Справа № 340/1586/25
Суддя: Р.І. БРЕГЕЙ
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року справа № 340/1586/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Брегея Р.І., розглянувши у м.Кропивницький у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (далі військова частина), військової частини НОМЕР_2 (далі військова частина 2), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до відповідачів про визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування і виплати грошового забезпечення і його додаткових видів з 25 лютого 2022 року по 03 липня 2024 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року, 01 січня 2024 року.

Водночас просить суд зобов`язати військову частину НОМЕР_3 і Центр нарахувати і виплатити кошти.

Також просить суд визнати протиправною бездіяльність військової частини і військової частини 2 щодо включення до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди, що передбачена приписами постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168, при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток за 2022-2024 роки.

Просить суд зобов`язати військову частину 2 вчинити такі дії, нарахувавши і виплативши кошти.

07 квітня 2025 року суд відкрив спрощене провадження без виклику сторін щодо позовних вимог про виплати, право на які виникло до 19 липня 2022 року (Том 1 а.с.224-228).

14 липня 2025 року суд відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін стосовно позовних вимог про виплати, право на які виникло після 19 липня 2022 року (Том 2 а.с.1-2).

26 листопада 2025 року суд залишити позовну заяву без розгляду щодо позовних вимог про виплати, право на які виникло після 19 липня 2022 року (Том 2 а.с.45-48).

ОСОБА_1 стверджує, що з 01 січня 2022 року грошове забезпечення військовослужбовців збільшили, оскільки рішенням суду скасовано припис нормативно-правового акту Уряду України, котрий обмежував розмір нарахування і виплати посадового окладу й окладу за військове звання.

Зазначив, що, обчислюючи розмір складових грошового забезпечення військовослужбовців, держава мала керуватися прожитковим мінімумом для працездатних осіб, який встановлено на 01 січня 2022 року.

Центр заперечив стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (Том 1 а.с.98-102).

Зазначив, що упродовж 2020-2022 років грошове забезпечення військовослужбовців не збільшили, тому відсутні підстави його перерахунку.

Інші відповідачі не подали відзивів на позов, будучи належним чином повідомленні про відкриття провадження у справі (Том 1 а.с.92-97).

Суд, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, ОСОБА_1 з 25 липня 2022 року по 03 липня 2024 року проходив службу у військовій частині (Том 1 а.с.30-31).

Грошове забезпечення обчислювали на підставі постанови Уряду України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 (далі Постанова) (Том 1 а.с.25-29).

Обчислюючи суми посадового окладу і окладу за військове звання, відповідач керувався розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлено на 01 січня 2018 року (1762 грн).

З урахуванням величини посадового окладу і окладу за військове звання визначають суми надбавок й премії.

Військова частина припинила існування, а її правонаступником стала військова частина 2 (Том 2 а.с.28-38).

Позов подано до суду 10 березня 2025 року (Том 1 а.с.1-14).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, Постанова почала діяти з 01 березня 2018 року.

Приписами пункту 4 Постанови встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Приписами пункту 3 розділу 2 Прикінцеві і перехідні положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року (далі Закон) визначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Закон набрав чинності 01 січня 2017 року і така редакція діяла до 01 березня 2018 року.

Розуміючи невідповідність (розрахунок робився з урахуванням мінімальної заробітної плати) припису пункту 4 Постанови нормі Закону, Уряд України привів підзаконний акт у відповідність до закону.

Так, приписами пункту 6 постанови Уряду України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб від 21 лютого 2018 року №103 (далі Постанова 2) внесли зміни до припису пункту 4 Постанови:

«Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Постанова 2 набрала чинності 24 лютого 2018 року.

Отже, Постанова 2 набрала чинності до введення в дію Постанови.

Таким чином перша діюча редакція припису пункту 4 Постанови (з 01 березня 2018 року) така:

«Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

29 січня 2020 року Шостий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову у справі №826/6453/18 за позовом пенсіонера, який отримує пенсію на підставі Закону.

Суд визнав протиправним і скасував припис пункту 6 Постанови 2.

Рішення апеляційного суду не відновлює дію припису пункту 4 Постанови в першій редакції.

Припис пункту 4 Постанови в першій редакції, який прийнято 30 серпня 2017 року, ніколи не діяв.

Тому неможливо відновити дію того, що не почало діяти.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що з 29 січня 2020 року Постанова не містила пункту 4.

Постає запитання: як обчислювати розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у 2020-2023 роках?

З урахуванням другої редакції припису пункту 4 Постанови, яка застосована державою, при обчисленні враховується величина прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на початок року.

Виникає наступне питання: величина якого року, оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб змінюється?

Преамбулою Закону України «Про державні соціальні стандарти і соціальні гарантії» (далі Закон 2) встановлено, що цей Закон визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій.

Приписами частини 1 статті 6 Закону 2 визначено, що базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Отже, прожитковий мінімум встановлюється виключно законом на певний час.

Таким законом є закон про Державний бюджет на поточний рік.

Приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон 3) встановлено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні.

Приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (далі Закон 4) встановлено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня - 2102 гривні.

Приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (далі Закон 5) встановлено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: для працездатних осіб: з 1 січня - 2481 грн, а працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня 2102 грн.

Приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі Закон 6) встановлено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: для працездатних осіб 2684 грн, а працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: 2102 грн.

Військовослужбовці отримують грошове забезпечення, яке відноситься до форми оплати праці.

Нарахування і форма оплати праці регулюється спеціальним законом.

Таким законом є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Приписами частини 1 статті 1 Закону України «Про Збройні Сили України» (далі Закон 7) встановлено, що Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Відповідно до приписів частини 1 статті 3 Закону 7 військові частини, в яких проходять службу військовослужбовці, відносяться до структури Збройних Сил України.

Відповідно до приписів частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» державний орган орган державної влади, в тому числі колегіальний державний орган, інший суб`єкт публічного права, незалежно від наявності статусу юридичної особи, якому згідно із законодавством надані повноваження здійснювати від імені держави владні управлінські функції, юрисдикція якого поширюється на всю територію України або на окрему адміністративно-територіальну одиницю.

Отже, військова частина структурна частина Збройних Сил України державний орган.

Посадовий оклад і оклад за військовими (спеціальними) званням обчислювали з урахуванням прожиткового мінімуму.

Суд не вбачає ознак невідповідності Конституції України у встановлені окремої величини (2102 грн) прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, оскільки мова йде про встановлення розміру однієї складової грошового забезпечення, загальний розмір якої (складової) і якого (забезпечення) у рази перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб (2270 грн, 2481 грн, 2684 грн).

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що втрата чинності приписом пункту 4 Постанови змушувала військову частину застосувати до спірних правовідносин сукупність приписів частини 1 статті 6 Закону 2, частини 1 статті 7 Закону 3, частини 1 статті 7 Закону 4.

З урахуванням сукупності норм права розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму у сумі 2102 грн на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Тому у військової частини виник обов`язок нарахувати грошове забезпечення з 25 лютого 2022 року, враховуючи величину прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2102 грн.

Військова частина не вчинила таких дій, чим допустила протиправну бездіяльність.

Отже, позов належить задовільнити частково.

Частковість задоволення полягає і у тому, що за змістом заяви позивач вважав, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму у сумах 2481 грн за 2022 рік на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Правовий висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, який міститься у постанові від 02 серпня 2022 року (справа №440/6017/21) в частині застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлено Законом 5.

Водночас Верховний Суд не зробив правовий висновок, який розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб треба застосовувати у 2021 році (2102 грн чи 2270 грн).

Правовий висновок суду не узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у аналогічній справі (справа №340/3604/22).

Верховний Суд зробив висновок, що у 2022 році для обчислення посадових окладів і окладів за звання військовослужбовців треба застосовувати прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 2481 грн.

Правовий висновок Верховного Суду пояснюється наступним.

« 32. Колегія суддів зазначає, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

33. У свою чергу, Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020, 2021 та 2022 роки, відповідно, не містять.»

За логікою Верховного Суду відсутність застережень у Законі 4 і Законі 5 щодо застосування окремої розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб при обчисленні посадових окладів працівників державних органів зобов`язує застосовувати прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумах 2270 грн і 2481 грн.

Однак такі застереження наявні у приписах статті 7 Закону 4 і Закону 5, про що суд зазначив у мотивувальній частині рішення.

Правовий висновок суду не узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 02 квітня 2024 року у аналогічній справі (справа №340/608/23).

Верховний Суд зробив висновок, що у 2023 році для обчислення посадових окладів і окладів за звання військовослужбовців треба застосовувати прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 2684 грн.

Правовий висновок Верховного Суду пояснюється наступним.

« 35. Крім того, військовослужбовці, враховуючи особливий вид їх службової діяльності та спеціальний статус, не відносяться до працівників інших державних органів, про яких йдеться в статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік».».

За логікою Верховного Суду застереження у Законі 6 щодо застосування окремої розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб при обчисленні посадових окладів працівників державних органів не поширюється на військовослужбовців, оскільки останні не відносяться до працівників державних органів.

Верховний Суд не обґрунтував такий висновок посиланням на норми законодавства.

Суд ж, проаналізувавши дві норми права, зробив висновок, що військові частини відносяться до державних органів, а військовослужбовці є їх працівниками (в широкому значенні цього терміну).

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд переконаний, що під поняттям «суд має враховувати» треба розуміти ознайомлення і осмислення.

У разі непогодження з висновком Верховного Суду, яке ґрунтується на аналізі норм права, котрі не враховувались ним, суд вправі прийняти інше рішення, детально пояснивши мотиви незгоди.

Цим правом суд і скористався.

Обов`язок перерахунку усіх видів грошового забезпечення, для обчислення яких враховують величину посадового окладу і окладу за військове звання, і виплати коштів треба покласти на військову частину 2, яка стала правонаступником військової частини.

Сторони не понесли судових витрат (Том 1 а.с.87-91).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовільнити позов частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування і виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 25 лютого по 18 липня 2022 року з урахуванням, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму у сумі 2102 грн на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 перерахувати усі види грошового забезпечення ОСОБА_1 і виплатити додаткові кошти за період з 25 лютого по 18 липня 2022 року, врахувавши, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму у сумі 2102 грн на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Відмовити у задоволенні позову в іншій частині вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. БРЕГЕЙ