Справа № 420/12322/25
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Танцюри К.О.,

секретаря судового засідання Грекової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання протиправним і скасувати п.1 наказу Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області від 08.04.2025 №613 про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського взводу №1 роти 2 Батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції; визнання протиправною відмову у задоволенні рапорту про звільнення та змінити формулювання підстави звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади поліцейського взводу №1 роти 2 Батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП у Вінницькій області із звільнити зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення) частини 1 статті 77 на звільнити зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77; зобов`язання Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області внести відповідні зміни в наказі №54 о/с від 10.04.2025 року, особову справу та у трудову книжку ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 28.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 05.06.2025 судом ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначав, що позивач не погоджується із прийняттям п.1 наказу Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області від 08.04.2025 №613 про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського взводу №1 роти 2 Батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції, а також з відмовою у задоволенні рапорту про звільнення та зміною формулювання підстави звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади поліцейського взводу №1 роти 2 Батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП у Вінницькій області із звільнити зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення) частини 1 статті 77 на звільнити зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77, і просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Як зазначив представник, відповідно до наказу ГУНП у Вінницькій області від 29.12.2024 №147 дск, з метою здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії проти України, окремі поліцейські БПОП (стрілецький) із 30.12.2024 були відряджені до зведеного підрозділу ДПОП «ОШБ «Лють» на території Донецької області та згідно із бойовим розпорядженням ЗБ ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» від 10.02.2025 №147 дск/ВС, з 11.02.2025 окремі поліцейські БПОП (с) ГУНП у Вінницькій області були передані в оперативне підпорядкування командиру зведеного підрозділу Департаменту превентивної діяльності НПУ, з метою виконання бойових (спеціальних) завдань. Представник позивача зазначив, що бойові (спеціальні) завдання, виконання яких було доручено у тому числі і позивачу впродовж лютого-березня 2025 були пов`язані з безпосередньою участю у боєзіткненнях, при тому що задіяний особовий склад не був, на думку позивача, належним чином забезпечений засобами протидії, зокрема проти безпілотних літальних апаратів, а також не було належним чином забезпечено взаємодію з іншими підрозділами, які такі засоби у своєму розпорядженні мали. Наведена обставина, як вважає позивач, призводила до постійного невиправданого ризику загибелі особового складу, та 15.03.2025 зумовила наслідком отримання поранень різного ступеня важкості 8 з 10 членів групи, задіяної при виконанні спеціального завдання біля населеного пункту Клепан-Бик Краматорського району Донецької області. У зв`язку із системністю наведених обставин та тривалим їх не вирішенням командуванням, позивач прийняв рішення звільнитися із служби в поліції та продовжити службу в ЗСУ (ВЧ НОМЕР_1 ), у зв`язку із чим ним 18.03.2025, 19.03.2025 та 27.03.2025 подавались відповідні рапорти про звільнення, на які відповідачем було надано відповідь №54567-2025 від 24.03.2025 про необхідність дотримання п.68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету міністрів Української РСР від 29 липня 1991р. № 114 щодо завчасного (за 3 місяці) повідомлення прямого начальника про прийняте рішення звільнитися «за особистим проханням» та відповідь за №89286-2025 від 04.04.2025 по неможливість звільнення у період перебування у відрядженні, із посиланням на ст. 121 КЗпП. Таким чином, як вказав представник позивача, станом на час стверджуваного вчинення дисциплінарного проступку - 22.03.2025 позивачу не було відомо про результати розгляду поданого ним 19.03.2025 рапорту про звільнення і він очікував відповідне рішення про його звільнення з 19.03.2025, чим і було мотивовано відмову від пропозиції майора ОСОБА_2 долучитися до продовження планування бойового виходу в його кабінеті, та у тому числі з мотивів обмеження кола осіб, яким відомо про планування таємного завдання. За змістом наказу №613 від 08.04.2025 про застосування дисциплінарного стягнення вбачається, що дисциплінарним проступком, вчинення якого інкриміновано позивачу є невиконання усного наказу майора ОСОБА_2 щодо необхідності прибуття у визначений час та до місця проведення шикування з метою оголошення наказу про виконання спеціального завдання. Представник позивача вказав, що зазначені твердження не відповідають дійсності позивачу не була повідомлена така мета його виклику, як оголошення відповідного наказу; позивача, старшого сержанта ОСОБА_3 та старшого сержанта поліції ОСОБА_4 запросили прибути до розташування у м. Краматорськ з метою продовження планування майбутнього виходу, розпочатого напередодні, та вони прибули у визначене місце та час, де висловили свої міркування щодо доцільності повідомлення їм таємної інформації з огляду на подані рапорти та очікуване звільнення зі служби в поліції, на що майор ОСОБА_5 відповів, що вони «можуть бути вільні». При цьому, у процесі зазначеної розмови майор ОСОБА_5 не віддавав наказів, тобто не вчиняв дій та не оголошував вимог, які могли б бути сприйняті як наказ, зокрема, ним не використовувались слова «наказую», «вимагаю», «шикуйсь» тощо. За наведених обставин, як вказав представник, вважається невстановленою подія дисциплінарного проступку, оскільки наказ ДПД НПУ «Про виконання бойового (спеціального) завдання» від 22.03.2025 №138 дск/ВС позивачу віддано (доведено) не було, в той час як запрошення пройти в певне місце не може вважатись наказом, а лише наказ є формою реалізації службових повноважень керівника. Водночас, представник позивача зазначив, що задоволення рапорту про звільнення з 19.03.2025 року виключало будь-яку необхідність продовження служби у відповідному підрозділі, включно із виконанням будь-яких наказів, а відсутність рішення по рапорту станом на 22.03.2025 вказувало на відсутність рішення про його задоволення, законні підстави для чого були відсутні.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 26.05.2025, вказавши, що зважаючи на те, що рапорт був поданий ОСОБА_6 раніше тримісячного терміну, у рапорті не були зазначені причини, з яких можливо було дійти висновку про їх поважність, та той факт, що на дату, зазначену у рапорті позивач перебував у відрядженні, у задоволенні такого рапорту було відмовлено. Представник відповідача, посилаючись на матеріали службового розслідування вказала, що службовим розслідуванням зібрані матеріали, які підтверджують порушення лейтенантом поліції С. Ананійчуком Присяги поліцейського, вимог частини 1, пунктів 1 та 4 частини 3 статті 1, частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, пункту 1 частини 1 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, підпунктів 1 та 2 пункту 1 розділу VII Положення про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженого наказом МВС України від 04.12.2017 № 987, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2017 року за № 1565/31433. У зв`язку із цим, на думку представника відповідача, лейтенант поліції ОСОБА_7 , старший сержант поліції ОСОБА_8 та старший сержант поліції ОСОБА_9 своїми протиправними діями порушили вимоги чинного законодавства України, а також норми, які дискредитують їх, як поліцейських. У той же час, як вказала представник відповідача, проаналізувавши сукупність установлених обставин допущеного лейтенантом поліції ОСОБА_10 дисциплінарного проступку, те, що останні замість безумовного виконання закріплених законами перед поліцією завдань, їх проігнорували, тобто своїм вчинком поставили під сумнів доцільність свого подальшого проходження служби в Національній поліції, комісія прийшла до висновку про необхідність застосування відносно них найсуворішого виду дисциплінарного впливу звільнення із служби у поліції. Наказом ГУНП від 08.04.2025 №613 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення, на виконання вказаного наказу видано наказ № 54 о/с від 10.04.2025, яким ОСОБА_6 звільнено з поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Таким чином, як вважає відповідач, оскаржувані накази видані ГУНП у межах та у спосіб встановлений законодавством, тому підстави для їх скасування чи зміни підстави звільнення відсутні.

29.05.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник вказав, що згідно ст. 4 Закону № 2136-IX, у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури). Як вбачається з відзиву, з метою здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії проти України, окремі поліцейські БПОП (с) ГУНП відряджені до зведеного підрозділу ДПОП «ОШБ «Лють» на території Донецької області (м. Краматорськ). Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, Краматорська міська територіальна громада (UA0098500) з 24.02.2022 віднесена до території, на якій ведуться бойові дії. Таким чином, як вказав представник, відповідно до ст. 4 Закону № 2136-IX позивач підлягав звільненню у строк, зазначений у його заяві 19.03.2025. Наведені обставини, на думку представника позивача, мають принципове значення і для оцінки законності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, зокрема він мав законні сподівання на звільнення саме з 19.03.2025, та за умови дотримання закону відповідачем, вчинення дисциплінарного проступку 22.03.2025 об`єктивно не могло відбутись, оскільки позивач вже не був би зобов`язаний виконувати жодні накази. Водночас, як вважає представник позивача, не підтверджується об`єктивними доказами, що майор ОСОБА_5 віддав саме відповідний наказ, та у якій формі ним це було здійснено, висновок не містить повного переліку документів, які були розглянуті комісією, та на підставі яких його було винесено. Також, за змістом висновку не вказується що комісією досліджувалась особова справа позивача щодо наявності високих показників виконання повноважень, наявності заохочень і державних нагород тобто взагалі не досліджувалось питання наявності пом`якшувальних обставин. Крім цього, комісією не надавалась оцінка можливості вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника по відмові прийняття рапорту про звільнення, який позивач намагався подати прямому керівнику 18.03.2025, внаслідок чого йому довелося направляти його поштовим відправленням. Отже, як вказав представник, службове розслідування було проведено не об`єктивно, комісією не було досліджено усі обставини визначені законодавством, в тому числі не перевірялась наявність пом`якшуючих обставин, що все призвело до безпідставного висновку про наявність вини позивача у вчиненні проступку і застосування стягнення, непропорційного (неспівмірного) із учиненим діянням.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

З 07.11.2015 ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції.

21.03.2025 до ГУНП у Вінницькій області надійшов рапорт ОСОБА_1 від 19.03.2025, в якому він просив звільнити його зі служби в поліції згідно п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», за власним бажанням у зв`язку наявністю поважних причин, розголошувати які, він не бажає, зазначивши, що наполягає на звільненні з 19.03.2025 (а.с.127).

Листом ГУНП у Вінницькій області № 54567-2025 від 24.03.2025 ОСОБА_1 повідомлено про те, що звільнити його з 19.03.2025 неможливо, оскільки рапорт надійшов лише 21.03.2025, також про необхідність повідомлення причини звільнення та дотримання тримісячного строку подачі рапорту на звільнення (а.с.138).

24.03.2025 до ГУНП у Вінницькій області надійшов рапорт командира БПОП (стрілецький) ГУНП про можливе порушення службової дисципліни, в тому числі ОСОБА_1 23.03.2025 (а.с.121).

28.03.2025 до ГУНП у Вінницькій області надійшов рапорт ОСОБА_1 від 27.03.2025 про звільнення його зі служби в поліції згідно п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», за власним бажанням з 07.04.2025 через бажання вступити до Збройних сил України(зворотній лист а.с.138), однак листом ГУНП у Вінницькій області від 04.04.2025 проінформовано, що звільнення під час відрядження законодавством про працю не передбачено, а невихід на службу без поважних причин поліцейських, які подали рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з відсутності наказу про звільнення вважається прогулом.

08.04.2025 наказом ГУНП у Вінницькій області № 613 до заступника командира взводу №1 роти №2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції за порушення вимог частини 1, пунктів 1 та 4 частини 3 статті 1, частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 1 частини 1 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, підпунктів 1 та 2 пункту 1 розділу VII Положення про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженого наказом МВС України від 04.12.2017 № 987.

Наказом ГУНП у Вінницькій області від 10.04.2025 № 54 о/с, ОСОБА_6 звільнено з поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення (зворотній лист а.с.139).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію.

Частиною 1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію передбачено, що поліцейський зобов`язаний, зокрема неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (п.1); професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (п.2).

За вимогами ч.1, 2 ст. 19 Закону України Про Національну поліцію передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі -Дисциплінарний статут), цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частиною 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту закріплено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком у силу статті 12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Суд зазначає, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За приписами ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється (частина п`ята статті 13 Дисциплінарного статуту).

Як обумовлено ч. 1. 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Разом із тим, дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

У відповідності до приписів ст. 14 Дисциплінарного статуту, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (частина десята статті 14 Дисциплінарного статуту).

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок №893).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 893 визначено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку №893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Вимоги до змісту висновку службового розслідування визначені пунктом 4 розділу VI Порядку №893, що узгоджуються з положеннями статей 15, 19 Дисциплінарного статуту.

У силу пункту 9 розділу VI Порядку №893 висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника. Враховуючи думку членів дисциплінарної комісії та на підставі поданих матеріалів службового розслідування уповноважений керівник може прийняти рішення про накладення на поліцейського іншого виду дисциплінарного стягнення, що відрізняється від запропонованого дисциплінарною комісією.

Пунктами 1, 3, 4 розділу VІI Порядку №893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення в порядку та строки, визначені статтею 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

За обставинами даної справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції слугував Висновок службового розслідування щодо можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими БПОП (стрілецький) ГУНП у Вінницькій області, затвердженого начальником ГУНП у Вінницькій області 08.04.2025.

Так, згідно висновку службового розслідування:

«На підставі викладених у рапорті ОСОБА_11 від 24.03.2025 СЕД № 53340- 2025 відомостей, наказом ГУНП у Вінницькій області від 31.03.2025 № 571 призначено службове розслідування про можливе порушення службової дисципліни окремими поліцейськими БПОП (с) ГУНП щодо відмови прибуття для доведення наказу про виконання бойового (спеціального) завдання, викладені у рапорті командира БПОП (с) ГУНП полковника поліції.

Відповідно до рапорту полковника поліції ОСОБА_12 встановлено, що відповідно до бойових розпоряджень Головнокомандувача Збройних Сил України від 12 червня 2024 року № 9092, Генерального штабу Збройних Сил України від 13 червня 2024 року № 9169, командувача оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 29 грудня 2024 року № 313/1908/15457т, шифротелеграми Національної поліції України від 29 грудня 2024 року № 1288 дск, бойового розпорядження командира зведених підрозділів Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (далі ДПОП «ОШБ НПУ «Лють») від 30 грудня 2024 року № 534 дск/ВС, наказу командира ЗП ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» від 30 грудня 2024 року № 76 дск/ВС та наказу ГУНП від 29 грудня 2024 року № 147 дск, з метою здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії проти України, окремі поліцейські БПОП (с) ГУНП відряджені до зведеного підрозділу ДПОП «ОШБ «Лють» на території Донецької області.

Згідно із бойовим розпорядженням ЗБ ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» від 10.02.2025 №147 дск/ВС, з 11.02.2025 окремі поліцейські БПОП (с) ГУНП передані в оперативне підпорядкування командирові ДПД НП України, з метою виконання бойових (спеціальних) завдань.

21.03.20025 о 17.00 в місці розташування оперативного штабу БПОП (с) ГУНП (м.Краматорськ), заступником командира БПОП (с) ГУНП майором поліції ОСОБА_13 , було проведено планування бойового (спеціального) завдання, запланованого на 23.03.2025 до якого залучались: заступник командира взводу № 1 роти № 2 БПОП (с) ГУНП лейтенант поліції ОСОБА_1 , поліцейський взводу № 1 роти № 2 БПОП (с) ГУНП старший сержант поліції ОСОБА_14 , поліцейський взводу № 1 роти № 2 БПОП (с) ГУНП старший сержант поліції ОСОБА_15 .

Після завершення планування зазначені поліцейські повідомили про небажання виконувати бойове (спеціальне) завдання. Лейтенант поліції ОСОБА_7 та старший сержант поліції ОСОБА_16 повідомили, що причиною їх відмови є написання ними рапортів про звільнення їх зі служби в поліції. Цього ж дня до згаданих поліцейських майором поліції в усній формі було доведено про дату час та місце доведення до них вимог наказу про виконання бойового (спеціального) завдання, із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, яке було заплановано 15.00 22.03.2025.

22.03.2025 о 15.00 майором поліції ОСОБА_17 у присутності старшого інспектора з ОД відділу лікувально-евакуаційного забезпечення управління домедичної та медичної підготовки ДНОП «ОШБ НПУ «Лють» лейтенанта поліції ОСОБА_18 , начальника відділу психологічного забезпечення ДНОП «ОШБ НПУ «Лють» підполковника поліції ОСОБА_19 та командира роти № 1 БПОП (с) ГУНП капітана поліції ОСОБА_20 було доведено вимоги наказу зведеного підрозділу ДПД НПУ «Про виконання бойового (спеціального) завдання» від 22.03.2025 № 138 дск/ВС до: інспектора взводу № 1 роти № 2 БПОП (с) ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_21 та інспектора взводу № 2 роти № 2 БПОП (с) ГУНП капітана поліції ОСОБА_22 .

У свою чергу лейтенант поліції ОСОБА_7 , старший сержант поліції ОСОБА_8 та старший сержант поліції ОСОБА_9 не прибули, унаслідок чого 23.03.2025 не приступили до виконання наказу ДПД НПУ «Про виконання бойового (спеціального) завдання» від 22.03.2025 № 138 дск/ВС.

До УГІ ГУНП (вих. № 386дск від 02.04.2025) надійшла довідка про залучення до виконання бойових (спеціальних) завдань окремих поліцейських БПОП (с) ГУНП, в якій вказується про те, що відповідно до наказу командира зведеного підрозділу ДПД від 22.03.2025 № 138 дск/ВС лейтенант поліції ОСОБА_7 , старший сержант поліції ОСОБА_8 та старший сержант поліції ОСОБА_9 були залучені до виконання бойових (спеціальних) завдань з оборони ТОРЕЦЬК, однак до виконання поставлених бойових (спеціальних) завдань не приступили.».

Також, як вбачається з висновку службового розслідування, окремо дисциплінарною комісією досліджувалось подані рапорти на звільнення. 21.03.2025 до ГУНП надійшли письмові рапорти лейтенанта поліції ОСОБА_10 (СЕД № 27650-2025) та старшого сержанта поліції ОСОБА_3 (СЕД № 27643-2025) щодо звільнення їх зі служби в поліції з 19.03.2025. Розгляд рапортів доручено УКЗ ГУНП. Дата складання рапортів 19.03.2025. За результатом розгляду лейтенанту поліції ОСОБА_10 (СЕД № 54567-2025 від 24.03.2025) та старшому сержанту поліції ОСОБА_23 (СЕД № 54566- 2025 від 24.03.2025) надано роз`яснення про те, що рапорти поліцейських про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням розглядаються з дотриманням вимог, установлених пунктом 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 № 114. Виходячи з цього, поліцейські, які виявили бажання звільнитись зі служби в поліції за власним бажанням, повинні повідомити керівника не пізніш як за три місяці до дня звільнення, за умови відсутності конкретної поважної причини. 28.03.2025 повторно до УКЗ ГУНП надійшли письмові рапорти зазначених поліцейських (СЕД № 30567-2025 лейтенант поліції ОСОБА_7 та СЕД № 30568- 2025 старший сержант поліції ОСОБА_8 ) про звільнення їх зі служби в поліції з 07.04.2025. Дата складання рапортів 27.03.2025. Розгляд зазначених рапортів тривав на момент проведення службового розслідування.

При цьому, згідно висновку службового розслідування, в ході перегляду комісією службового розслідування відеофайлу під назвою «DSI_0000000_000000: встановлено, що зйомка здійснювалась на портативний відеореєстратор майором поліції ОСОБА_24 та на відео відображаються події 22.03.2025 з 15.10.13 до 15.20.23. Відтак, запис розпочався 15.10.14 (00.01 с) з моменту коли майор поліції ОСОБА_25 повідомив: « 22.03.2025 ми знаходимся в м. Краматорськ Донецької області, особовий склад БПОП (с) ГУНП вишикуваний для доведення змісту наказу». 15.10.27 (00.16) майор поліції ОСОБА_25 зазначив, що на зачитуванні також присутні: старший інспектор з ОД відділу лікувальноевакуаційного забезпечення управління домедичної та медичної підготовки ДНОП «ОШБ НПУ «Лють» лейтенант поліції ОСОБА_18 , начальник відділу психологічного забезпечення ДНОП «ОШБ НПУ «Лють» підполковник поліції ОСОБА_26 та командир роти № 1 БПОП (с) ГУНП капітан поліції ОСОБА_27 15.10.52 (00.39 с) майор поліції ОСОБА_25 повідомив присутнім, що фіксує подію на портативний відеореєстратор. 15.11.05 (00.54 с) оголосив, що зміст наказу буде доводити заступник командира БПОП (с) ГУНМ майор поліції ОСОБА_5 . 15.11.13 (01.01 с) майор поліції ОСОБА_5 розпочав зачитування наказу № 138 дск/ВС від 22.03.2025, згідно із яким на вогневі позиції були залучені: лейтенант поліції ОСОБА_7 , старший сержант поліції ОСОБА_8 та старший сержант поліції ОСОБА_9 , а також старший лейтенант поліції ОСОБА_28 та капітан поліції ОСОБА_29 у якості водіїв штурманів бронетранспортера. 15.18.45 (08.33) майор поліції ОСОБА_25 повідомив, що на зачитування наказу не прибули троє поліцейських, і попросив майора поліції ОСОБА_2 назвати їх. Було встановлено, що відсутні: лейтенант поліції ОСОБА_7 , старший сержант поліції ОСОБА_9 та старший сержант поліції ОСОБА_30 15.19.15 (09.04 с) капітан поліції ОСОБА_31 зазначив, що цих поліцейських було повідомлено ним особисто ввечері напередодні, а також їм повторно нагадано телефоном про необхідність з`явитися о 15.00 для зачитування наказу. 15.19.30 (08.18) на запитання майора поліції ОСОБА_32 «Вони не прибули?» капітан поліції ОСОБА_31 відповів: «Без поважних причин».

З урахуванням викладеного, вбачається, що відповідно до наказу командира зведеного підрозділу ДПД від 22.03.2025 № 138 дск/ВС лейтенант поліції ОСОБА_7 був залучений до виконання бойових (спеціальних) завдань з оборони ТОРЕЦЬК, однак до виконання поставлених бойових (спеціальних) завдань не приступив.

Суд погоджується із посиланням представника позивача, що під час доведення змісту вищенаведеного наказу, залученим до виконання особам, в тому числі позивачу, ОСОБА_33 був відсутній.

Однак, суд також враховує і той факт, що ОСОБА_1 повідомлявся про день та час доведення до відома наказу від 22.03.2025, що підтверджується висновком службового розслідування та поясненнями командира взводу №1 роти №2 БПОП (стрілецький) ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_20 від 01.04.2025(а.с.130-131), командира БПОП (стрілецький) ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 від 03.04.2025 (а.с.134-135), заступника командира БПОП (стрілецький) ГУНП у Вінницькій області Пацалюк Б.А. від 02.04.2025 (а.с.128-129).

Так, згідно вищенаведених пояснень, 21.03.20025 о 17.00 в місці розташування оперативного штабу БПОП (с) ГУНП (м. Краматорськ), заступником командира БПОП (с) ГУНП майором поліції ОСОБА_13 , було проведено планування бойового (спеціального) завдання, запланованого на 23.03.2025 до якого залучались: заступник командира взводу № 1 роти № 2 БПОП (с) ГУНП лейтенант поліції ОСОБА_1 , поліцейський взводу № 1 роти № 2 БПОП (с) ГУНП старший сержант поліції ОСОБА_34 , поліцейський взводу № 1 роти № 2 БПОП (с) ГУНП старший сержант поліції ОСОБА_15 . Після завершення планування зазначені поліцейські повідомили про небажання виконувати бойове (спеціальне) завдання. Лейтенант поліції ОСОБА_7 та старший сержант поліції ОСОБА_16 повідомили, що причиною їх відмови є написання ними рапортів про звільнення їх зі служби в поліції. Цього ж дня до згаданих поліцейських майором поліції в усній формі було доведено про дату час та місце доведення до них вимог наказу про виконання бойового (спеціального) завдання, із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, яке було заплановано 15.00 22.03.2025.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 було відомо про дату час та місце доведення вимог наказу про виконання бойового (спеціального) завдання, із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, яке було заплановано 15.00 22.03.2025 та до виконання його було залучено.

При цьому, нез`явлення ОСОБА_1 на оголошення наказу від 22.03.2025 № 138 дск/ВС не може свідчити про його недоведеність та відповідно суд не погоджується із посиланням представника позивача на те, що, вважається невстановленою подія дисциплінарного проступку, оскільки наказ позивачу віддано (доведено) не було.

Щодо тверджень позивача про його право на звільнення в більш короткий термін, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Законом від 15 березня 2022 року № 2123-ІХ частину першу статті 60 Закону № 580- VIII викладено в новій редакції, згідно з якою відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114 (Далі - Положення №114) підлягає застосуванню до спірних правовідносин відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до пункту 68 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

У межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони можуть домовитися про звільнення у більш короткий строк, такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 11.08.2021 року у справі № 826/7075/16, до правовідносин щодо звільнення поліцейських зі служби за власним бажанням підлягає застосуванню пункт 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, який встановлює обов`язок працівника попередити керівництво про звільнення за три місяці до звільнення. При цьому Верховний Суд прийшов до висновку про можливість звільнення працівника поліції (за власним бажанням) у більш стислі строки, аніж через три місяці від дати попередження (подання рапорту). Однак, для цього має бути обопільна згода/намір двох сторін того, хто звертається з таким рапортом, і того/тих, хто ухвалює рішення про звільнення.

Верховний Суд України у постанові від 24.06.2014 у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У цьому ж судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби, до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку (тобто до закінчення 3-х місяців) та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Подібну правову позицію висловив Верховний Суд, зокрема у постановах від 05.02.2020 у справі №819/744/16, від 20.05.2020 у справі №804/868/16, від 30.09.2020 у справі № 826/16621/17, від 09.02.2021 у справі №826/10404/16, від 11.08.2021 у справі №826/7075/16.

Отже, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку, служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Відтак, звільнення за власним бажанням поліцейського можливе у більш короткий термін чим три місяці, але лише за умови згоди обох сторін, тобто орган поліції в якому проходить службу позивач, повинен погодити такі строки та видати відповідний наказ про звільнення, однак у справі, що розглядається, таке погодження відсутнє.

Відмова керівництва ГУНП та БПОП (стрілецький) про звільнення позивача у строк визначений в рапорті є цілком виправданими, з огляду на введення на території України воєнного стану та залучення позивача до виконання бойових (спеціальних) завдань.

Більш того, лейтенант поліції ОСОБА_1 перед звільненням займав посаду заступника командира взводу №1 роти №2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП у Вінницькій області, в той час, як основним завданням БПОП (стрілецький) ГУНП є участь у реалізації державної політики у сфері охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, забезпечення публічної (громадської) безпеки і порядку, оборони України, виконання завдань територіальної оборони, забезпечення та здійснення заходів правового режиму надзвичайного або воєнного стану, у тому числі шляхом взаємодії з іншими складовими сектору безпеки і оборони України.

З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач, надаючи відповідь у листах № 54567-202524.03.2025 від 24.03.2025, №89286-2025 від 04.04.2025 щодо необхідності дотримання тримісячного строку подачі рапорту на звільнення, знаходження позивача у відрядженні, є обґрунтованими.

При цьому, суд наголошує, що звернення позивача до ГУНП у Вінницькій області із рапортом про його звільнення зі служби до моменту його фактичного розгляду і прийняття наказу, не звільняє його від виконання ним обов`язків поліцейського та функціональних обов`язків.

Так, днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини 2-3 статті 77 Закону №580-VIII).

Відтак, вирішуючи питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, враховуючи факт вчинення дисциплінарного проступку в умовах воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією проти України у вигляді невиконання наказу керівництва, обґрунтовано та правомірно прийняв наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання протиправним і скасувати п.1 наказу Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області від 08.04.2025 №613 про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського взводу №1 роти 2 Батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції; визнання протиправною відмову у задоволенні рапорту про звільнення та змінити формулювання підстави звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади поліцейського взводу №1 роти 2 Батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП у Вінницькій області із звільнити зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення) частини 1 статті 77 на звільнити зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77; зобов`язання Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області внести відповідні зміни в наказі №54 о/с від 10.04.2025 року, особову справу та у трудову книжку ОСОБА_1 , є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.