Справа № 705/4233/25
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 705/4233/25
Провадження № 2-а/357/621/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року місто Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючий суддя Бондаренко О.В., за участю секретаря судового засідання Вангородської О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 3 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

16.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з даним позовом, мотивуючи тим, що 08.07.2025 о 11 год. 36 хв. поліцейським 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшим сержантом поліції Ізовіта В.Л винесено відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5171185, згідно якої 08.07.2025 о 11 год. 29 хв. на автодорозі М05 Київ - Одеса, 210 км, він керував транспортним засобом з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_1 , який був переобладнаний з порушеннями вимог стандартів, правил та нормативів, а саме на вищевказаному причепі було встановлено додаткову металеву конструкцію, чим порушив п. 31.4.3. ПДР - керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатації його заборонено, переобладнання з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. Вважає, що постанова серії ЕНА №5171185 від 08.07.2025 є незаконною з огляду на наступне. Так, відповідно до п. 31.4.3. ПДР Україну забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством ЗІ наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зовнішні світлові прилади: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світловий приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювані і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття що зменшує їх прозорість чи світлопропускання. Проте, жодного порушення, передбаченого вказаним пунктом ПДР він не вчиняв, оскільки зовнішні світлові прилади напівпричепа при перевірці поліцейським були в справному стані та відповідали вимогам конструкції транспортного засобу. Відповідно до п.п. «а» п. 31.3 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху. Натомість, металева конструкція на напівпричепі була встановлена виключно з метою безпечного перевезення вантажу (пресованих тюків соломи) у відповідності до вимог п.п. 22.2, 22.3, 22.5 Правил дорожнього руху України та не є переобладнанням транспортного засобу в розумінні приписів ст. 32 Закону України «Про дорожній рух», оскільки її встановлення не призвело до зміни типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції напівпричепа. Крім того, оскаржувана постанова не тільки не містить доказів про вчинення ним правопорушення, а й помилково визначає порушення ним п. 31.4.3 Правил дорожнього руху України. Враховуючи те, що він не порушував жодних вимог Правил дорожнього руху, а навпаки діяв чітко в межах і у спосіб, передбачений вказаними Правилами, у даному випадку відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП. Тому, просив постанову серії ЕНА №5171185 від 08.07.2025 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 340,00 грн, скасувати, а провадження у справі закрити.

15.09.2025 суддею Уманського міськрайонного суду Черкаської області, відповідно до ст. 25, 29 КАС України, адміністративну справу передано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю.

04.11.2025 справа надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю та 05.11.2025 передана до провадження судді Бондаренко О.В., згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

10.11.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 20.11.2025 16:00.

18.11.2025 представник відповідача, за довіреністю у справі Трохименко Марія Олександрівна, подала до суду відзив на позовну заяву, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», у якому зазначила, що 12.02.2024 близько 11 год. 29 хв. поліцейський взводу патрульної поліції в місті Уманьуправління патрульної поліції в Черкаській області ДПП Ізовіта Владислав Леонідович ніс службу по забезпеченню публічної безпеки іпорядку та виконував службові обов`язки відповідно повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», шляхом патрулювання на службовому автомобілі на 210 км автодороги М-05 Київ-Одеса, що на території Уманського району Черкаської області. У цей час поліцейський став очевидцем того, як водій транспортного засобу RENAULT MAGNUM 440, д.н.з. НОМЕР_2 , керуючи транспортним засобом на 210 км автодороги М-05 Київ-Одеса, з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_3 переобладнаним зпорушенням вимог стандартів, правил та нормативів, а саме на вказаному причепібуло встановлено додаткову металеву конструкцію, чим порушив п. 31.3 Правилдорожнього руху України (надалі - ПДР), а тому, на підставі п.1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», вказаний транспортний засіб був зупинений. Поліцейський, згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», звертаючись до позивача, який був за кермом автомобіля, представився (назвав своєпрізвище, посаду, спеціальне звання), відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» проінформував про вищезазначене порушення ПДР, за щопередбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП. Надалі, поліцейський, згідно п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4 ПДР оголосив законні вимоги щодо пред`явлення посвідчення водіята свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Поліцейський, у відповідності до вимог ст. 279 КУпАП, з врахуванням положень ст.280 КУпАП, здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення. Розглянувши справу, поліцейський, у відповідності до положень ст. 258 КУпАП, з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП та врахуванням ч. 2 ст. 33 КУпАП, ст. 251 КУпАП, ст. 252 КУпАП виніс постанову серії ЕНА № 5171185 від 08.07.2025 за ч. 1 ст. 121КУпАП відносно позивача та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Надалі оскаржувану постанову було вручено позивачу. Ознайомившись з позовом, відповідач позовні вимоги не визнає та заперечує проти позову з наступних підстав. По-перше, позивач зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягаєдо скасування, так як в її фабулі поліцейським зазначено, що позивачем порушено п.31.4.3 ПДР («Зовнішні світлові прилади»), а позивач таких порушень не вчиняв. Дійсно, в п. 6 оскаржуваної постанови, серед іншого, помилково зазначено п. 31.4.3.ПДР, при цьому цей пункт містить правильне формулювання діяння вчиненогопозивачем - «керував транспортним засобом RENAULT MAGNUM 440, д.н.з. НОМЕР_2 , керуючи транспортним засобом на 210 км. автодороги М-05 Київ-Одеса, знапівпричепом д.н.з. НОМЕР_3 , який був переобладнаний з порушенням вимогстандартів, правил та нормативів а саме на вище вказаному причепі було встановлено додаткову металеву конструкцію». Відповідач вважає, що допущення такої описки поліцейським не впливає на факт вчинення позивачем правопорушення та жодним чином не вплинуло на його кваліфікацію. Помилкове зазначення поліцейським п. 31.4.3. ПДР замість п. 31.3 ПДР є нічим іншим як опискою та не може слугувати окремою підставою для скасування рішення суб`єкту владних повноважень. Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultraviresaction - invalidact). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним. Отже, зроблена в постанові описка не є таким дефектом адміністративного акта, який впливає на зміст прийнятого рішення. По-друге, твердження позивача про те, що поліцейським в оскаржуваній постанові не зазначено технічний засіб, яким здійснено фіксацію вчиненого нимправопорушення не знаходить свого підтвердження. На виконання вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП, поліцейським у п. 7 оскаржуваної постанови зазначено, що фіксація правопорушення здійснена приладом бодікамера №764306. По-третє, у позовній заяві позивач про те, що він правопорушення не вчиняв не зазначає, а лише вказує на невідповідність оскаржуваної постанови визначеній законодавством формі. Згідно п 31.3 «а» ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил інормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху. Пунктом 32.2 «б» ПДР визначено, що з територіальними органами з наданнясервісних послуг МВС узгоджуються переобладнання транспортних засобів.Згідно ч. 2 ст. 32 Закону України «Про дорожній рух» не дозволяється безпогодженняз виробниками транспортних засобів та їх складових частин або іншоїспеціально уповноваженої на це Кабінетом Міністрів України організації переобладнання, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чиколісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії. Отже, факт вчинення правопорушення позивачем не оскаржується, а його доводи щодо невідповідності постанови встановленій ст. 283 КУпАП формі спростовуються наданої позивачем до суду копією оскаржуваної постанови. По-четверте, правопорушення вчинене позивачем 08.07.2025, позовна заява датована 15.07.2025 та зареєстрована в суді 16.07.2025. Лише 15.09.2025 ухвалою Уманського районного суду Черкаської області по справі №705/4233/25, яка надійшла до кабінету представника в ЄСІТС 16.09.2025, позовну заяву направлено за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. 11.11.2025 до кабінету представника в ЄСІТС надійшла копія ухвали про відкриття провадження по справі № 705/4233/25, в якій зазначено, що розгляд справи відбудеться 20.11.2025. При цьому, відповідно до пункту 3 розділу VIII Наказу МВС від 18.12.2018 № 1026«Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліціїтехнічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки,відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» строк зберігання відеозаписів зпортативних та відеореєстраторів становить 30 діб.Таким чином, більше 2-х місяців до відповідача не надійшло жодних підтверджуючих документів, що позивач оскаржує (чи планує оскаржувати) винесене рішення в судовому порядку. Не маючи інформації про наміри оскарження постанови серії ЕНА №5171185 від 08.07.2025, строк зберігання відеозапису з портативного нагрудного відеореєстратору, відповідно до Наказу МВС №1026, не було продовжено та через 30 днів такі відеозаписи були видалені із серверів зберігання. Враховуючи вищевикладене, не з вини відповідача, відповідач не може надати відеозаписи вчиненого правопорушення та спілкування з позивачем із зазначеного в постанові технічного засобу до суду, оскільки вони, відповідно до чинного законодавства видалені з серверів після закінчення строку зберігання. Тому, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

20.11.2025 судом постановлено ухвалу, про перехід до стадії ухвалення судового рішення та, згідно ч. 1 ст. 227, ч.3 ст. 243 КАС України, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 25.11.2025 16:15.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені в порядку ст. 268 КАС України.

Відповідно до ст. 268 КАС України, суд дійшов висновку про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст. ст. 7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта та відповіддю на запит.

08.07.2025 поліцейським 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшим сержантом поліції Ізовіта В.Л. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5171185, згідно якої 08.07.2025 о 11 год. 29 хв. на автодорозі М05 Київ - Одеса, 210 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT MAGNUM 440, д.н.з. НОМЕР_2 , з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_1 , який був переобладнаний з порушеннями вимог стандартів, правил та нормативів, а саме на вищевказаному причепі було встановлено додаткову металеву конструкцію, чим порушив п. 31.4.3. ПДР - керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатації його заборонено, переобладнання з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст.121 КУпАП. Вказаною постановою позивача піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно п. 4 розділу І наведеної Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Розділом ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року регламентовано процедуру розгляду поліцією справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

П. 2 розділу ІІІ наведеної Інструкції передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VII, внесено зміни до ст. 258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Таким чином, співробітник патрульної поліції має право виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення на місці вчинення правопорушення.

Так, п.5 Розділу ІІІ Інструкції визначено, що поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Також, п.9 Розділу ІІІ Інструкції передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складання протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п.10 Розділу ІІІ Інструкції). Аналогічні положення закріплені в ст. 252 КУпАП.

Отже, поліцейський, як особа уповноважена на розгляд справи, під час розгляду такої справи, має дотримуватися вищенаведених приписів законодавства, у протилежному випадку вчинені дії є неправомірними, та як наслідок тягнуть незаконність прийнятих рішень і їх скасування.

Так, відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

П. 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. (п. 4, 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом МВС від 18.12.2018 №1026).

Також, відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки (розділ ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом МВС від 18.12.2018 №1026).

Отже, враховуючи вищезазначене, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, у тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5171185від 08.07.2025, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП України, у зв`язку з порушенням п. 31.4.3. ПДР України, оскільки останній керував транспортним засобом марки «RENAULT MAGNUM 440», д.н.з. НОМЕР_2 , з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_1 , який був переобладнаний з порушеннями вимог стандартів, правил та нормативів, а саме на вищевказаному причепі було встановлено додаткову металеву конструкцію.

Так, відповідно до ч. 1 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.1.1 Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Згідно з п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Також, пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Позивач обґрунтовуючи позовну заяву, зазначає, що жодного порушення, передбаченого п. 31.4.3. ПДР України він не вчиняв, оскільки зовнішні світлові прилади напівпричепа при перевірці поліцейським були в справному стані та відповідали вимогам конструкції транспортного засобу. Натомість, металева конструкція на напівпричепі була встановлена виключно з метою безпечного перевезення вантажу (пресованих тюків соломи) у відповідності до вимог п.п. 22.2, 22.3, 22.5 Правил дорожнього руху України та не є переобладнанням транспортного засобу в розумінні приписів ст. 32 Закону України «Про дорожній рух», оскільки її встановлення не призвело до зміни типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції напівпричепа. Крім того, оскаржувана постанова помилково визначає порушення ним п. 31.4.3 Правил дорожнього руху України. Враховуючи те, що він не порушував жодних вимог Правил дорожнього руху, а навпаки діяв чітко в межах і у спосіб, передбачений вказаними Правилами, тому, у даному випадку відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

В оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у графі «до постанови додається» зазначено, що до неї додається відео №764306, однак до відзиву дані докази не були надані, тому суд не має можливості встановити обставин справи, які б спростовували доводи позивача.

Як слідує зі змісту положень п. 31.1. ПДР України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п.п. 31.3. ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху; б) якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю); в) якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів; г) у разі порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв.

Додатковий чіткий перелік технічних несправностей та вимог відповідності, у разі настання яких забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством визначено нормами п. 31.4 ПДР України.

Так, пунктом 31.4 ПДР України передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, зовнішні світлові прилади,кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Згідно п. 31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що 12.02.2024 близько 11 год. 29 хв. поліцейський взводу патрульної поліції в місті Умань управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП Ізовіта Владислав Леонідович ніс службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку та виконував службові обов`язки відповідно повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», шляхом патрулювання на службовому автомобілі на 210 км. автодороги М-05 Київ-Одеса, що на території Уманського району Черкаської області. У цей час поліцейський став очевидцем того, як водій транспортного засобу RENAULT MAGNUM 440, д.н.з. НОМЕР_2 , керуючи транспортним засобом на 210 км. автодороги М-05 Київ-Одеса, з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_3 переобладнаним з порушенням вимог стандартів, правил та нормативів, а саме на вказаному причепі було встановлено додаткову металеву конструкцію, чим порушив п. 31.3 Правил дорожнього руху України (надалі - ПДР), а тому, на підставі п.1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», вказаний транспортний засіб був зупинений.

Водночас, в оскаржуваній постанові поліцейським зазначено, що позивач порушив п. 31.4.3. ПДР України, оскільки керував транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатації його заборонено та переобладнання напівпричепу здійснено з порушенням відповідних правил, норм і стандартів,а саме на вищевказаному причепі було встановлено додаткову металеву конструкцію.

Однак, опис вказаного правопорушення не відповідає положенню п. 31.4.3. ПДР України.

Крім того, відповідно до ст. 32 Закону України «Про дорожній рух» переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати встановленим правилам і нормативам. Не дозволяється без погодження з виробниками транспортних засобів та їх складових частин або іншої спеціально уповноваженої на це Кабінетом Міністрів України організації переобладнання, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії. Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах. Переобладнання транспортних засобів здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У даному випадку, в оскаржуваній постанові поліцейським не вказано обставин щодо конструкції транспортного засобу, зокрема, причепа, з урахуванням ст. 32 Закону України «Про дорожній рух», що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, який перебуває в експлуатації позивача.

Отже, суд враховує твердження позивача, оскільки правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є саме наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що підтверджуватися належними і допустимими доказами, які у даному випадку відстуні.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено ст. 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.

Вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

У справі Barbera, Messequeand Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 06 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція. (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98)

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п.21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Тому, відсутність в матеріалах справи доказу, який би підтвердив факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови (постанова Верховного Суду України від 23.10.2019 у справі №357/10134/17).

Також, факт порушення ПДР має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами (постанова Верховного суду від 15.03.2019 №686/11314/17).

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (постанова ВС від 27.06.2019 у справі №560/751/17).

Відсутність доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного суду від 14.05.2020, №240/12/17).

Крім того, сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем (висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26.04.2018 справа №338/1/17).

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі N 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі N 338/1/17 від 26.04.2018 року.

У розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не надав до суду належні, достатні докази, що інспектор поліції відібрав пояснення у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, надав водію можливість реалізувати своє право на отримання правової допомоги, встановлював свідків правопорушення і відібрав у них покази, та встановив обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та не надав матеріали, на підставі яких було прийнято постанову серії ЕНА №5171185 від 08.07.2025, отже, не довів у судовому порядку правомірність свого рішення.

Також, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення з боку відповідача не надано до суду жодного належного та допустимого доказу, а саме, відповідачем не доведено, що автомобіль яким керував позивач мав технічні несправності або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

У даному випадку, фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення, не дають можливості встановити наявність порушення позивачем Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, доводи позивача, якими він заперечує правомірність складеної постанови відповідачем не спростовано, адже не надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, тому, суд дійшов висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, оскаржувана постанова прийнята без всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому, відповідно до п. 3 ст. 293 КУпАП, ст. 286 КАС, суд скасовує вказану постанову і закриває провадження у справі.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, 5, 9, 72, 73, 77, 241, 242, 244, 246, 255, 268-272, 286, 297 КАС України, ст. 7, 33, ст.122, 245, 251, 252, 256, 258, 276, 280, 283, 288, 289, 293 КУпАП, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5171185 від 08.07.2025, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення (проголошення). Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення (проголошення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Департамент патрульної поліції Національної поліції України, , місцезнаходження: вулиця Федора Ернста, будинок 3, місто Київ, 03048

Рішення складено 25.11.2025.

Суддя:О. В. Бондаренко