Справа № 340/5181/22
Суддя: О.А. ЧЕРНИШ
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

25 листопада 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/5181/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення

в адміністративній справі

заявник: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Борисенко Любов Петрівна (25006, м. Кропивницький, вул. Театральна, 6/7)

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7-А, )

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду (суддя Жук Р.В.) від 12.12.2022 року у справі №340/5181/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.05.2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо обмеження ОСОБА_1 пенсійних виплат максимальним розміром.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 року в адміністративній справі №340/2790/22 без обмеження її максимальним розміром з 01.04.2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення суду 04.05.2023 року набрало законної сили.

Суд 03.07.2023 року видав позивачу виконавчий лист щодо примусового виконання його зобов`язальної частини.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.09.2024 року відкрито виконавче провадження ВП №75954689 щодо примусового виконання цього виконавчого листа.

До суду 05.11.2025 року надійшла заява державного виконавця про зміну способу і порядку виконання судового рішення у цій справі, шляхом стягнення з ГУ ПФУ в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 19594, 60 грн.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2025 року справу передано на розгляд судді Черниш О.А.

Ухвалою судді від 06.11.2025 року заяву призначено до розгляду в судовому засіданні.

У судове засідання учасники справи не прибули, що відповідно до частини 2 статті 378 КАС України не перешкоджає судовому розгляду.

Розглянувши питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення, суд дійшов до таких висновків.

Частиною 2 статті 129-1 Конституції України установлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статей 370, 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Статтею 381-1 КАС України передбачено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Частиною 2 статті 378 КАС України (у редакції Закону України №4094-IX від 21.11.2024 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень", який набрав чинності 19.12.2024 року) передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Частиною 3 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Відтак, спосіб і порядок виконання рішення суду передбачають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій. Під зміною способу і порядку виконання судового рішення розуміють застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком.

Суд зазначає, що відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 378 КАС України (у редакції, яка діє з 19.12.2024 року) невиконання органом ПФУ судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили, є самостійною та достатньою підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення - шляхом стягнення відповідних виплат з суб`єкта владних повноважень (боржника) на користь стягувача.

Метою такого правового механізму є забезпечення реального захисту прав та інтересів стягувача, шляхом усунення залежності виконання судового рішення від волі чи бездіяльності органу Пенсійного фонду України та гарантування своєчасного отримання ним належних пенсійних виплат.

Ініціаторами зміни способу і порядку виконання такого судового рішення можуть бути: стягувач, державний виконавець, суд.

Справи такої категорії на стадії виконання рішення суду не потребують встановлення наявності обставин, що ускладнюють/унеможливлюють його виконання, чи оцінки причин невиконання рішення суду боржником. Для вирішення питання про зміну способу і порядку виконання такого рішення суду попереднє звернення цього рішення суду до примусового виконання органами ДВС чи наявність відкритого виконавчого провадження не є обов`язковим. Рішення про стягнення коштів з суб`єктів владних повноважень (державних органів/бюджетних установ) виконуються органами Казначейства.

Таким чином, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати суб`єктів владних повноважень належним чином виконати рішення суду, зокрема у спорах щодо пенсійних та соціальних виплат.

Спір у цій справі стосувався права позивача на отримання пенсії по інвалідності, призначеної за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", без обмеження її максимального розміру.

З матеріалів справи вбачається, що таке обмеження було застосовано до пенсії позивача у липні 2022 року, коли відповідач на виконання рішення суду у справі №340/2790/22 провів повторні перерахунки пенсії позивача, починаючи з 01.04.2019 року, на підставі виправленої довідки №1176/1 від 11.04.2022 року. Тоді відповідач обмежив нараховану позичу пенсію десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, що з 01.04.2019 року склало 14970 грн., з 01.06.2021 року - 17690 грн., з 01.07.2021 року - 18540 грн., з 01.12.2021 року - 19340 грн., з 01.07.2022 року - 20270 грн.

Суд у рішенні від 12.12.2022 року визнав такі дії відповідача протиправними та зобов`язав відповідача виплатити позивачу пенсію без обмеження її максимального розміру.

Це рішення суду набрало законної сили 04.05.2023 року.

У цій справі спірні правовідносини охопили період нарахування та виплати позивачу пенсії з квітня 2019 року по грудень 2022 року і не стосувалися наступних перерахунків пенсії позивача, пов`язаних зокрема з підвищенням прожиткового мінімуму чи щорічною індексацією пенсій.

Виконання цього рішення суду зобов`язального характеру передбачало обов`язок відповідача вчинити такі дії: здійснити перерахунки пенсії позивача, починаючи з квітня 2019 року, про що прийняти відповідні рішення, у яких визначити суми щомісячної пенсії до виплати без обмеження її максимального розміру; виплатити заборгованість з виплати пенсії за минулий час, розраховану як різницю між сумами пенсії, донарахованої на виконання судового рішення, та вже виплаченої пенсії, за період з квітня 2019 року до дня прийняття рішення про перерахунки пенсії; розпочати виплату позивачу поточної пенсії без обмеження максимального розміру. У цьому рішенні суду не вказана кінцева дата виплати пенсії без обмеження її максимального розміру, тож виплата за таким рішенням суду мала тривати до змін законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, або до зміни умов пенсійного забезпечення позивача.

Відповідач у травні 2023 року склав розрахунок на доплату пенсії за квітень - грудень 2019 року на суму 19594, 60 грн. та повідомив позивача, що ці кошти будуть виплачені йому при надходженні відповідного фінансування з Державного бюджету України. Ця сума включена до Реєстру судових рішень ІКІС ПФУ для виплати згідно з черговістю погашення заборгованості з пенсійних виплат за судовими рішеннями відповідно до Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 року № 21-2.

Позивач неодноразово ініціював у цій справі встановлення судового контролю, не погоджуючись із виконанням відповідачем судового рішення та розміром своєї пенсії.

У серпні 2024 року позивач пред`явив виконавчий лист для примусового виконання до ДВС, вважаючи, що відповідач добровільно не виконав це рішення суду.

Державний виконавець у листопаді 2025 року звернувся до суду із цією заявою, посилаючись на те, що відповідач/боржник протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду не виконав його в частині виплати позивачу донарахованої пенсії. Просить на підставі абзацу 2 частини 3 статті 378 КАС України змінити спосіб і порядок виконання рішення суду та стягнути з відповідача на користь позивача пенсійні виплати в сумі 19594, 60 грн.

Позивач 25.11.2025 року подав до суду заяву, у якій повідомив, що ця сума заборгованості є недостовірною. За розрахунками позивача заборгованість відповідача через невиконання цього рішення суду за період з квітня 2019 року по лютий 2024 року складає 409 295 грн. З протоколів про перерахунки пенсій вбачається, що відповідач з червня 2021 року по грудень 2022 року продовжував застосовувати до пенсії позивача обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Отже у цій справі на стадії виконання рішення суду між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості з пенсії за минулий час, яка виникла за цим ретроспективним рішенням суду. Позивач фактично заперечує проти ініційованої державним виконавцем зміни способу поновлення його прав на стадії виконання рішення суду, оскільки не погоджується з розміром заборгованості з пенсії, нарахованої боржником (відповідачем) на виконання рішення суду.

Суд під час вирішення питання про зміну способу і порядку виконання рішення не перевіряє правильність розрахунків, здійснених відповідачем, та контррозрахунків позивача, оскільки це виходить за межі такого виду провадження.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Оскільки на даний час зміна способу і порядку виконання рішення суду у запропонований державним виконавцем спосіб суперечить інтересам стягувача, то у задоволенні заяви державного виконавця слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 256, 294, 295, 378 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви державного виконавця про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду у 15 - денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. ЧЕРНИШ