Справа № 520/30760/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання відмови у відкритті провадження в адмінстративній справі

25 листопада 2025 р. справа № 520/30760/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі за текстом - Відповідач №1, суб"єкт владних повноважень) , Державного виконавця Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Денисова Андрія Івановича (далі за текстом - Відповідач №2) про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

установив :

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання бездіяльності Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції протиправною; 2) визнання протиправними дій державного виконавця Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Денисова Андрія Івановича щодо перерахунку аліментів за період 2017 2025 рр. за нормою не менше 50% прожиткового мінімуму; 3) скасування розрахунку заборгованості по аліментах від 02.05.2025 року, скасувати протиправно нараховану суму заборгованості, безпідставне накладання штрафу по постанові ВП №5472970 від 13.11.2025 року; 4) зобов`язання державного виконавця Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Денисова Андрія Івановича провести розрахунок заборгованості відповідно до рішення суду - у твердій сумі 650 грн щомісячно.

Зі суті та змісту доводів позову заявника, а також приєднаних до позову копій документів слідує, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10.08.2017р. по справі №636/1201/17 було стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 650 (шістсот п`ятдесят) гри. 00 коп., щомісяця, починаючи з 07 квітня 2017 року (з дня звернення до суду) та до досягнення дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Погрібної Тетяни Сергіївни Міжрайонного ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву ГТУЮ у Харківській області 28.09.2017 було відкрито виконавче провадження №54792970 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 650 (шістсот п`ятдесят) грн. 00 коп., щомісяця, починаючи з 07 квітня 2017 року (з дня звернення до суду) та до досягнення дитиною повноліття.

За твердженнями заявника, з метою добровільного виконання рішення Чугуївського міського суду Харківської області по справі №636/1201/17 року ним добровільно здійснювалися грошові перекази в рахунок погашення аліментних зобов`язань. Заборгованість по сплаті аліментів була відсутня.

Проте, 02.05.2025 державний виконавець Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції - Денисов Андрій Іванович видав розрахунок, яким самостійно змінив спосіб та розмір стягнення аліментів, здійснивши перерахунок за 9 років за нормою не менше 50% прожиткового мінімуму та визначив заборгованість у розмірі 43.325,23 грн.

02.05.2025р. державним виконавцем Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Денисов Андрій Іванович у межах виконавчого провадження №54792970 прийнято ряд постанов про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, про тимчасове обмеження у праві користування зброєю, про тимчасове обмеження у праві полювання, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (за постановою виконавця), про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, про передачу ВД на виконання до підприємства, установи, організації.

Із відповіді Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22.07.2025 №26.1-31/45505, наданій за запит представника, вбачається, що 02.05.2025 року державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_1 , станом на 02.05.2025 року заборгованість складає у розмірі 43.325,23 (сорок три тисячі триста двадцять п`ять) гри.23 коп. У виконавчому документі суд зазначив стягнути з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 650 (шістсот п`ятдесят) гри. 00 коп., щомісяця, починаючи з 07 квітня 2017 року (з дня звернення до суду) та до досягнення дитиною повноліття. Але розмір аліментів, що стягуються на одну дитину, не може бути меншим за 50 відсотків прожитковою мінімуму для дитини відповідного віку, керуючись ст.182 СК України. Враховуючи вищевикладене, у Чугуївського відділу державної виконавчої служби Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутні підстави для скасування нарахування та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, державний виконавець діяв в рамках чинного законодавства без порушень вимог закону.

13.11.2025р. державним виконавцем Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Денисов Андрій Іванович у межах виконавчого провадження №54792970 було прийнято постанови про накладення штрафу, за наявності заборгованості зі сплати аліментів; про передачу ВД на виконання до підприємства, установи, організації.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12.11.2025р. у справі №636/4072/25 було збільшено розмір аліментів до 2.000,00грн. всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Тож, ініційований заявником спір стосується дій державного виконавця з приводу обчислення розміру аліментів на виконання рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10.08.2017р. по справі №636/1201/17.

Визначаючись з приводу існування правових підстав для розгляду цього спору у порядку адміністративного судочинства, суд зазначає, що згідно з п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

У вимірі викладених у позові обставин ініційованого заявником спору суд відмічає, що положення ст.55 Конституції України деталізовані у приписах ч.1 ст.5 КАС України, де указано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

При цьому, за змістом ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За наведеними у ч.1 ст.4 КАС України визначеннями: визначенням, наведеним в пункті 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (п.1 ч.1 ст.4); публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (п.2 ч.1 ст.4); суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4).

У силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020р. у справі №9901/393/19 Велика Палата Верховного Суду вже неодноразова зауважувала стосовно терміну "владні управлінські функції", що зміст поняття "владні" полягає в наявності в суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а "управлінські функції" - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

За висновком п.49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2025р. у справі №420/12471/22 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 серпня 2019 року у справі № 752/8287/18 зазначила, що при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За висновком п.50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2025р. у справі №420/12471/22 у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі №320/12137/20 указано, що з огляду на сутність і правову природу спірних правовідносин приписи процесуального закону мають превалюючу дію при розв`язанні колізій щодо обрання належної судової юрисдикції. При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Суд зауважує, що згідно з ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція) гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За правовими висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2025р. у справі №420/12471/22 згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) суд, "встановлений законом", має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції.

За вимогами ч.1 ст. 18 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

За правовими висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2025р. у справі №420/12471/22 предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції; а критеріями розмежування предметної судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Натомість, згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Порядок дій державного виконавця з приводу стягнення аліментів унормований, насамперед, приписами ст.71 Закону України від 02.06.2016р. № 1404-VIII "Про виконавче провадження".

Згідно з ч.1 ст.74 Закону України від 02.06.2016р. № 1404-VIII "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд повторно наголошує, що предметом позову у даній справі є немайнова вимога позивача щодо оскарження дій та бездіяльності державного виконавця й органу державної виконавчої служби в межах відкритого виконавчого провадження, а саме: протиправність зміни державним виконавцем способу і розміру стягнення аліментів та протиправність визначеного ним розрахунку заборгованості за минулий період.

Згідно із ч.1 ст.447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (постанова Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 645/5637/15-ц).

Згідно із ч.3 ст.195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Як то передбачено, ч.3 ст.71 Закону України від 02.06.2016р. № 1404-VIII "Про виконавче провадження", визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч.8 ст.71 Закону України від 02.06.2016р. № 1404-VIII "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частиною 1 ст.448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц (провадження № 14-496цс19) сформулювала правовий висновок, згідно з яким, оскільки скаржник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, така скарга має розглядатися за правилами цивільного судочинства. У цій справі спір вирішувався саме шляхом подачі скарги на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів, з чим погодилася Велика Палата Верховного Суду.

З наведеного слідує, спір про правильність визначення державним виконавцем розміру аліментів під час примусового виконання рішення суду у цивільному спорі підлягає розгляду саме у порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду також розглядав це питання і виснував, що спір про визнання незаконними розрахунків державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів може розглядатись у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця (постанови від 01 квітня 2020 року у справі № 401/3734/16-ц; від 22 квітня 2020 року у справі № 523/7815/18; від 15 липня 2020 року у справі № 645/5637/15-ц; від 12 листопада 2018 року у справі № 465/926/06; від 05 серпня 2020 року у справі № 464/6206/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 569/1662/18; від 09 грудня 2020 року у справі № 727/12304/19; від 01 жовтня 2020 року у справі № 344/17895/19; від 17 березня 2021 року у справі № 2-3619-2007).

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2022 року у справі № 401/4103/14-ц (№ в ЄДРСР 106660094)).

Отже, боржник вправі звернутися до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення (там же).

У вказаній категорії справ стягувач (боржник) вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`явити позов на загальних підставах (постанова Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 308/263/20).

Частиною другою статті 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З наведеного слідує, спір про правильність визначення державним виконавцем розміру аліментів під час примусового виконання рішення суду у цивільному спорі підлягає розгляду саме у порядку цивільного судочинства.

Окрім того, спір у подібних правовідносинах був предметом розгляду Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.07.2024 у справі №442/443/23 та Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.08.2025 у справі №390/2379/24.

Наведені постанови Верховного Суду підтверджують, що спори щодо розміру або способу стягнення аліментів вирішуються у порядку цивільного судочинства та не належать до предметної компетенції адміністративного суду.

Позивач фактично намагається поставити перед адміністративним судом питання щодо правильності виконання державним виконавцем рішення, ухваленого судом у цивільній справі, а також щодо правильності висновків, зроблених судом загальної юрисдикції при встановленні розміру аліментів.

Такі вимоги за своєю суттю зводяться до перегляду змісту та порядку виконання рішення цивільного суду, що виходить за межі юрисдикції адміністративного суду та має вирішуватися виключно у порядку цивільного судочинства.

Окрім того, суд зауважує, що захист інтересів дитини має здійснюватися з боку держави через компетентні суб`єкти права - суб`єкти владних повноважень, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, із неухильним дотриманням принципу "найкращих інтересів дитини". При цьому слід враховувати, що дитина як учасник суспільних відносин має власні інтереси, які не можуть бути ототожнені з інтересами матері або батька.

При цьому, суд зважає, що відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст.155); Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. (ч.2 ст.155).

Суд повторно підкреслює, що оскільки дитина є самостійним та окремим учасником суспільних відносин, то справжні і дійсні інтереси дитини не завжди можуть співпадати з тлумаченням змісту та суті цих інтересів як батьком дитини, так і матір`ю дитини.

Отже, спори про зміну способу або розміру аліментів потребують участі у якості відповідачів (або зацікавлених осіб) усіх заінтересованих осіб, зокрема матері дитини, що гарантує повноту та законність захисту прав неповнолітньої дитини.

Така особа повинна бути стороною у судовій справі, що унеможливлює розгляд сформульованих заявником вимог в адміністративному судочинстві, оскільки адміністративний процес не передбачає ані участі приватної особи як сторони у спорі - відповідача не за позовом суб"єкта владних повноважень, ані правомірної зміни чи тлумачення змісту судового рішення суду загальної юрисдикції у цивільному спорі.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Окремо суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

З огляду на викладені вище міркування, окружному адміністративному суду належить ухвалити рішення про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.2-12, 160-161, 169, 170, 241-243, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

1.Відмовити у відкритті провадження у справі №520/30760/25.

2.Роз`яснити заявникові, що розгляд по суті сформульованих у позові по справі №520/30760/25 вимог віднесено до компетенції місцевого загального суду та має здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

3.Роз`яснити заявникові, що повторне звернення до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

4.Копію ухвали надіслати заявникові.

5.Роз`яснити, що судове рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.

Суддя А.В. Сліденко