Справа № 420/39014/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 листопада 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни, в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни, що полягає у невчиненні дій необхідних для визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у зведеному виконавчому провадженні №65038151 у спільній сумісній власності, у тому числі, у зверненні до суду із поданням про визначення такої частки;

зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяну Сергіївну звернутися до суду із поданням у порядку, передбаченому статтею 443 ЦПК України, для визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у зведеному виконавчому провадженні №65038151, яка перебуває у спільній сумісній власності.

Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову за вх.№123402/25 від 21.11.2025.

У зазначеній заяві представник позивача просить суд:

вжити заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії шляхом зупинення проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №65038151 щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 .

В обґрунтування вказаної заяви представник позивача вказує про наступне.

Так, як вказує представник позивача, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Позов вмотивований тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, за час якого подружжям набуто ряд нерухомого майна, у тому числі будівлю складу загальною площею 60,4 м.кв, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, ОСОБА_1 дізналася, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни перебуває зведене виконавче провадження № 65038151 з виконання виконавчого листа № 473/995/18, виданого 02 квітня 2021 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості. Однак, ОСОБА_1 не була стороною договору позики, за яким ОСОБА_3 став боржником, не приймала участі у судових справах про стягнення з останнього заборгованості та не була учасником виконавчого провадження. Також її не повідомляли про проведення виконавчих дій, у тому числі проведення торгів, а приватний виконавець не вчиняла дій для її повідомлення про їх проведення.

Незважаючи на те, що станом на сьогодні у справі №473/3519/23 про поділ майна подружжя, визнання права власності, визнання недійсними результатів електронних торгів, скасування актів приватного виконавця, свідоцтв про придбання майна, звільнення майна з-під арешту, витребування майна з незаконного володіння, відкрито касаційне провадження і заявник оскаржує рішення судів попередніх інстанцій у цій справі, приватний виконавець відновила процедуру проведення електронних торгів.

Представник позивача зверталася до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 із заявами, в яких просила зупинити проведення електронних торгів у зведеному виконавчому провадженні № 65038151 та звернутися до суду із поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_3 у майні, яким він володіє спільно з ОСОБА_1 .

Однак листом від 06 листопада 2025 року № 9397 приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна відмовила.

Не дивлячись на те, що спірний об`єкт нерухомого майна на праві спільної сумісної власності подружжя належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і сьогодні між сторонами наявний спір про поділ цього майна, останню до виконавчого провадження не залучено, про проведення торгів не повідомлено, її частку у спільному майні не виділено.

З огляду на вказане, представник позивача просить задовольнити заяву про забезпечення позову.

Розглянувши подану заяву, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, представник позивача адвокат Прилуцька Н.М. звернулась до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області із заявою про забезпечення позову в порядку ч.2 ст.149 та ч.1 ст.150 ЦПК України, до подачі позовної заяви, в якій просила вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання дій/бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, шляхом зупинення проведення електронних торгів у зведеному виконавчому провадженні №65038151 з реалізації майна боржника ОСОБА_3 щодо будівлі складу загальною площею 60,4 квадратних метрів, з невід`ємними приміщеннями загальною площею 142,6 квадратних метрів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.11.2025 у справі №473/6020/25 відмовлено у прийнятті заяви адвоката Прилуцької Ніни Миколаївни, котра діє в інтересах заявника ОСОБА_1 про забезпечення позову в порядку ч.2 ст.149 та ч.1 ст.150 ЦПК України до подачі позовної заяви.

Цією ж ухвалою суд роз`яснив, що вимоги цієї заяви підлягають вирішенню адміністративним судом в порядку, передбаченому КАСУ.

Так, в означеній ухвалі вказано, що, враховуючи те, провадження у справі за заявою про забезпечення позову не підлягає відкриттю, однак ця заява подана до загального місцевого суду, яким є Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області, то суддя вважає правильним відмовити у прийнятті її до розгляду та роз`яснити заявнику, що вимоги цієї заяви підлягають вирішенню адміністративним судом в порядку, передбаченому КАСУ.

Повертаючись до розгляду заяви представника позивача про забезпечення позову, Одеський окружний адміністративний суд враховує висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 826/24892/15, у якій зазначено, що будь-який спір може бути вирішений в порядку адміністративного судочинства, якщо в іншому порядку це вже зробити не можливо у зв`язку із існуванням ухвали суду, якою відмовлено у відкритті провадження в порядку іншого судочинства у спорі між тими ж сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на існування юрисдикційного конфлікту Велика Палата Верховного Суду вважає, що розгляд спору у даному випадку має завершитися за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, ВП ВС зазначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплене «право на суд» разом із правом на «доступ до суду».

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» («Bulanov and Kupchik v. Ukraine», заяви № 7714/06 та № 23654/08), у якому ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду України розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й зневілювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (§ 27 - 28, § 38 - 40); рішення від 1 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» («Andriyevska v. Ukraine», заява № 34036/06), у якому ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд України відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (§ 13 - 14, § 23, § 25 - 26); рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» («Mosendz v. Ukraine», заява № 52013/08), у якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції, через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, § 119, § 122 - 125); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява № 55339/07), у якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (§ 13, § 18 - 24).

Отже, суд здійснює розгляд заяви представника позивача про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії в порядку, визначеному КАС України.

Суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано ст.150-158 КАС України, що закріплюють порядок розгляду заяв, клопотань про забезпечення позову, підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі, зокрема ст.150, 151 КАС України.

Відповідно до ч. 1-6 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Забезпечення позову згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Суд зазначає, що вищезазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача (заявника) та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до вирішення спору по суті, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом. Підстави для забезпечення позову повинні бути доведені відповідними доказами.

У зв`язку з цим, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач (заявник), співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані у дозволений законодавством спосіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

За сталою правовою позицією Верховного суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27 квітня 2023 року у справі №140/8127/22, від 16 квітня 2024 року у справі №120/15171/23, від 4 грудня 2024 року у справі №500/3027/24, від 4 лютого 2025 року у справі № 280/8758/24, 20 лютого 2025 року у справі № 280/9044/24, 15 січня 2025 року у справі № 520/20854/24, для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи й поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

При цьому, слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

В ухвалі від 24 січня 2024 року у справі №140/1568/23 Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що інститут забезпечення адміністративного позову є складним та специфічним інструментом, призначення якого полягає у створенні можливості реального й ефективного захисту прав, свобод і законних інтересів, зокрема фізичних та юридичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, що реалізується в залежності від індивідуальних фактичних обставин конкретної справи, що й зумовлюють різні висновки щодо наявності підстав для його застосування.

Згідно з ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Так, судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни перебуває зведене виконавче провадження №65038151 з виконання виконавчого листа № 473/995/18, виданого 02 квітня 2021 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 18 грудня 2014 року в розмірі 3292200 грн. 00 коп., що в еквіваленті, згідно курсу валют станом на 29.03.2018 року, становить124000 (сто двадцять чотири тисячі) доларів США, проценти за користування позикою за період з 18 грудня 2014 року по 18 грудня 2015 року в розмірі 824673 грн. 55 коп., проценти, нараховані відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, за період з 19 грудня 2015 року по 26 березня 2018 року в розмірі 2240499 грн. 95 коп., а всього - 6357373 грн. 50 коп.

Як вбачається з Інформації про виконавче провадження від 13.11.2025, наданої позивачем, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяною Сергіївною передано на реалізацію майно, а саме:

нежитлові будівлі складського приміщення площею 28,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

будівля складу загальною площею 60,4 кв.м. з невід`ємними поліпшеннями за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заявлені заходи забезпечення позову заявник зазначив, що вчинення дій з реалізації арештованого майна, зокрема проведенням торгів та відчуження майна фактично унеможливлять виконання рішення суду за результатами розгляду позовної заяви, у разі задоволення такої.

Заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Суд звертає увагу на приписи частини 6 ст. 151 КАС України, відповідно до яких, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Згідно з абзацом дванадцятим пункту 1 Розділу І Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, електронний аукціон - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних аукціонів, за яким його власником стає учасник, який під час аукціону запропонував за нього найвищу ціну.

Абзацами вісімнадцятим та дев`ятнадцятим пункту 1 Розділу І вказаного Порядку, визначено, що організатор електронних аукціонів, аукціонів за фіксованою ціною (далі - Організатор) - суб`єкт господарювання, якого за результатами конкурсної процедури відбору організатора (далі - Конкурс), передбаченої цим Порядком, уповноважено на здійснення заходів із супроводження програмного та технічного забезпечення центральної бази даних системи електронних аукціонів, збереження та захисту даних, що містяться у ній, обслуговування цієї системи, забезпечення її постійної роботи та доступу користувачів до неї, публікації повідомлень про безоплатне передання нереалізованого конфіскованого майна, забезпечення збереження майна і виконання інших функцій, передбачених цим Порядком; організація електронних аукціонів (аукціонів за фіксованою ціною) - вчинення Організатором заходів із супроводження програмного та технічного забезпечення центральної бази даних системи електронних аукціонів, збереження та захисту даних, що містяться у ній, обслуговування цієї системи, забезпечення її постійної роботи та доступу користувачів до неї, публікації повідомлень про безоплатне передання нереалізованого конфіскованого майна, забезпечення збереження майна і виконання інших функцій, передбачених цим Порядком.

Отже, обраний заявником спосіб забезпечення позову матиме наслідком відкладення, зупинення процедури завершення електронних торгів.

Суд зауважує, що безумовно, рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.

Проте, в силу приписів ст. 150 КАС України, зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Суд також зауважує, що Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.05.2025 у справі №473/3519/23 у задоволенні позовних ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця Шевченко Тетяни Сергіївни, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності, визнання недійсними результатів електронних торгів, скасування актів приватного виконавця, свідоцтв про придбання майна, звільнення майна з-під арешту, витребування майна з незаконного володіння відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15.07.2025 у справі №473/3519/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана її представником адвокатом Прилуцькою Ніною Миколаївною, залишено без задоволення, рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 02 червня 2025 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 Прилуцької Ніни Миколаївни на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2025 року, постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності, визнання недійсними результатів електронних торгів, скасування актів приватного виконавця, свідоцтв про придбання майна, звільнення майна з-під арешту, витребування майна з незаконного володіння.

Водночас, ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 Прилуцької Ніни Миколаївни про зупинення дії рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2025 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2025 року.

Фактично, вищезазначене в сукупності дає підстави для висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки викладені представником заявника у заяві доводи в контексті поданого позову не надають суду підстав для вжиття заходів для його забезпечення, передбачених статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, суд зазначає, що обраний заявником спосіб забезпечення позову фактично має на меті зупинення вчинення виконавчих дій, проте підстави для зупинення вчинення виконавчих дій передбачені безпосередньо ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» та відносяться до компетенції виконавця. Означення стаття не містить такої підстави для зупинення вчинення виконавчих дій у разі оскарження в судовому порядку бездіяльності виконавця. Разом з тим, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Посилання заявника на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь заявника по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.

У межах розгляду даної заяви, судом не може даватись оцінка правомірності/протиправності бездіяльності, дій та рішень відповідача, оскільки встановлення очевидності ознак їх протиправності без розгляду справи по суті, є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що подана представником позивача заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.150-154, 243, 248, 256, 294 КАС України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та в строки, встановлені ст.295, 297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 256 КАС України.

Суддя Дмитро БАБЕНКО