переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, відноситься до компетенції суду, що безпосередньо розглядає спір, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням фактичних обставин кожної справи.

Тобто, оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умова: 1) це обставина або ж кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Усталеною також є і практика Верховного Суду, що в межах кожної конкретної справи під час вирішення питання про поновлення процесуального строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Тобто, поновленню підлягають порушені виключно з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з позовом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 23 лютого 2023 року у справі №640/7095/22 при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року у справі №320/1753/23.

Позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду від 19.08.2025 підтверджено існування реальної і прямої загрози здоров`ю і життю мешканцям м. Кривого Рогу від ворожих повітряних атак протягом періоду з 04.07.2025 по 07.08.2025, а також попередній трагічний досвід з наведенням конкретних статистичних фактів щодо непоправних наслідків у вигляді кількості загиблих людей (понад 21, з яких 9 дітей) та поранених (понад 80), що слугувало переконливою підставою для реагування на всі без винятку вигнали «Повітряна тривога», яких протягом цього періоду у Кривому Розі було 85, і це неминуче впливало на звичний трудовий розпорядок працівників виконкому, змушуючи з незалежних від них обставин відволікатись від реалізації трудових та процесуальних прав і обов`язків, що, власне, і відтермінувало звернення до суду. При цьому факти оголошених ракетних атак у поєднанні з попередніми трагічними випадками, зумовленими реальними ракетними влучаннями, непередбачуваність ворожих ударів, неминуче формували небезпечний фон для всіх і кожного у цьому місті уключно з працівниками Управління, тобто a priori «потерпали» всі фізично/ психо-емоційно, не знаючи, де відбудеться кожне наступне влучання ворожої ракети/ безпілотника, враховуючи. Цим обґрунтовується скорочення тривалості робочого часу позивача, що в свою чергу віднімало можливість підготовки і подання до суду позовної заяви у встановлені строки.

На переконання колегії суддів, наведені позивачем обставини об`єктивно перешкоджали управлінню своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду у межах визначеного процесуального строку.

Крім того, відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією РФ, суворе застосування судами процесуальних строків щодо звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст.ст. 55,124,129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а також ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень ст. 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій або ж бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

Як вже зазначалося вище, у КАС України конституційне право особи на звернення до суду конкретизоване в ч.1 ст. 5, за змістом якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Колегія суддів також зазначає, що за змістом ч.2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, Європейським судом з прав людини зазначено, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п.1 ст. 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, п.п.50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п.29).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між «формалізмом» та «надмірним формалізмом». Так, «формалізм» є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Однак, "надмірний формалізм" заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, п.25).

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»)

Проте, суворе трактування національним законодавством процесуального правила («надмірний формалізм») може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

З огляду на сукупність обставин, які об`єктивно перешкоджали позивачу своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду з позовом у межах визначеного строку, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для визнання поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, та, відповідно, його повернення позивачу.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви, оскільки судом першої інстанції не досліджено сукупність обставин, на які посилався позивач у поданій ним заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових та передчасних висновків про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 121, 122, 123, 205, 240, 243, 287, 308, 320, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління капітального будівництва виконкому Криворізької міської ради задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2025 року скасувати.

Справу за позовом Управління капітального будівництва виконкому Криворізької міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко