Справа № 585/3797/25
Суддя: Євтюшенкова В. І.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 585/3797/25
Номер провадження 2-а/585/51/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Зубко К.В.,

Справа № 585/3797/25, провадження № 2-а/585/51/25

Позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

розглянув у залі судових засідань у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні справу про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Представник позивача Шунько Олексій Григорович, який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серії ВМ №1073738 від 01.10.2025.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 Перезва Тетяна Віталіївна, яка діє на підставі Довіреності від 02.10.2025.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шунько О.Г. звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 під час притягнення його довірителя до адміністративної відповідальності порушено вимоги чинного законодавства. Так, відповідно до протоколу №735АП-2025 від 22.08.2025 року про адміністративне правопорушення, громадянин ОСОБА_1 22.08.2025 року о 14:40 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовився від проходження військово-лікарської комісії, чим порушив пп. 4 п. 1 Додатку 2 ПКМУ №1487 від 30.12.2022 року, за яке настає адміністративна відповідальність за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. В той же час, згідно Постанови №735 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 26.08.2025 року громадянин ОСОБА_1 порушив пп. 4 п. 1 Додатку 2 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 року (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів), а сама, не прибув за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження медичного огляду. Підпункт 4 п. 1 Додатку 2 (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів) до Постанови КМУ №1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 30.12.2022 року передбачає, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.

Протоколом №735АП-2025 від 22.08.2025 року не виявлено порушення громадянином ОСОБА_1 пп. 4 п. 1 Додатку 2 (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів) до Постанови КМУ №1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 30.12.2022 року, а саме, що ОСОБА_1 не прибув за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження медичного огляду. Крім того, пп. 4 п. 1 Додатку 2 (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів) до Постанови КМУ №1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 30.12.2022 року не передбачає прибувати за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження медичного огляду.

Таким чином в протоколі №735АП-2025 від 22.08.2025 року про адміністративне правопорушення та в постанові №735 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 26.08.2025 року відсутня об`єктивна сторона правопорушення ОСОБА_1 , що виключає кваліфікацію за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Крім того, як вбачається з письмових пояснень, наданих ОСОБА_1 у протоколі №735АП-2025 від 22.08.2025 року, останній не відмовлявся від проходження військово-лікарської комісії, а просив її перенести у зв`язку з тим, що в той день почував себе погано. Однак вказане клопотання ОСОБА_1 уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 було проігноровано і ОСОБА_1 було незаконного притягнуто до адміністративної відповідальності з правопорушення, яке він не вчиняв.

Вказане свідчить про те, що оскаржувана постанова складена з порушенням норм КУпАП та підлягає скасуванню.

Крім цього, відповідно до постанови №735 від 26.08.2025 року про адміністративне правопорушення, громадянин ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги абз. 4 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», який вказує, що громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста. Суть та правова визначеність абзацу 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» виключає відповідальність за його порушення, так як в законі прямо вказано, що громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста. А протоколом №735АП-2025 від 22.08.2025 року не виявлено порушення громадянином ОСОБА_1 абзацу 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В оскаржуваній постанови №735 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 26.08.2025 року не встановлено порушення громадянином ОСОБА_1 вимог абзацу 4 ч. 1 ст. 22, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Таким чином, постановою №735 від 26.08.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210- 1 КУпАП за порушення нормативних актів, яких він не порушував.

Просить визнати протиправною та скасувати постанову №735 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 26.08.2025 року винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 полковником ОСОБА_2 якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. З ст. 210-1 КУпАП, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь позивача судовий збір у розмірі 605,60 грн. - за подання до суду адміністративного позову.

У відзиві на позов представник ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначає, що ОСОБА_1 , 1985 року народження, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 у статусі військовозобов`язаного, йому присвоєно військове звання - солдат, отже на Позивача поширюється діє закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та постанови КМУ «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів». 22.08.2025 ОСОБА_1 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомили про необхідність проходження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності для проходження військової служби останнього у зв`язку з відсутністю будь-яких даних про проходження ним медичного огляду у Єдиному держаному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів « ІНФОРМАЦІЯ_8 », що підтверджується обліковою карткою ОСОБА_1 . У зв`язку з вищевикладеним начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 було прийнято рішення видати направлення Позивачу для визначення придатності до військової служби. Пунктом 74 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» № 560 від 16.05.2024 передбачено, що військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, в тому числі ті, які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю), за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видаються направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. Пунктом 74-1 Порядку № 560 визначено, для формування направлення на військово лікарську комісію для проходження медичного огляду в електронній формі за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на таке направлення кваліфікований електронний підпис у день його формування (крім направлення, зазначеного у пункті 74-3 цього Порядку). Направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздруковане. У такому разі його паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR код з відповідною інформацією. Роздруковане направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту, військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення роздрукованого направлення військовозобов`язаним та резервістам під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду. Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 було затверджено Положення про військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (далі Положення № 402) з метою якісного проведення призову громадян на військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи. Пунктом 2.8.6 Положення № 402 визначено, що строки проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень не можуть перевищувати 4 дні. За необхідності направлення особи на додаткові лабораторні та інструментальні дослідження для отримання повної та об`єктивної інформації про стан її здоров`я, загальний строк проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не може перевищувати 14 днів. 22.08.2025 військовозобов`язаному ОСОБА_1 за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» було сформоване направлення № 4664958 від 22.08.2025, з усіма відповідними реквізитами та Qr-кодом для проходження медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до проходження військової служби, запис міститься в Журналі реєстрацій направлень на військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_9 . Крім того, Позивачу було видано картку обстеження та медичного огляду за вих. № 4664958. Під час отримання направлення для проходження військово-лікарської комісії Позивачу було доведено термін проходження медичного огляду та ознайомлено з відповідальністю за ухилення від проходження призову на військову службу під час мобілізації, запропоновано поставити підпис про ознайомлення в Журналі реєстрацій направлень на військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_9 , проте він висловив категоричну відмову, про що в Журналі зроблена відмітка «ВІДМОВА». Даний факт засвідчено за допомогою портативного відео реєстратора марки ВOBLOV. З матеріалів відео реєстратора вбачається, що Позивачу було повідомлено про направлення його на медичний огляд та запропоновано поставити підписи про ознайомлення з терміном проходження військово-лікарської комісії та вимогами чинного законодавства за ухилення від проходження медичного огляду, проте адмінпритягуємий зазначив, відмовляється від проходження військово-лікарської комісії ( 0 хв 12 секунда відеозапису чітко підтверджує даний факт). Безпосередньо ІНФОРМАЦІЯ_9 не здійснює медичний огляд військовозобов`язаних, оскільки ці функції здійснює військово-лікарська комісія, яка складається із фахових лікарів відповідних спеціалізацій. Саме при проходженні ВЛК її членами лікарями вивчається стан здоров`я військовозобов`язаного, в тому числі і надана ним медична документація про стан його здоров`я. У разі незгоди із направленням на медичний огляд ВЛК позивач мав право оскаржити його у встановленому законодавством порядку. ІНФОРМАЦІЯ_9 не вчинялися жодні дії щодо вчинення перешкод у проходженні позивачем ВЛК та можливості надання Позивачем лікарям ВЛК медичних документів про стан його здоров`я, в тому числі і результатів обстежень, направлення на які надаються під час проходження військовозобов`язаними ВЛК. Слід за доцільне акцентувати увагу на тому, що відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статтею 17 Закону України «Про оборону України» також визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Відповідач вважає дії позивача такими, що спрямовані на невиконання позивачем своїх конституційних обов`язків.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

02.10.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с.14).

28.10.2025 закінчено підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.40).

Представник позивача надав суду заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримав (а.с.45).

Відповідачі явку своїх представників до суду не забезпечили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.43, 44).

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 246 КАС України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно протоколу №735 АП-2025 про адміністративне правопорушення від 22.08.2025 ОСОБА_1 22.08.2025 о 14 год. 40 хв. відмовився від проходження військово-лікарської комісії, чим порушив вимоги п.п.4 п.1 Додатку 2 ПКМУ №1487 від 30.12.2022, що є правопорушенням за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Таким чином, в період дії воєнного стану та загальної мобілізації є військовозобов`язаним згідно ч.9 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», порушив п.п.4 п.1 в Додатку 2 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів), а саме тим, що перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 каб. №20 відмовився від направлення на ВЛК, на яку направлявся 22.08.2025 о 14 год. 10 хв. за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 для встановлення ступеня придатності до військової служби та в подальшому вирішення питання мобілізації в умовах дії особливого періоду воєнного стану, тим самим порушив законодавство України про мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП . У протоколі ОСОБА_1 вказав, що просить перенести проходження ВЛК, так як він сьогодні 22.08.2025 почувається погано. Також в протоколі вказана дата розгляду справи - 26.08.2025 о 10 год. та місце її розгляду - приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8, 30 зворот- 31).

У Витязі з журналу реєстрації направлень на ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_9 мається запис у відповідній графі журналу щодо відмови ОСОБА_1 отримувати направлення (а.с.32)

До відзиву долучено копію направлення ОСОБА_1 від 22.08.2025 та картки НОМЕР_1 обстеження та медичного огляду ОСОБА_1 , військове звання:рядовий запасу (а.с.34).

В системі електронний суд мається відеозапис, долучений до відзиву на позов, на якому зафіксований момент відмови позивача від проходження ВЛК, ОСОБА_1 зазначає, що сьогодні (22.08.2025) має погане самопочуття для проходження ВЛК.

26.08.2025 відносно ОСОБА_1 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 винесено постанову №735 по справі по адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, в якій вказано про те, що ОСОБА_1 порушив п.п.4 п.1 в Додатку 2 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів), яким передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів. Також абзацом 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів. Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовився від направлення а військово-лікарську комісію, на яку направлявся 22.08.2025 о 14:10 за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 для встановлення ступеня придатності для військової служби та в подальшому вирішення питання мобілізації в умовах дії особливого періоду воєнного стану, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, в особливий період. Указаною постановою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 17000 грн. (а.с.9).

З досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин вбачається, що між сторонами склались правовідносини з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України. Законом України «Про загальну мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період» №560 від 16.05.2024.

Норми права, застосовані судом:

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Статтею 7 КАС України визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Частиною 1 статті 7 КУпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Стаття 210-1 КУпАП, визначає покарання за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідальність за вчинення указаних дій в умовах особливого періоду передбачена ч.3 цієї статі, санкцією якої передбачено накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

П.п. 2 п. 1 Додатку 2 (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів) до Постанови КМУ №1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 30.12.2022 року передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

П.п. 4 п. 1 Додатку 2 (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів) до Постанови КМУ №1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 30.12.2022 року передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.

Абзацом 3 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Абзацом 4 цієї частини та статті визначено, що громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Згідно ч.1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Частиною 1 ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Мотиви суду.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожного окремо та в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що 22.08.2025 відносно позивача був складений протокол №735 АП-2025 про адміністративне правопорушення від 22.08.2025, суть правопорушення якого: 22.08.2025 о 14 год. 40 хв. ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії, чим порушив вимоги п.п.4 п.1 Додатку 2 ПКМУ №1487 від 30.12.2022, що є правопорушенням за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Таким чином, в період дії воєнного стану та загальної мобілізації є військовозобов`язаним згідно ч.9 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», порушив п.п.4 п.1 в Додатку 2 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів), а саме тим, що перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 каб. №20 відмовився від направлення на ВЛК, на яку направлявся 22.08.2025 о 14 год. 10 хв. за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 для встановлення ступеня придатності до військової служби та в подальшому вирішення питання мобілізації в умовах дії особливого періоду воєнного стану, тим самим порушив законодавство України про мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП (а.с.8, 30 зворот- 31).

Дійсно, позивач відмовився від отримання направлення на військово-лікарську комісію у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , обов`язок отримання якого визначений пп. 4 п. 1 Додатку 2 (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів) до Постанови КМУ №1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 30.12.2022 року, яким передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.

Проте, в оскаржуваній позивачем постанові суть правопорушення вказана наступна: порушив п.п.4 п.1 в Додатку 2 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів), яким передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Крім цього в постанові вказано, що абзацом 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.

В той же час, абзацом 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста, а обов`язок громадян проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, передбачений абз.2 ч.1 ст. 22 названого Закону.

Тобто, в оскаржуваному рішенні суб`єкта владних повноважень не вірно вказаний опис обставин, установлених при розгляді справи та здійснене посилання не на ту норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, отже не вірно викладена об`єктивна сторона адміністративного правопорушення.

За ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку …».

Суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією.

Таким чином, під час розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 ч.3 КУпАП, процес мав відповідати загальним засадам кримінального провадження, а посадова особа, яка розглядала справу, мала забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягувалась до відповідальності.

Слід зазначити, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.

Положенням п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи. При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Згідно зі статтею 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Відповідно до пункту 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Враховуючи те, що під час складання адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 особами, уповноваженими на їх складання не вірно визначена об`єктивна сторона правопорушення, яке інкримінувалось позивачу та в подальшому ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП за порушення таких норм, яких він фактично не порушував, а тому постанова №735 від 26.08.2025 підлягає скасуванню, а провадження у справі відносно позивача підлягає закриттю.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки суду не впливають.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно матеріалів справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн (а.с.5), тому судовий збір у вказаному розмірі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 підлягає стягненню на користь позивача.

Також судом застосовані норми процесуального права, які регулюють порядок ухвалення рішення: ст. ст. 241-246, 250 КАС України.

Суд вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити .

Скасувати постанову №735 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 26.08.2025 року винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 полковником ОСОБА_2 якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь позивача судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається на підставі ч. 4 ст. 286 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження .

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: Шунько Олексій Григорович, ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_11 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_12 , тел. НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Представник відповідача: Перезва Тетяна Віталіївна, ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_13 , тел. НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_14 , тел. НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_9 .

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова