Справа № 420/3611/25
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/3611/25

Перша інстанція: суддя Єфіменко К.С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів Бойка А.В., Єщенка О. В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, (далі ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо не врахування до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки від 15.04.1982 серія НОМЕР_1 , а саме періоди з 15.04.1982 по 08.07.1991, 10.07.1991 по 30.11.1992, 01.12.1992 по 29.12.1994, 02.01.1995 по 31.03.2000 (записи 1-14 в трудовій книжці);

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області врахувати до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки від 15.04.1982 серія НОМЕР_1 , а саме: періоди з 15.04.1982 по 08.07.1991, 10.07.1991 по 30.11.1992, 01.12.1992 по 29.12.1994, 02.01.1995 по 31.03.2000 (записи 1-14 в трудовій книжці) та призначити пенсію за віком.

Також в позовній заяві ставилося питання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка пояснює, що по досягненню пенсійного віку звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058- IV), до якої надала пакет необхідних документів. За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в Одеській області, прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком посилаючись на відсутність необхідного пільгового стажу. Позивачка вважає таке рішення протиправним та зазначає, що оскаржуване рішення порушує її право на соціальний захист, визначене статтею 46 Конституції України, зокрема, право на призначення пенсії за віком.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області № 93 від 02.12.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки від 15.04.1982 серія НОМЕР_1 , а саме: періоди з 15.04.1982 по 08.07.1991, 10.07.1991 по 30.11.1992, 01.12.1992 по 29.12.1994, 02.01.1995 по 31.03.2000 (записи 1-14 в трудовій книжці).

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.11.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Також, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області суд стягнув на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ГУ ПФУ в Одеській області надало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що в трудовій книжці позивачки наявне виправлення прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », однак запис виправлення не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: відсутня дата видачі документу на підставі якого внесені зміни.

Апелянт зазначає, що неналежне заповнення трудової книжки не позбавляє особу права на зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу. Проте, на думку апелянта, позивачка під час звернення за призначенням пенсії не надала жодних допустимих доказів, передбачених пунктом 3 Порядку № 637.

Отже, як вважає апелянт, відмовляючи у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу ГУ ПФУ в Одеській області діяло в межах чинного законодавства, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення заявленого позову.

Також апелянт не погоджується із рішенням суду першої інстанції, в частині стягнення з ГУ ПФУ в Одеській області сплаченого позивачем судового збору, та звертає увагу, що відповідно до положень статті 73 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Позивачка своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За такого правового регулювання, колегія суддів переглядає висновки суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги та не вступає в обговорення та оцінку судового рішення суду першої інстанції, в тій частині, яка не оскаржена.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.11.2024 звернулась до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

Заява позивачки про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Одеській області.

02.12.2024 на підстави поданої заяви та наданих документів ГУ ПФУ в Одеській області прийняте рішення № 93 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 років.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону№ 1058-IV становить 31 рік. Страховий стаж заявниці становить 21 рік 01 місяць 16 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15.04.1982, оскільки запис про зміну прізвища внесений з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 № 162, а саме: відсутня дата видачі документу на підставі якого внесені зміни.

Позивачка, вважаючи протиправною відмову у зарахуванні спірного стажу, звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що працівник не може нести відповідальність за порядок ведення трудової книжки та тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. На думку суду трудова книжка позивачки підтверджує її страховий стаж, а тому він має бути врахований.

Водночас, суд вважав, що належним захистом прав позивачки буде визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за віком із зобов`язанням відповідача врахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи згідно трудової книжки з 15.04.1982 по 08.07.1991, 10.07.1991 по 30.11.1992, 01.12.1992 по 29.12.1994, 02.01.1995 по 31.03.2000, оскільки інші періоди роботи зараховані відповідачем. Окрім цього, з огляду на наявність дискреційних повноважень при прийнятті рішень про призначення чи відмову в призначенні пенсії, суд вважав, що слід зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду , з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюються Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі і вище - Закон № 1058-IV).

Так, Закон № 1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 24 до Закону №1058-ІV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною 5 статті 45 Закону № 1058-IV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Стаття 62 цього Закону також встановлює, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 затверджений «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 637 (далі - Порядок №637).

Згідно пункту 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Вказана норма перекликається із положеннями статті 62 Закону №1788-ХІІ, яка також передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів враховує, що спірним рішенням орган Пенсійного фонду відмовив позивачці у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 15.04.1982 по 08.07.1991, 10.07.1991 по 30.11.1992, 01.12.1992 по 29.12.1994, 02.01.1995 по 31.03.2000 (записи 1-14 в трудовій книжці) із посиланням на те, що запис про зміну прізвища внесений з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 № 162, а саме: відсутня дата видачі документу на підставі якого внесені зміни.

Так, на час внесення спірних записів до трудової книжки позивачки, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162 ).

Згідно пункту 1.1 Інструкції №162 що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників державних, кооперативних та громадських підприємствах, установах та організаціях, які пропрацювали понад п`ять днів, у тому сезонних та тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пункт 2.2 Інструкції №162 визначає, що до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Пункт 2.3. Інструкції №162 визначає, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пунктів 2.5 Інструкції №162 записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис.

За приписами пункту 2.12. Інструкції № 162 зміна записів в трудових книжках щодо прізвища, ім`я та по-батькові та даті народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб , про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по-батькові тощо) з посиланням на номер і дату цих документів.

Далі порядок ведення трудових книжок з 29.07.1993 регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Згідно матеріалів справи, на титульному аркуші трудової книжки позивачки від 15.04.1982 серія НОМЕР_1 , міститься запис про зміну прізвища, а саме: « ОСОБА_4 записана неверно. ОСОБА_5 . Основание: паспорт НОМЕР_3 виданий ОВД Ленинградского РЦП», також міститься підпис інспектора по кадрам, скріплений відтиском печатки підприємства. Періоди роботи внесені на підставі наказів, підписані уповноваженими особами, скріплені печатками.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції доречно зауважив на тому, що вказаний недолік ведення трудової книжки позивачки не може бути достатньою підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки зміна прізвища підтверджується іншими наданими позивачкою документами.

Таким чином, оцінюючи у сукупності надані докази, слід констатувати, що відсутність дати видачі документу на підставі якого внесені зміни у трудовій книжці не спростовує факт зайнятості позивачки в період роботи з 15.04.1982 по 08.07.1991, 10.07.1991 по 30.11.1992, 01.12.1992 по 29.12.1994, 02.01.1995 по 31.03.2000 та не може бути підставою для не зарахування періодів трудової діяльності до страхового стажу.

З цього приводу колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на позицію Верховного Суду, наведену у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 стосовно того, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, а також про те, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Також доречними є зауваження суду, із посиланням на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, стосовно того, що пунктом 2 цього порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб додаткових документів. Водночас, такі дії органом Пенсійного фонду вчинені не були, у зв`язку з чим відповідач необґрунтовано не зарахував до страхового стажу позивачки спірні періоди роботи

Застосовуючи наведені вище норми права та позицію Верховного Суду, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у призначенні пенсії, зобов`язання зарахувати спірні періоди та розглянути повторно заяву позивачки, з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, яким би не була надана оцінка судом першої інстанції. Будь-яких інших доводів, з боку апелянта, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить. За таких підстав колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Стосовно доводів апелянта про неправомірність стягнення з ГУ ПФУ в Одеській області сплаченого позивачем судового збору , колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до приписів частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких підстав, відшкодування на користь позивача сплаченого судового збору у зв`язку із задоволенням позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань Управління, яке виступало відповідачем у справі є правомірним.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів вважає, що надала відповідь на ключові доводи апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко