Справа № 340/7618/25
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

24 листопада 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/7618/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглядаючи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Кашерну В.В., звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження військової служби, премії, а також інших складових грошового забезпечення протягом періоду з 13.03.2022 по 19.05.2023 без застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) різниці грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження військової служби, премії, а також інших складових грошового забезпечення за період з 13.03.2022 по 19.05.2023 із обрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року.

Суддя ухвалою від 12.11.2025 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12.11.2025 року, залишила без руху позовну заяву через пропуск строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали судді представник позивача адвокат Кашерна В.В. подала заяву про виконання ухвали суду 17.11.2025 року, у якій зазначила, що військовою частиною допущено триваючу бездіяльність щодо не здійснення нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення у повному обсязі протягом періоду з 13.03.2022 по 19.05.2023. Покликається на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №990/29/22 від 06.02.2025 стосовно висновків, що строк звернення до суду існує не для того, щоб надавати можливість суб`єкту владних повноважень уникнути відповідальності. Триваюче право повинно бути захищено, а триваюче порушення - припинено, тобто протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути оскаржена до суду в будь-який час за весь період, протягом якого вона триває.

Вирішуючи питання щодо дотримання строків звернення, суд зазначає наступне.

Перш за все, суддя зауважує, що позовні вимоги охоплюються строковими вимогами, а саме, з 13.03.2022 по 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 19.05.2023.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Характерною особливістю спірних правовідносин є те, що позивач просить перерахувати грошове забезпечення за період, який охоплює часові проміжки як до, так і після внесення змін до статті 233 КЗпП України [19 липня 2022 року].

Тож для вирішення питання, яку редакцію статті 233 КЗпП України застосовувати до спірних правовідносин, необхідно з`ясувати, з якою подією слід пов`язувати початок перебігу строку звернення до суду з позовом у цій категорії спорів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, КЗпП України доповнено главою XIX (зокрема, пунктом 1, який передбачає продовження строків, визначених статтею 233 на строк дії карантину).

На момент внесення цих змін стаття 233 КЗпП України передбачала тримісячний строк звернення за вирішенням трудового спору [з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права]; місячний строк [з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки] - у справах про звільнення та річний строк [з дня виявлення заподіяної працівником шкоди] для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації.

Водночас, на момент внесення цих змін, стаття 233 КЗпП України діяла у редакції, яка передбачала можливість звернення до суду із позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651, якою з 24:00 год 30 червня 2023 року скасовано карантин, опублікована в офіційному виданні «Урядовий кур`єр» №130 30 червня 2023 року, тобто в останній день карантину.

Вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, суд дійшов таких висновків:

Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).

З урахуванням пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року. І станом на день звернення позивача до суду (07.11.2025), сплинув.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21.03.2025 року по справі 460/21394/23.

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 11.01.2025 року №11 ОСОБА_1 звільнено у запас з 11.01.2024 (тобто після 19.07.2022). У цьому наказі зазначено про виплату грошового забезпечення, компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

На переконання суду, отримання наказу про звільнення у запас є формою повідомлення про нараховані види грошового забезпечення.

Отже, відлік тримісячного строку на звернення до суду розпочався з 12.01.2025 року та сплив 12.04.2025 року. При цьому, у цей період позивач не ініціював жодних спроб щодо отримання інформації про складові його грошового забезпечення.

Звертаючись до суду з даним позовом 07.11.2025 року, позивач пропустив строк звернення з до суду з позовними вимогами щодо протиправної бездіяльності та зобов`язання нарахувати грошове забезпечення у частині позовних вимог з 19.07.2022 по 19.05.2023. Водночас, на правовідносини щодо позовних вимог щодо визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання нарахувати грошове забезпечення за період з 13.03.2022 по 18.07.2022 року, тримісячний строк звернення до суду не розповсюджується.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття, "дізналася" та "повинна була дізнатись" про порушення права.

Зокрема, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї немає перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

Теорією та практикою вироблені правила, згідно яких причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Згідно статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд зазначає про те, що представником позивача у заяві про виконання ухвали суду від 17.11.2025 року не наведено жодної причини, яка б перешкоджала позивачу своєчасно звернутись до суду. При цьому, у цій заяві представник позивача просить поновити пропущений строк звернення до суду без обґрунтування поважності такої причини, аналіз якій мав би надати суддя при вирішенні такого клопотання.

При цьому, суддя наголошує, що пропущений строк звернення до суду може бути поновлений, у разі наявності об`єктивних обставин, які б перешкоджали позивачу своєчасно звернутись до суду. Наразі, заява представника позивача таких доводів не містить.

Суддя відхиляє доводи представника позивача про те, що спір щодо розміру грошового забезпечення є тривалючим, з огляду на те, що триваюче правопорушення це протиправне діяння (дія або бездіяльність), яке триває безперервно протягом певного періоду часу, на відміну від одноразових проступків. Воно характеризується тим, що особа залишається в стані постійного порушення певних обов`язків, передбачених законом. При цьому, основними характеристикам триваючого правопорушення є: безперервність, тобто діяння триває неперервно, без перерв. Це може бути, наприклад, тривале невиконання обов`язків, як-от несплата податків. Відмінністю є разові правопорушень, які мають одноразовий характер, наприклад, несвоєчасне подання звітності або прострочення платежу, невиплата щомісячного грошового забезпечення. Тобто, правопорушення щодо невиплати заробітної плати є завершеним з дня винесення наказу про звільнення зі служби, оскільки у такий день закінчуються трудові відносини.

Посилання представника позивача на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 06.02.2025 року по справі №990/29/2025 є нерелевантними до обставин даної справи, оскільки стосуються триваючої бездіяльності Президента України щодо не призначення ОСОБА_1 на посаду судді. Тобто, наведені висновки стосуються інших правовідносин. Натомість предметом спору у заявленому позову є стягнення грошового забезпечення.

Отже, на переконання суддя, представник позивача взагалі не навів жодних обставин, які б об`єктивно перешкоджали позивачу своєчасно звернутись до суду.

У статті 234 КЗпП України визначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Про розмір грошового забезпечення позивач дізнається з дня їх отримання, а вимоги, заявлені у позову стосуються періоду з 19.07.2022 по 19.05.2023, а звернення до суду відбулось 07.11.2025, після спливу в діапазоні від більш як трьох року до більше двох років. А відтак, пропущений позивачем строк не може бути поновлений, з огляду на імперативні приписи статті 234 КЗпП України.

При цьому, суддя зазначає, що заява представника позивача Кашерної В.В. про від 17.11.2025 року взагалі не містить жодного доводу про наявність обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду, і якому б суддя могла надати правову оцінку на предмет поважності.

Відтак, суддя дійшла висновку, що оскільки позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду з цим позовом, а тому позовну заяву у частині позовних вимог щодо стягнення грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 19.05.2023 року слід повернути позивачу.

При цьому, суддя зауважує, що позивач не позбавлений права повторного звернення до суду із даним позовом при наявності реальних обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду та як, можуть свідчить про поважних таких підстав.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 248, 256, 294, 295 КАС України, суддя -

УХВАЛИЛА:

Визнати неповажними причини пропуску строку до суду.

Відмовити у поновленні строку звернення до суду.

Повернути ОСОБА_1 позовну заяву в частині позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження військової служби, премії, а також інших складових грошового забезпечення протягом періоду з 19.07.2022 року по 19.05.2023 року без застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року;

- зобов`язання військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) різниці грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження військової служби, премії, а також інших складових грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 19.05.2023 року із обрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року.

Копію ухвали суду вручити сторонам.

Ухвала судді набирає законної сили з моменту підписання її суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного у строк, передбачений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК