Справа № 560/12145/25
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

25 листопада 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення вартості завданої державі шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості завданої державі матеріальної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що під час проведення службового розслідування у 2025 році було виявлено, що військовою частиною було здійснено безпідставну виплату (переплату) грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 87091,65 грн. за період з 01.03.2024 по 19.04.2025.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвала про відкриття провадження у справі направлена за зареєстрованою адресою відповідача.

Ухвала про відкриття провадження у справі також оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Судом розміщене повідомлення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України за посиланням https://adm.km.court.gov.ua/sud2270/gromadyanam/1/1853698/ та офіційному веб-сайті Хмельницького окружного адміністративного суду за посиланням https://kmoas.gov.ua/povidomlennya-pavlov-dmitro-volodimirovich-pro-rozglyad-spravi.

До суду повернулось судове відправлення з відміткою про те, що лист не вручений через відсутність за адресою.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 КАС України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється:

1) за наявності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки до її електронного кабінету;

2) за відсутності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.

Частина 4 цієї статті передбачає, що у разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином. Згідно з ч. 11 ст. 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відзив на позов до суду не надходив.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив таке.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.10.2023 №280 солдат ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, призначений на посаду гранатометника 3-го відділення охоронного взводу охорони роти матеріального забезпечення батальйону матеріального забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №21 від 21.01.2024 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду гранатометника 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 9 штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.02.2024 №32 солдат ОСОБА_1 вибув до мобільного госпіталю.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №56 від 25.02.2024 позивача увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира частини з 25.02.2024 у зв`язку з перебуванням на тривалому лікуванні.

Згідно з наказом №111 від 19.04.2025 ОСОБА_1 вважається таким, що своєчасно не повернувся із стаціонарного лікування в розташування підрозділу та відсутній на військовій службі.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2025 №2112 призначене службове розслідування за фактом нез`явлення (неповернення) з лікувального закладу ОСОБА_1 .

Під час службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві "Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня психіатричної допомоги" Дніпропетровської міської ради з 02.02.2024 по 29.02.2024, проте після лікування до розташування підрозділу не повертався та відсутній на військовій службі з 01.03.2024 без поважних причин. Також службовим розслідуванням встановлений факт безпідставної переплати грошового забезпечення з 01.03.2024 по 19.04.2025 у сумі 87091,65 грн.

Довідкою-розрахунком №1776/6/1371 від 13.06.2025 підтверджується те, що відповідачу було нараховано та виплачено грошове забезпечення в розмірі 87091,65 грн. за період з 01.03.2024 по 19.04.2025, які позивач просить з нього стягнути.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом першим статті 3 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-ХІІ «Про Збройні Сили України», статтями 1, 10 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 № 548-ХІV затверджений Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до статті 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі також Статут) вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Згідно з п. 1 ст. 11 Статуту військовослужбовці зобов`язані непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Статтями 26, 27 Статуту встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Частинами 1-2 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 та зареєстровано Міністерством юстиції України 26 червня 2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 15 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Отже, з дня самовільного залишення відповідачем місця служби він втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Зі змісту доказів встановлено, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки був відсутній на військовій службі без поважних причин, проте з 01.03.2024 по 19.04.2025 отримував грошове забезпечення на загальну суму 87091,65 грн., що підтверджується довідкою - розрахунком. (а.с. 25). З огляду на це, наявні підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутих ним коштів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 у справі № 636/93/14-ц дійшла висновку, що «у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби." Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 в справі № 14-481цс18.

Відповідач на час безпідставного отримання ним грошового забезпечення перебував на військовій службі, мав статус військовослужбовця. Позов пред`явлений військовою частиною про стягнення матеріальної шкоди, завданої особою під час проходження нею військової служби внаслідок ухилення від проходження військової служби. Вказане свідчить про наявність спору з приводу стягнення збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, тому спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

Відповідач доводи позивача належними доказами не спростував, розрахунок шкоди не оспорює, будь-які пояснення або заперечення не надав. З огляду на це, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті (отримані) ним суми грошового забезпечення в розмірі 87091 (вісімдесят сім тисяч дев`яносто одна) грн. 65 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 25 листопада 2025 року

Позивач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )
Відповідач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )

Головуючий суддя І.С. Козачок