Справа № 766/18148/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 766/18148/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Кравченка К.В. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Херсонській області на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2025 року (суддя Булах Є.М., м. Херсон, повний текст рішення складений 30.09.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Херсонській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

25.10.2024 до Херсонського міського суду Херсонської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області, в якому позивач просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія БАВ №064984 від 09.09.2024 року, винесену поліцейським СРПП Генічеського РВП ГУНП в Херсонській області старшим сержантом поліції Зайцевим О.А., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. ч. 5, 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн.; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. ч. 5, 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування поданої скарги апелянтом зазначається, що спірна постанова про накладення адміністративного стягнення складена уповноваженою особою поліції та сама по собі є належним та допустимим доказом у справі. У постанові чітко зафіксовано: дату, час і місце події; марку транспортного засобу ("Хонда Діо"), особу, яка ним керувала, конкретні порушення Правил дорожнього руху, посилання на статті КУпАП, за якими накладено стягнення. Постанова складена відповідно до ст. 283 - 284 КУпАП, підписана посадовою особою та правопорушником, а тому має належну доказову силу. Будь-яких доказів, які б спростовували викладені в ній фактичні дані, позивачем не подано.

На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно відхилив пояснення інспектора поліції, який безпосередньо спостерігав факт порушення, вважаючи, що вони не можуть бути доказом. Таке тлумачення суперечить положенням ч. 1 ст. 251 КУпАП, відповідно до якої пояснення службових осіб, що фіксували правопорушення, є письмовим доказом. Позиція суду першої інстанції є формальною, адже у справах про адміністративні правопорушення працівники поліції є спеціально уповноваженими суб`єктами владних повноважень, і їх службові пояснення мають вищу доказову цінність, якщо не доведено їх недостовірність. Пояснення поліцейського, який безпосередньо спостерігав правопорушення, є належним доказом, якщо вони узгоджуються з іншими матеріалами справи та не спростовані сторонами. Крім того суд першої інстанції, посилаючись на стандарт доказування "поза розумним сумнівом", фактично ототожнив адміністративне провадження з кримінальним. Адже у справах про адміністративні проступки суд має оцінювати не абсолютну безсумнівність вини, а наявність достатніх даних, які свідчать про вчинення особою правопорушення, що прямо передбачено ст. 280 КУпАП. Отже, суд першої інстанції застосував неправильний стандарт доказування, чим допустив помилку у правозастосуванні.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження з повідомленням учасників справи відповідно до частини п`ятої статті 286 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09.09.2024 інспектором СРПП Генічеського РВП ГУНП в Херсонській області Зайцевим О.А. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія БАВ №064984 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5, ч. 6 ст. 121 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП.

За змістом постанови встановлено, що 09.09.2024 о 11.42 год в смт. Білозерка по провулку Торговому ОСОБА_1 керував мопедом "Хонда Діо", не маючи посвідчення водія, чим порушив пп. 2.1. А ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 5, 6 статті 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Вважаючи зазначену постанову протиправною ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про її скасування.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції визнав позовні вимоги обґрунтованими. Мотивуючи своє рішення суд зазначив, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Також судом було встановлено, що 09.09.2024 о 11.42 на позивача також було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №192588, згідно якого водій ОСОБА_1 09 вересня 2024 року об 11 год. 42 хв. по пров. Торговий в смт. Білозерка Херсонського району Херсонської області керував мопедом "Хонда Діо", без н/з, з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера "Драгер" або в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою Херсонського апеляційного суду від 16.05.2025 було скасовано постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 31.03.2025 у справі №766/15481/24, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Провадження по справі щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Скасовуючи рішення суду першої інстанції у справі №766/15481/24 та закриваючи провадження апеляційний суд зазначив, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є обов`язковою обставиною для притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Аналізуючи час та події, що зазначені в спірній у даній справі постанові БАВ №064984 від 09.09.2024 та в постанові Херсонського апеляційного суду у справі №766/15481/24 суд першої інстанції дійшов висновку, що це є одні й ті ж самі події, а тому суд взяв до уваги обставини, що встановлені апеляційним судом та дійшов висновку, що ОСОБА_1 09.09.2024 о 11.42 год в смт. Білозерка по провулку Торговому не керував мопедом "Хонда Діо", що виключає наявність події та складу адміністративного правопорушення, передбачених ч. 5, 6 статті 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, у вчиненні яких обвинувачується позивач.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

На підставі частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань) регулює Закон України "Про дорожній руху".

Згідно статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається зі спірної постанови, позивач керував мопедом не маючи посвідчення водія, чим порушив пп. 2.1а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5, 6 статті 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Так, відповідно до підпункт "а" пункту 2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Як встановлено частиною другою статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частинами п`ятою та шостою статті 121 КУпАП встановлено, що порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Отож, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Колегія суддів зазначає, що спірна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не лише не містить відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, а їй навіть опис обставин, установлених під час розгляду справи щодо скоєння позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121 КУпАП (порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами), ч. 6 ст. 121 КУпАП (керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку), ч. 2 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним).

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідальність за порушення водієм підпункту "а" пункту 2.1 ПДР України встановлена ч. 1 ст.126 КУпАП, а не зазначеними у спірної постанові ч. ч. 5, 6 статті 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

З огляду на викладене колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відхиляючи посилання апелянта на не надання позивачем належних та допустимих доказів, які б спростовували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, колегія суддів наголошує, що в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі. При цьому, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, трактуються на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на необхідність врахування судом в якості доказу пояснень поліцейського, адже під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення поліцейський діяв як службова особа відповідача. Колегія суддів зазначає, що свідчення зазначеної особи не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять належних, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на належній юридичній оцінці встановлених обставин справи із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, підстав для його скасування не доведено.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів при прийнятті даного судового рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", заява №303-A, п. 29).

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 272, 286, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Головного управління Національної поліції у Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя К.В.Кравченко

Суддя Ю.В.Осіпов