Справа № 552/5260/25
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 р.Справа № 552/5260/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву представника Приватного підприємства "ОРДО" про ухвалення додаткового судового рішення у справі апеляційною скаргою Приватного підприємства "ОРДО" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2022 по справі № 520/27676/21

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач1, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач2, ІНФОРМАЦІЯ_4 ), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковника ОСОБА_2 від 11.06.2025 № 3010 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2025 року по справі № 552/5260/25 скасовано.

Ухвалено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Скасовано постанову тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковника ОСОБА_2 від 11.06.2025 № 3010 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 та закрито справу.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1514,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання від 14.11.2025 про ухвалення додаткового рішення, в якому позивач просив стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 грн, що в загальному становить 5605,60 грн.

Відповідач подав заперечення та відзив на заяву позивача, в яких покликався на безпідставність заявлених позивачем вимог про розподіл витрат на правничу допомогу та сплату судового збору.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, відповідно до положень ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Від позивача надійшло клопотання про розгляд його заяви без його участі.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Перелік правових підстав, за наявності яких суд може постановити додаткове рішення, передбачений ст. 252 КАС України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 252 КАС України.

Частиною 3 статті 252 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що питання розподілу судових витрат вирішується судом, який закінчив розгляд справи по суті та ухвалив судове рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз вказаних приписів дає підстави для висновку про те, що сторона, яка має намір звернутися до суду із заявою про відшкодування витрат має повідомити про це до закінчення судових дебатів. При цьому, лише у випадку повідомлення суду про намір звернутися до суду із заявою про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів, позивач у п`ятиденний строк з дня ухвалення рішення суду має подати докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зазначила, що підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Також в зазначеній справі колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зауважила, що коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суд про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України

У постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22 у розвиток зазначеної вище позиції Верховний Суд вказав, що за загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Так само - у значенні абзацу третього частини сьомої статті 139 КАС України - залишається без розгляду і заява сторони про розподіл понесених витрат на правничу допомогу (разом з доказами, які до неї додані), якщо вона подана після того, як суд касаційної інстанції вже розглянув касаційну скаргу.

Також в постанові від 26 липня 2023 року у справі № 160/16902/20 Верховний Суд зазначив, що певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. Зазначення ж у прохальній частині касаційної скарги узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами касаційного розгляду не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

В постанові від 19 вересня 2024 року у справі №200/2125/23 Верховний Суд дійшов висновку про правомірність залишення судом апеляційної інстанції без розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на професійну правничу допомогу на підставі частини сьомої статті 139 КАС України з огляду на те, що ним не було заявлено до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення по справі про неможливість подання доказів на підтвердження судових витрат, а також, про стягнення з відповідача судових витрат, понесених саме при апеляційному розгляді справи, чи що такі витрати будуть понесені.

Отже, визначені пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України підстави для ухвалення додаткового рішення передбачають, що на момент ухвалення рішення у суду була можливість вирішити питання про судові витрати, однак таке питання не було вирішене. При цьому, невирішення цього питання відбулось з вини суду, а не учасника процесу. У разі якщо заява про розподіл судових витрат подана вже після того, як за апеляційною скаргою ухвалена постанова, у суду апеляційної інстанції відсутні процесуальні підстави для вирішення питання про розподіл витрат відповідно до статті 252 КАС України.

Таким чином, отримавши заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат суд першочергово має пересвідчитися чи є відповідна заява такою, яка б у розумінні положень частини сьомої статті 139, частини третьої статті 143 КАС України давала суду підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

З досліджених матеріалів справи колегією суддів встановлено, що у поданих до суду апеляційної інстанції документах (апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції, заяви та клопотання), позивач (представник позивача) не повідомляв про намір звернутися до суду із заявою про відшкодування витрат.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що 10 листопада 2025 року судом апеляційної інстанції було проголошено постанову від 10 листопада 2025 року, а з заявою про ухвалення додаткового рішення позивач звернувся лише 14.11.2025.

Згідно з абз. 4 ч. 7 ст. 139 КАС України за відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про залишення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення без розгляду.

При цьому колегія суддів окремо звертає увагу на те, що разом з заявою позивач надав копію договору про надання правничої допомоги № ТА-25/06/25 від 18.06.2025 та копію квитанції про сплату договору від 18.06.2025, копію детального опису робіт та наданих послуг без дати та акт наданих послуг та виконаних робіт від 13.11.2025.

Тобто договір та докази сплати існували ще до подання позову до суду першої інстанції (26.06.2025), проте суду не подані з невідомих причин, як і не зроблена заява про подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення із зазначенням поважних причин неможливості їх завчасного подання.

Вказане також є підставою для залишення заяви позивача без розгляду в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року по справі № 160/21030/21.

Стосовно стягнення з відповідача витрат на сплату судового збору у розмірі 605,60 грн, колегія суддів зазначає таке.

Суд зазначає, що додаткове рішення, в розумінні пункту 3 частини першої статті 252 КАС України, ухвалюється тільки в тому випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У резолютивній частині постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року вирішено питання про стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрати по сплаті судового збору у розмірі 1514,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У передостанньому абзаці мотивувальної частини постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року суд апеляційної інстанції вказав: «Позивачем сплачено судовий збір усього у сумі 1514,00 грн, у тому числі за подання позову у розмірі 605,60 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 908,40 грн.».

Тобто заявник без жодних законних підстав просить двічі стягнути судовий збір (605,60*2) за подання позову, який був ним сплачений однократно (605,60) та стягнутий судом апеляційної інстанції на його користь.

Враховуючи, що питання розподілу витрат на сплату судового збору вже було вирішено судом апеляційної інстанції у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року, а заявником не надано жодного доказу того, що залишилися нерозподіленими будь-які суми сплаченого ним судового збору у цій справі, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення очевидно безпідставної заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу витрат на сплату судового збору.

Керуючись ст. 4, 132, 139, 243, 250, 252, 310, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у частині стягнення витрат на правничу допомогу по цій справі залишити без розгляду.

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у частині стягнення витрат на сплату судового збору по цій справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Головуючий суддя Любчич Л.В.
Судді Спаскін О.А. Присяжнюк О.В.