Справа № 160/26013/25
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Дніпропетровській області), в якій, з урахуванням уточнень прийнятих судом, просить:
- зобов`язати ГУ ДПС виключити суму недоїмки та пені з інтегрованої картки платника;
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його підприємницька діяльність була припинена у 2016 році, проте відповідач у 2025 році неправомірно сформував нову недоїмку по ЄСВ. Зауважив, що оскаржувана вимога не була вручена йому належним чином. Посилається на постанову ВС від 03.04.2024 року, в якій зазначено, що відповідно до ст.77 КАС України, саме податковий орган повинен доводити правомірність своїх рішень, тому вважає, що обов`язок довести законність вимоги лежить на відповідачеві, а не на ньому. Також зазначив про постанову ВС від 29.02.2024 року у справі №420/3140/23, відповідно до якої пеня по ЄСВ визнається неправомірною, якщо вимога сформована з порушенням строків чи порядку інформування платника.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання до адміністративного суду позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
27.10.2025 року до суду через систему "Електронний суд" надійшло заперечення на відзив, в якому позивач просить відхилити відзив, як необґрунтований та задовольнити позов в повному обсязі. Заперечення обґрунтоване: сумнівами позивача у легітимності представництва представника відповідача; правовою невизначеністю через дві вимоги під одним номером; суперечливістю розрахунку; не підтвердженням вручення позивачу вимоги; припиненням у 2016 році підприємницької діяльності позивача; відсутністю первинних документів (актів перевірок або рішень). З огляду на наведене позивач вважає, що доводи ДПС не підтверджені належними доказами та не спростовують позовних вимог.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 04.11.2008 року по 14.12.2016 року перебував на обліку в Головному управління ДПС у Дніпропетровській області Дніпровська ДПІ, з 01.01.2012 року по 01.04.2016 року перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
На момент звернення до суду, стан платника єдиного внеску ОСОБА_1 припинено, але не знято з обліку (ІКП пусті, але не закриті), що підтверджується наданими сторонами документами.
За даними інформаційно - комунікаційних систем податкового органу станом на 01.01.2025 року в інтегрованій картці платника по коду бюджетної класифікації 7104000 (далі - ІКП по КБК 71040000) ОСОБА_1 обліковувалась переплата у сумі 1 648,85 грн.
На момент розгляду справи в ІКП по КБК 71040000 по ОСОБА_1 обліковується борг (недоїмка) у сумі 909,48 грн., а саме по штрафним санкціям - 34,38 грн. та пеня - 875,10 гривень, що не заперечується сторонами.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
Як передбачено пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі ЄСВ) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом статті 2 Закону №2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 до платників ЄСВ віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
Відповідно до абз.3 ч.8 ст.9 Закону № 2464 (в редакції Закону №5292-VI
від 18.09.2012 року, чинній у період за який позивачу нараховано штраф та пеню), платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Пунктом 6 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI визначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою.
Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 25 Закону № 2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Згідно з ч.10 ст. 25 Закону № 2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Пунктом 2 частини 11 ст.25 Закону № 2464 визначено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Відповідно до ч.4 ст. 25 Закону № 2464 податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Згідно з п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Відповідно до п.42.4 ст.42 ПК України платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, а також з фінансовими агентами у випадках, визначених цим Кодексом, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.
Документ, надісланий контролюючим органом в електронний кабінет, вважається врученим платнику податків або фінансовому агенту, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та є доступним в електронному кабінеті.
Пунктом 42.5 ст.42 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 (тут і надалі - в редакцій чинні на момент прийняття спірної вимоги), податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;
платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):
платникам, зазначеним у пункті 1 статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС (далі - ІКС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІКС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Податковий орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.
При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).
В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання:
платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження;
вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.
Сформована в ІКС вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається податковим органом платнику єдиного внеску в паперовій та/або електронній формі.
Сформована вимога про сплату боргу (недоїмки), що підлягає надсиланню у паперовій формі, у день її формування в ІКС друкується у двох примірниках, підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) податкового органу, скріплюється печаткою податкового органу та один примірник надсилається (вручається) платнику єдиного внеску, другий долучається до справи платника.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
Платникам єдиного внеску, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті та подали заяву про бажання отримувати документ через електронний кабінет, вимоги про сплату боргу (недоїмки) можуть надсилатися в електронній формі засобами електронного зв`язку з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».
Вимога про сплату боргу (недоїмки) в електронній формі вважається належним чином надісланою, якщо її надіслано в електронний кабінет засобами ІКС з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги», за умови, якщо отримано квитанцію про доставку вимоги про сплату боргу (недоїмки) в електронний кабінет.
Датою вручення платнику єдиного внеску вимоги про сплату боргу (недоїмки) в електронній формі є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки вимоги платнику єдиного внеску. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення вимоги про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення вимоги про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.
У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Відповідно до п.5 розділу VI Інструкції №449 протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.
У разі незгоди з розрахунком податкового органу суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.
У разі якщо згоди з податковим органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу або оскаржити вимогу до податкового органу вищого рівня чи в судовому порядку.
Про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) до податкового органу вищого рівня або суду платник зобов`язаний одночасно письмово повідомити податковий орган, який направив вимогу.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення податкового органу або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).
Податковий орган протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності): пред`являє її до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
До сум боргу (недоїмки) платника, що подаються до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства, на вимогу про сплату боргу (недоїмки) за даними ІКС включаються також суми узгоджених з платником, але не сплачених у встановлений термін штрафів та пені.
Позивач у позовній заяві та запереченні на відзив не погоджується з оскаржуваною вимогою з огляду на: сумніви у легітимності представництва представника відповідача; правову невизначеністю через дві вимоги під одним номером; суперечливістю розрахунку; не підтвердженням вручення позивачу вимоги; припиненням у 2016 році підприємницької діяльності позивача; відсутністю первинних документів (актів перевірок або рішень). Також посилається на постанову ВС від 03.04.2024 року, в якій зазначено, що відповідно до ст.77 КАС України, саме податковий орган повинен доводити правомірність своїх рішень, тому вважає, що обов`язок довести законність вимоги лежить на відповідачеві, а не на ньому. Також зазначив про постанову ВС від 29.02.2024 року у справі №420/3140/23, відповідно до якої пеня по ЄСВ визнається неправомірною, якщо вимога сформована з порушенням строків чи порядку інформування платника.
Отже, ключовими питаннями при вирішенні цього спору є: правомірність/неправомірність спірної вимоги, з огляду на дотримання чи недотримання відповідачем принципу правової визначеності - через наявності двох вимог з одним номером; правомірність/неправомірність розрахунку недоїмки; дотримання/недотримання відповідачем вимог законодавства щодо порядку вручення вимоги; правомірність/неправомірність прийняття вимоги у 2025 року з урахуванням припинення позивачем підприємницької діяльності у 2016 році; правомірність/неправомірність спірної вимоги, з огляду відсутністю первинних документів (актів перевірок або рішень).
Доводи позивача про його сумніви у легітимності представництва представника відповідача судом відхиляються, як необґрунтовані та безпідставні, оскільки не підтверджені жодними належними і допустимим доказами та спростовуються довіреністю від 13.08.2024 року і витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємці та громадських формувань ГУ ДПС у Дніпропетровській області, які було надано разом з відзивом на позовну заяву.
Наданими відповідачем доказами доведено, що наведена вимога направлялась на адресу позивача засобами поштового зв`язку в порядку визначеному чинним законодавством та в силу приписів ст.42 ПК України та пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вважається належним чином врученою у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення про причини невручення адресату 22.05.2025 року.
Оскільки платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з 22.05.2025 року не сплатив зазначені у вимозі суми, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму боргу (недоїмки), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога, в силу приписів пункту 5 розділу VI Інструкції №449 вважається узгодженою (набрала чинності).
Наведені обставини спростовуються доводи позивача про не підтвердження вручення йому вимоги, оскільки в силу припису норм чинного законодавства, з огляду на надані відповідачем докази, оскаржувана вимога вважається належним чином врученою та набула статусу узгодженої.
Щодо дотримання відповідачем принципу правової визначеності через наявності двох вимог з одним номером суд зазначає наступне.
В силу приписів пункту 4 розділу VI Інструкції №449 при формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).
Водночас, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.
З огляду на встановлені у справі обставини та зазначені норми права суд вважає, що відповідачем було дотримано принцип правової визначеності при формуванні двох вимог з одним номером, а доводи позивача в цій частині відхиляються, як необґрунтовані та безпідставні.
Слід зазначити, що відповідно до ч.8 ст.4 Закону України від 15 травня 2003 року №755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (в редакцій чинній на момент припинення позивачем підприємницької діяльності) фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою, а отже і позбавляється статусу платника єдиного внеску.
Таким чином, останнім періодом, за який необхідно сплатити єдиний внесок, буде період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Крім цього, зняття з обліку фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, здійснюється податковими органами на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором.
У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа - підприємець користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою-підприємцем.
Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Частиною 12 ст. 9 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
При цьому, відповідно до ч.16 ст.25 Закону 2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
З аналізу вищенаведених норм права випливає, що позивач, як платник єдиного внеску зобов`язаний був своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, проте оскільки своєчасно цього не зробив, у відповідача виникло право на прийняття вимоги про сплату боргу по штрафу та пені, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення яких не застосовується.
Доводи позивача про те, що відповідачем не надано первинних документів (актів перевірок або рішень тощо) та неправомірність розрахунку недоїмки, як на підстави для скасування оскаржуваної вимоги суд відхиляє, як необґрунтовані та безпідставні, з огляду на наступне.
Отже, відповідачем було прийнято рішення від 10.03.2025 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, в якому було зазначено період за який нараховано штраф та пеню та їх розмір.
Сума боргу позивача у розмірі 909,48 грн. за період з 23.07.2013 року по 05.09.2016 року підтверджується розрахунком штрафної санкції та витягом з ІКП ОСОБА_1 , копії яких містяться в матеріалах справи.
Водночас, з приписів пункту 3 розділу VI Інструкції №449 випливає, що податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), у одному з таких випадків: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Також пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС (далі - ІКС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Судом встановлено, що оскаржувана вимога була прийнята у зв`язку з тим, що позивач на кінець календарного місяця мав недоїмку борг (недоїмку) з ЄСВ зі сплати фінансових санкцій, що перевищує 10 грн., сформована вона була на підставі даних ІКС позивача, отже в цьому випадку проведення перевірки та складення акту перевірки не є обов`язковими умовами для прийняття вимоги.
При цьому, формування та направлення у 2025 році вимоги про сплату боргу (недоїмки) із штрафу та пені нарахованих за 2013-2016 роки, на думку суду, не може бути підставою для її скасування, оскільки такі обставини не звільняють платника податків від його обов`язків, визначених ст.67 Конституції України - сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, а також п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI - своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Крім того, відповідно до ч.16 ст.25 Закону 2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Позиції судів, на які посилається позивач у позовній заяві, судом не приймаються до уваги, оскільки вони не мають преюдиційного значення при вирішенні цієї справи по суті.
В силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Слід зазначити, що позивач зазначаючи постанову ВС від 03.04.2024 року, висновки в якій просив врахувати, не вказав номер справи, а тому наведені позивачем доводи судом відхиляються, як необґрунтовані.
Крім того, позивач зазначає про постанову ВС від 29.02.2024 року у справі №420/3140/23, тоді як згідно з інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, 29.02.2024 року у справі №420/3140/23 було прийнято постанову П`ятим апеляційним адміністративним судом, висновки якого не є обов`язковими для суду першої інстанції при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Отже, доводи позивача про необхідність застосування висновків Верховного Суду наведених у постанові від 29.02.2024 року у справі №420/3140/23 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Вимога позивача зобов`язати ГУ ДПС у Дніпропетровській області виключити суму недоїмки та пені з інтегрованої картки платника є похідною, а тому підстави для її задоволення також відсутні.
Слід зазначити, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку №11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.
По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень рішення якого оскаржується, належним чином доведено правомірність прийняття спірної вимоги.
В свою чергу позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
За наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Ухвалою суду від 24.09.2025 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру до ухвалення судового рішення в адміністративній справі.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.
Враховуючи те, що ухвалою суду від 24.09.2025 року відстрочено позивачеві сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, а позовна заява є такою, що не підлягає задоволенню - судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (сума судового збору за подання позовної заяви) підлягає стягненню з ОСОБА_1 до Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 133, 139, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст судового рішення складено та підписано 25.11.2025 року.

Суддя О.М. Неклеса