Справа № 300/3729/25
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2025-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" листопада 2025 р. справа № 300/3729/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Боршовського Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
Стислий виклад позицій сторін. Процесуальні дії суду.
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної установи Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) (далі відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно особистого користування у розмірі 9328,21 грн.; стягнути з Державної установи Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно особистого користування у розмірі 9328,21 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Державна установа «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» протиправно не виплатила позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно особистого користування, вартість якого становить 9328,21 грн., що підтверджується відповідною довідкою від 28.04.2025. Абзацами 1-2 п.27 Порядку Кабінету Міністрів України №578 визначено, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна. Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати звільнення із служби (не враховуючи місяць звільнення). При цьому, відповідач не заперечує наявність у нього обов`язку щодо виплати вказаної грошової компенсації, однак свою бездіяльність щодо її невиплати пов`язує з відсутністю коштів. За вказаних обставин, на думку позивача, вказану грошову компенсацію необхідно стягнути з відповідача в судовому порядку.
Ухвалою суду від 28.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
11.06.2025 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Державної установи Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) від 11.06.2025 № 18/1-3707 на позовну заяву, в якому заперечено проти позову. Представник відповідача зазначив, що Державна установа «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» є бюджетною неприбутковою установою, яка утримується за рахунок коштів державного бюджету. Представник відповідача зазначив, що в кошторисі установи на 2025 рік відсутні бюджетні призначення для виплати колишнім працівникам компенсації за неотримане речове майно. Відповідачем вживалися заходи для вирішення питання виплати грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування шляхом неодноразових звернень до Державної Установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» з метою виділення додаткових коштів, необхідних для виплати компенсації за неотримане речове майно, однак до теперішнього часу кошти не надійшли. Водночас, представник відповідача підтвердив свої зобов`язання щодо виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, яка буде виплачена в порядку черговості при отриманні відповідних бюджетних надходжень. Відповідач також звернув увагу на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, який становить один місяць. Представник відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с. 29-40).
Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
ОСОБА_1 з 24.06.2021 по 28.02.2025 проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.10.2017 (а.с. 11-12).
Позивач 01.04.2025 звернувся до відповідача із заявою в якій просив надати інформацію про те, чи виплачена компенсація за неотримане речове майно, якщо ні, то яка сума компенсації за неотримане майно належить.
На вказану заяву відповідач листом від 28.04.2025 № 1/3/1-16-25/Ч-15 надав ОСОБА_1 роз`яснення № 4/1/1-2532 від 28.04.2025 про грошове забезпечення та довідку № 7/1/3-2533 від 28.04.2025, в якій повідомив, що на день звільнення сума нарахування коштів за неотримане позивачем речове майно складає 9328,21 грн. Копії документів про нарахування коштів ОСОБА_1 були направлені до відділу ресурсного забезпечення м. Львів. В установі відсутні кошторисні призначення для даної виплати (а.с. 13-22).
Вважаючи протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно особистого користування у розмірі 9328,21 грн., ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд стягнути з Державної установи Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно особистого користування у розмірі 9328,21 грн.
При прийнятті рішення суд керується такими нормами права:
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» № 2713-IV від 23.06.2005 (далі - Закон №2713-IV).
Відповідно до статті 1 Закону № 2713-IV на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 14 Закону № 2713-IV служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
Соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України визначено статтею 23 Закону №2713-IV.
Так, держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби» затверджений Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - Порядок КМУ №578), який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.
Згідно з пунктом 2 Порядку КМУ № 578 речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.
Відповідно до абзацу 1 пункту 3 Порядку КМУ № 578 речове майно за цільовим призначенням є речовим майном поточного забезпечення, а за використанням поділяється на майно особистого користування та інвентарне майно.
Речове майно особистого користування є власністю осіб, яким воно видано, з моменту його отримання, крім осіб рядового і молодшого начальницького складу, що навчаються у закладах освіти (далі - курсанти) (абзац 1 пункту 5 Порядку КМУ №578).
У пункті 8 Порядку КМУ № 578 передбачено, що речове майно особистого користування видається особам із числа персоналу безоплатно за нормами забезпечення № 1-5, а інвентарне майно - за нормами № 6-13.
Право на забезпечення речовим майном за встановленими нормами забезпечення мають: особи рядового і начальницького складу - з дня присвоєння їм відповідних спеціальних звань та/або призначення на посади; курсанти - з дня зарахування їх до списків закладів освіти; спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами, - з дня призначення на відповідні посади.
Видача речового майна в особисте користування проводиться згідно з антропометричними даними (зріст, об`єм грудей, шиї, голови, розмір взуття).
Відповідно до пункту 56 Порядку КМУ № 578 речове майно, видане особам із числа персоналу в особисте користування, обліковується в арматурних картках, реєстр яких ведеться за формою згідно з додатком 5.
Також пунктом 9 Порядку КМУ № 578 визначено, що забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в міжрегіональних територіальних органах, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, таборах (дільницях) для тримання військовополонених, воєнізованих формуваннях, закладах освіти, державній установі Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України та закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби, державній установі Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України, на підприємствах, де вони проходять службу або працюють. Поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі, на підприємстві здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи, підприємства про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна (далі - речовий атестат) за формою згідно з додатком 1, а в разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи, підприємства.
Згідно з пунктом 22 Порядку КМУ № 578 особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи, підприємства дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію.
Грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.
Грошова компенсація особам рядового і начальницького складу, які проходять службу на підприємствах, виплачується за рахунок коштів таких підприємств.
Також, згідно з пунктом 23 Порядку КМУ № 578 грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до їх закупівельної вартості.
Абзацами 1-2 пункту 27 Порядку КМУ № 578 визначено, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.
Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати звільнення із служби (не враховуючи місяць звільнення).
Також пунктом 60 Порядку КМУ №578 передбачено, що для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.
При прийнятті рішення суд виходив з таких мотивів:
З огляду на вищевказані положення, особи, які проходять службу в Державній кримінально-виконавчій службі України після звільнення їх зі служби зберігають право на видачу речового майна особистого користування, яке не було ними отримано або на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Як встановлено судом вище, ОСОБА_1 після звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України нараховано грошову компенсацію за неотримане речове майно особистого користування у розмірі 9328,21 грн., що підтверджується довідкою від 28.04.2025 № 7/1/3-2533 (а.с. 18).
Як встановлено судом та не заперечується сторонами виплату такої компенсації позивачу не здійснено.
При цьому, суд зазначає, що відповідач не заперечує наявність у нього обов`язку щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно особистого користування у розмірі 9328,21 грн., однак свою бездіяльність щодо невиплати такої компенсації пов`язує з відсутністю коштів.
Такі доводи відповідача про відсутність відповідних бюджетних асигнувань, як на підставу для невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно особистого користування, суд вважає безпідставними та вказує на таке.
За змістом статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
Суд зазначає, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року в справі «Кечко проти України»).
Зазначена позиція також узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007.
Верховний Суд України у своїх рішеннях від 22 червня 2010 року по справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року по справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року по справі № 21-44а10 неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат.
Тобто відсутність коштів не може бути причиною невиконання органом державної влади свого обов`язку, пов`язаного з реалізацією права особи на отримання бюджетних коштів.
З метою усунення порушення права позивача на належне йому грошову компенсацію та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за неотримане речове майно особистого користування у розмірі 9328,21 грн.
Щодо доводів відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду з цим позовом, то суд звертає увагу на таке.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Як встановлено судом вище, Державною установою «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» на заяву позивача від 01.04.2025 надано довідку від 28.04.2025 № 7/1/3-2533 про суму нарахованих коштів за неотримане речове майно.
Таким чином, з урахуванням положень КЗпП України, відлік строку звернення до суду з даним позовом розпочався з моменту отримання позивачем такої довідки.
Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з цим позовом 27.05.2025, суд вважає, що позивач звернувся до суду в межах трьохмісячного строку, встановленого чинним законодавством України.
На підставі статей 9, 245 КАС України при формулюванні резолютивної частини рішення суд обирає спосіб захисту прав, свобод, інтересів особи, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Суд вважає, що за обставин цієї справи, ефективним способом відновлення порушених прав позивача внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно особистого користування у розмірі 9328,21 грн., буде стягнення з Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно особистого користування у розмірі 9328,21 грн.
Отже, позов належить задовольнити повністю.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами:
Сторони не понесли судових витрат у справі.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно особистого користування у розмірі 9328,21 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.