Справа № 580/10335/24
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Беспалова О.О.

Ключкович В.Ю.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСКАР ГРУП» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

У С Т А Н О В И В:

ТОВ «ОСКАР ГРУП» звернулось з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, у якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.10.2024 №14644/23-00-07-04-01, №14645/23-00-07-04-01, №14646/23-00-07-04-01.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржувані рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Щодо клопотання апелянта про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 2 та 3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У той же час, згідно частин 1-3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 12, частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з поданого клопотання апелянта, в такому не наведено доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.

Згідно з пунктом 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши клопотання апелянта, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, беручи до уваги пункт 20 частини 1 статті 4 та частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що дана справа є справою незначної складності, а характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач зареєстрований юридичною особою 19.08.2013 ().

Так, службовими особами ГУ ДПС у Черкаській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Айс Херт» за листопад 2019 року, ТОВ «Девайс Трейдінг» за серпень 2021 року, ТОВ «Діваcта Юа» за грудень 2019 року, ТОВ «Ронвіл Буд-Трейд» за січень 2020 року.

Результати перевірки оформлені актом від 29.08.2024 №10534/23-00-07-04-01/38868777 (далі - акт перевірки).

Згідно з висновками акту перевірки ГУ ДПС у Черкаській області встановлено порушення позивачем вимог:

- п.134.1 ст.134, Податкового кодексу України, ст.ст.1, 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, п.6 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», в результаті чого занижено податок на прибуток на 250951,00 грн., а саме: за 2019 рок - 119666,00 грн., за 2020 рік - 123361,00 грн., за 2021 рік - 7924,00 грн.;

- п.198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 та п. 201.1, 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 469455,00 грн., в т.ч. за листопад 2019 року на суму 159917,00 грн., за грудень 2019 року на суму 147206,00 грн., за січень 2020 на суму 162332,00 грн., а також завищено від`ємне значення ПДВ, що враховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 4052,00 грн. за січень 2020 року.

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 04.10.2024:

- №14644/23-00-07-04-01, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток на суму 250951,00 грн.;

- №14645/23-00-07-04-01, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з ПДВ на суму 586819,00 грн. (469455,00 грн. - основний платіж та 117364,00 грн. - штрафна санкція);

- №14646/23-00-07-04-01, яким позивачу зменшено від`ємне значення ПДВ за січень 2020 року на 4052,00 грн.

Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про задоволення позовних вимог виходив із того, що відповідач діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані положеннями ПК України (далі - ПК України; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно п.198.1. ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з п.198.2. ст.198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Разом з тим, відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

На підставі п.198.7 ст.198 ПК України сума від`ємного значення, що підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду платника, що реорганізується шляхом: приєднання, злиття, перетворення, - підлягає перенесенню до складу податкового кредиту правонаступника у наступному періоді після підписання передавального акта відповідно до законодавства; поділу, виділення, - підлягає перенесенню до складу податкового кредиту правонаступника пропорційно до отриманої частки майна згідно з розподільчим балансом у наступному періоді після підписання розподільчого балансу відповідно до законодавства.

Таке перенесення здійснюється в разі, якщо сума від`ємного значення, що підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду платника, що реорганізується, підтверджена документальною перевіркою контролюючого органу.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, відповідно до п.200.1. ст.200 ПК України визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.2. ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Згідно з п.200.4. ст.200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Так, частиною 2 ст.9 Закону №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах відповідно до ч.3 ст.9 Закону №996-XIV, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Частинами 4-9 ст.9 Закону №996-XIV визначено, що регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Копії первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законами. Обов`язковим є складання реєстру документів, що вилучаються у порядку, встановленому законодавством.

Як встановлено судом першої інстанції, спірні правовідносини виникли на підставі висновок контролюючого органу щодо нереальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами : ТОВ «Айс Херт», ТОВ «Девайс Трейдінг», ТОВ «Діваcта Юа», ТОВ «Ронвіл Буд-Трейд».

Стосовно правовідносин з ТОВ «Айс Херт», колегія суддів враховує наступне.

Так, 25.10.2019 між ТОВ «Айс Херт» та позивачем укладено договір виконання ремонтних робіт №198.

Предметом договору є виконання робіт за адресою м. Черкаси, вул. Чехова, буд. 2, а саме: Монтаж підвісних стель - 160 м2 по 208,34 грн/ м2, без ПДВ. Всього 40001,28 грн., в т.ч. ПДВ - 6 666,88грн.; Штукатурні роботи - 150 м2 по 108,34 грн/ м2 без ПДВ. Всього: 19501,20 грн., в т.ч. ПДВ - 3250,20 грн.

Вартість робіт по об`єкту оцінюється твердою договірною ціною і складає 59502,48 грн., в т.ч. ПДВ - 9917,08 грн. Договірна ціна розраховується у відповідності до ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва».

За результатами виконання умов вказаного договору ТОВ «Айс Херт» та позивачем оформлено і підписано акти здачі-прийняття робіт: від 26.11.2019 №2611-01, відповідно до якого виконані штукатурні роботи на суму 16251,00 грн.; від 27.11.2019, відповідно до якого виконано монтаж підвісних стель на суму 33334,40 грн.

01.10.2019 між ТОВ «Айс Херт» та позивачем укладено договір виконання ремонтних №215.

Предметом договору є виконання робіт за адресою м. Черкаси, вул. Портова, буд, 16, а саме: Улаштування дорожнього покриття з відфрезованого асфальтобетону - 2000,00 м2 по 325,00 грн/ м2 без ПДВ, загальною вартістю - 780000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 130000,00 грн.

За результатами виконання умов вказаного договору ТОВ «Айс Херт» та позивачем оформлено і підписано акт здачі-прийняття робіт від 29.11.2019 №2911-01, відповідно до якого виконані роботи - улаштування дорожнього покриття з відфрезованого асфальтобетону на суму 780000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 130000,00 грн.

28.10.2019 між ТОВ «Айс Херт» та позивачем укладено договір оренди №2810.

Предметом договору є передача позивачу в строкове платне користування складу в Донецькій області, м. Маріуполь, вул. Таганрозька, 64, загальною площею 2000 кв.м.

За результатами виконання умов вказаного договору ТОВ «Айс Херт» та позивачем оформлено і підписано акти приймання-передачі від 01.11.2019 та від 29.11.2019, згідно яких орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду склад, розташований за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вулиця Таганрозька, 64, на умовах оренди за договором оренди №2810 від 28.10.2019.

Вказані акти скріплені печатками сторін договору, підписані їх уповноваженими особами, а також містять опис виконаних робіт та отриманих послуг, їх ціну тощо, що дозволяє встановити змість господарської операції.

Отже, враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач підтвердив зміну власного майнового стану та формування витрат за вищевказаним договором.

Щодо правовідносин з ТОВ «Діваста ЮА», колегія суддів враховує, що 08.11.2019 між ТОВ «Діваста ЮА» та позивачем укладено договір про розміщення реклами.

Предметом договору є надання позивачу послуг по розміщенню реклами на окремих радіостанціях в регіонах України, перелік яких вказаний у розшифровках до актів виконаних робіт та додатках до них.

За результатами виконання умов вказаного договору ТОВ «Діваста ЮА» та позивачем оформлено і підписано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг):

№2012-01 від 20.12.2019: Реклама на радіо «Авторадіо» на суму 274982,40 грн., у т.ч. ПДВ 45830,40 грн.;

№2112-01 від 21.12.2019: Реклама на радіо «П`ятниця» на суму 311096,16 грн., у т.ч. ПДВ 51849,36 грн.;

№2312-01 від 23.12.2019: Реклама на радіо «Ретро» на суму 188291,5 2 грн., у т.ч. ПДВ 1381,92 грн.;

№2412-01 від 24.12.2019: Реклама на радіо «Наше Радіо» на суму 174988,80 грн., у т.ч. ПДВ 29164,80 грн.;

№2712-01 від 27.12.2019: Реклама на радіо «NRJ» на суму 161775,36 грн., у т.ч. ПДВ 26962,56 грн.

Вказані акти скріплені печатками сторін договору, підписані їх уповноваженими особами. При цьому, колегія суддів враховує, що у додатках до актів зазначено період надання послуг, частоту радіостанції у розрізі міст, хронометраж реклами тощо,.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач підтвердив зміну власного майнового стану та формування витрат за вищевказаним договором.

Щодо правовідносин з ТОВ «Ронвіл Буд-Трейд», колегія суддів зазначає таке.

Так, 20.12.2019 між ТОВ «Ронвіл Буд-Трейд» та позивачем укладено договір про розміщення реклами.

Наразі, предметом договору є надання позивачу послуг по розміщенню реклами на окремих радіостанціях в регіонах України. Перелік вказаний у розшифровках до актів виконаних робіт та додатках до них.

За результатами виконання умов вказаного договору ТОВ «Ронвіл Буд-Трейд» та позивачем оформлено і підписано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг):

№1601-02 від 16.01.2020: Реклама на радіо «NRJ» на суму 60665,76 грн., у т.ч. ПДВ 10110,96 грн.; №1601-01 від 16.01.2020: Реклама на радіо «Ретро FМ» на суму 59460,48 грн., у т.ч. ПДВ 9910,08 грн.; №1601-05 від 16.01.2020: Реклама на радіо «П`ятниця» на суму 54103,68 грн., у т.ч. ПДВ 9017,28 грн.; №1601-04 від 16.01.2020: Реклама на радіо «Наше Радио» на суму 65620,80 грн., у т.ч. ПДВ 10936,80 грн.; №3101-01 від 31.01.2020: Реклама на радіо «Авторадио» на суму 51559,20 грн., у т.ч. ПДВ 8593,20 грн.; №1601-03 від 16.01.2020: Реклама на радіо «Авторадио» на суму 68745,60 грн., у т.ч. ПДВ 11457,60 грн.; №3101-02 від 31.01.2020: Реклама на радіо «Наше Радио» на суму 65620,80 грн., у т.ч. ПДВ 10936,80 грн.; №3101-03 від 31.01.2020: Реклама на радіо «П`ятниця» на суму 54103,68 грн., у т.ч. ПДВ 9017,28 грн.; №3101-04 від 31.01.2020: Реклама на радіо «Ретро FМ» на суму 59460,48 грн., у т.ч. ПДВ 9910,08 грн.; №3101-05 від 31.01.2020: Реклама на радіо «NRJ» на суму 60665,76 грн., у т.ч. ПДВ 10110,96 грн.

Також, матеріали справи свідчать, що 20.12.2019 між ТОВ «Ронвіл Буд-Трейд» та позивачем укладено договір №359/2012-19.

Предметом договору є виконання комплексу робіт з розміщення рекламного матеріалу на рекламо носіях Виконавця і послідуючого обслуговування розміщеного рекламного матеріалу у порядку та на умовах, які узгоджені Сторонами цього Договору та Додатків до Договору

За результатами виконання умов вказаного договору ТОВ «Ронвіл Буд-Трейд» та позивачем оформлено і підписано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №3101-06 від 31.01.2020: Реклама на біг-бордах за січень 2020 року, 4 шт., на суму 170400,00 грн., у т.ч. ПДВ 28400,00 грн.

Судом встановлено, що вказані акти скріплені печатками сторін договору, підписані їх уповноваженими особами. У додатках до актів період надання послуг, частоту радіостанції у розрізі міст, хронометраж реклами тощо.

Враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач підтвердив зміну власного майнового стану та формування витрат за вищевказаним договором.

Крім того, для вирішення спору судом першої інстанції правильно враховано висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2020 року (справи № 813/7081/14, № 814/120/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 813/4079/15), від 10 вересня 2019 року (справа №814/2412/17), які обов`язкові для врахування судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

У вказаних рішеннях зазначено, що наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами.

Щодо доводів відповідача про дефектність первинних бухгалтерських документів в контексті повноти інформації щодо надання позивачу послуг, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у постанові від 29 березня 2018 року у справі №825/1391/17 відповідно до яких з метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватися будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає вищенаведеним вимогам податкового законодавства, та складення яких відповідає законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції або звичаєвій практиці. При цьому, ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Власне відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг та окремих позицій у первинних облікових документах, які не впливають на зміст господарської операції, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Окрім того, за своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, вказаним в договорі, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю (висновки Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 у справі №814/937/15).

Відповідно до визначень, наведених у ст.1 Закону №996-ХІV: економічна вигода потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів; господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (валових витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. За певних інших обставин документи можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання.

Таким чином, доводи відповідача про відсутність у контрагентів позивача матеріальних засобів та трудових ресурсів, як на підставу визнання господарських операцій безтоварними, суд вважає необґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Окрім того, колегія суддів враховує, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Отже, висновки акту перевірки з посиланням на податкову інформацію стосовно відсутності у контрагентів позивача основних засобів суд вважає необґрунтованим доказом відсутності здійснення вищевказаних господарських операцій.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується рух активів у процесі здійснення господарських операцій, наявність у позивача та його контрагента податкової правосуб`єктності учасників господарської операції, встановлено зв`язок між укладеними договорами та господарською діяльністю платників податків, витрати підтверджені первинними документами, суд вважає встановленим факт здійснення господарських операцій, а відтак у контролюючого органу були відсутні підстави для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції вірно зазначав про відсутність достатніх підстав стверджувати, що господарські операції позивача та його контрагентів не мали реального характеру.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

(повний текст постанови складено 24.11.2025р.)