Справа № 160/3005/25
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/3005/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року (суддя А.В. Савченко) у справі № 160/3005/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів з 20.06.1991 по 30.10.1991 на роботі по спеціальності техніком-будівельником в колгоспі імені Калініна Царичанського району Дніпропетровської області; з 31.07.2000 по 31.08.2002 роботи головою селянського (фермерського господарства) «Каскад»; з 01.10.2004 по 31.01.2007 провадження підприємницької діяльності в якості фізичної особи- підприємця; з 01.01.2012 року по 31.08.2013 року добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 09.01.2025 року № 02 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди: з 20.06.1991 по 30.10.1991 на роботі по спеціальності техніком-будівельником в колгоспі імені Калініна Царичанського району Дніпропетровської області; з 31.07.2000 по 31.08.2002 роботи головою селянського (фермерського господарства) «Каскад»; з 01.10.2004 по 31.01.2007 провадження підприємницької діяльності в якості фізичної особи- підприємця; з 01.01.2012 року по 31.08.2013 року добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

- повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 03.01.2025 року та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням наданої судом правової оцінки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.01.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про

призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV. Однак, рішенням Головного управління ПФУ в Хмельницькій області від 09.01.2025 року № 02 позивачу протиправно було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.01.2025 року № 02;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача період з 20.06.1991р. по 30.10.1991р. та період з 31.07.2000 по 31.08.2002;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача від 03.01.2025 р. із урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд встановив, що згідно з трудовою книжкою від 13.09.1983 позивач з 20.06.1991р. по 30.10.1991р. працював у колгоспі ім.Калініна, Царичанського району, Дніпропетровської області.

Суд вказав, що доказів, які свідчать про невиконання позивачем без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, відповідачем не надано, протилежного судом не встановлено, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Суд звернув увагу, що посадові особи страхувальників, відповідальні за сплату страхованих внесків, в разі їх несплати, несуть передбачену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність, а пенсійний орган застосовує до страхувальників фінансові санкції та здійснює заходи щодо стягнення такої заборгованості зі сплати страхових внесків.

Суд дійшов висновку, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо нарахування та належної сплати страхових внесків. Наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи. Таким чином, період роботи з 31.07.2000 по 31.08.2002 згідно з трудовою книжкою від 13.09.1983 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Відтак, суд вказав, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.01.2025 року № 02 слід визнати протиправними та скасувати.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині, що стосуються зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській зарахувати до наявного в позивача стажу з 01.10.2004 по 31.01.2007, з 01.01.2012 року по 31.08.2013 для призначення пенсії за віком, періоди здійснення підприємницької діяльності задоволенню не підлягають.

Відтак, суд вказав, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року, за наслідками розгляду апеляційної скарги позивача, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року у справі № 160/3005/25 - змінено, викладено абзац 3 резолютивної частини цього рішення у наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 20.06.1991р. по 30.10.1991р., період з 31.07.2000р. по 31.08.2002р., період з 01.01.2005р. по 31.03.2025р. та період з 01.01.2012р. по 31.08.2013р.». В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року у справі № 160/3005/25 - залишено без змін.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року виправлено описку в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року по справі № 160/3005/25, зазначивши в її мотивувальній та резолютивній частинах період, який підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , «з 01.01.2005р. по 31.03.2005р.» замість помилково зазначеного «з 01.01.2005р. по 31.03.2025р.».

Після перегляду справи в апеляційному порядку за апеляційної скаргою позивача, від відповідача надійшла апеляційна скарга на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що відповідно до Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії подаються документи, які передбачені Порядком №637. Вважає, що позивачу спірним рішенням від 09.01.2025 року правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного стажу роботи, а також правомірно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 20.06.1991 по 30.10.1991 згідно трудової книжки від 13.09.1983 серії НОМЕР_1 , через відсутність відомостей про час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні), з 31.07.2000 по 31.08.2002 через відсутність інформації про сплату страхових внесків до ПФУ фермерським господарством «Каскад».

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 03.01.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління ПФУ в Хмельницькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

Рішенням Головного управління ПФУ в Хмельницькій області від 09.01.2025 року № 02 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні пенсійним органом зазначено, що до страхового стажу позивача не враховано: - період роботи в колгоспі з 20.06.1991 по 30.10.1991 згідно з трудовою книжкою від 13.09.1983, оскільки не вказано час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні); - період роботи з 31.07.2000 по 31.08.2002 згідно з трудовою книжкою від 13.09.1983, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України фермерським господарством «Каскад» за кожного конкретного працівника. Страховий стаж з 01.09.2002 зараховано на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. - періоди підприємницької діяльності з 01.10.2004 по 31.01.2007, з 01.01.2012 по 31.08.2013, з 01.01.2024 по 31.12.2024, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вважаючи рішення Головного управління ПФУ в Хмельницькій області від 09.01.2025 року № 02 протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно ст. 24 цього закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Види трудової діяльності, що зараховуються до стражу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону №1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до ст.62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Матеріалами справи підтверджено, що спірним рішенням Головного управління ПФУ в Хмельницькій області від 09.01.2025 року № 02 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Також у спірному рішенні пенсійний орган вказав, що до страхового стажу позивача не враховано: період роботи в колгоспі з 20.06.1991 по 30.10.1991 згідно з трудовою книжкою від 13.09.1983, оскільки не вказано час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні); період роботи з 31.07.2000 по 31.08.2002 згідно з трудовою книжкою від 13.09.1983, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України фермерським господарством «Каскад» за кожного конкретного працівника.

Згідно п.2 Постанови Ради Міністрів СССР від 21.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників» трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Постанови №310 до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Пунктом 13 Постанови №310 передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Відтак, особи, що працювали як члени колгоспів, мали свій окремий вид трудової книжки - трудову книжку колгоспника.

Колегія суддів з`ясувала, що згідно з трудовою книжкою від 13.09.1983 НОМЕР_1 позивач з 20.06.1991р. по 30.10.1991р. працював у колгоспі ім.Калініна, Царичанського району, Дніпропетровської області.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, доказів, що свідчать про невиконання позивачем без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, пенсійним органом суду не надано.

Апеляційний суд звертає увагу, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Також, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Апеляційний суд вважає, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відтак, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи позивача 20.06.1991р. по 30.10.1991р. підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Апеляційний суд з`ясував, що відомості трудової книжки від 13.09.1983 НОМЕР_1 підтверджують трудову діяльність позивача у з 31.07.2000 по 31.08.2002, однак такий період пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача через відсутність інформації про сплату страхових внесків.

Апеляційний суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 10.02.2021 у справі №805/3362/17-а, відповідно до якої страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язкові сплаті, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює ця особа, страхувальником сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Як підсумок, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що фізичні особи (працівники підприємств, які тимчасово були звільнені від своєчасного виконання обов`язку зі сплати єдиного внеску) не повинні відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Колегія суддів зазначає, несплата підприємством страхових внесків, які роботодавець попередньо відрахував із заробітної плати працівника, не може бути підставою для позбавлення його права на отримання соціальних гарантій. Позивач не може бути позбавлений права на отримання соціальних гарантій внаслідок того, що орган, відповідальний за повноту та своєчасність сплати страхових внесків своєчасно не вжив дієвих заходів.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи з 31.07.2000 по 31.08.2002 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

За цих обставин, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.01.2025 року № 02 є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції відхиляє аргументи про втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу шляхом зобов`язання його вчинити дії, адже такі повноваження пенсійним органом вже реалізовано самостійно, що було предметом судового контролю у межах цієї справи.

Враховуючи викладене, керуючись приписами ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року у справі № 160/3005/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 25.11.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров