Справа № 600/3462/25-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/3462/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

I. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі відповідач або ВЧ НОМЕР_2 ) в якому просить:

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 Прикордонного загону щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту ж пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу;

- зобов`язати НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної прикордонної служби ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) звільнити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з військової служби на підставі підпункту ж пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

1.2. Ухвалою суду від 21.07.2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

1.3. 28.07.2025 року до суду від ВЧ НОМЕР_2 надійшов відзив на позов.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

2.1. Так, позивач, проходить військову службу за контрактом, укладеним 29.09.2022 року строком до 28.09. 2025 року. 23.06.2025 року він подав рапорт до начальника НОМЕР_1 Прикордонного загону з проханням звільнити його у зв`язку із закінченням строку контракту на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Проте 02.07.2025 року отримав відмову, яку вважає протиправною, оскільки вона необґрунтовано обмежує його право на звільнення після завершення контракту.

2.2. Стаття 65 Конституції України передбачає, що громадяни України захищають Вітчизну відповідно до закону. Закон №2232-ХІІ визначає правові засади проходження військової служби, її види та підстави звільнення, зокрема у зв`язку із закінченням строку контракту. Відповідно до пункту 265 Положення про проходження служби у Державній прикордонній службі України контракт припиняється, а військовослужбовець звільняється з військової служби на підставах, передбачених частиною п`ятою статті 26 Закону.

2.3. Посилання відповідача на статтю 58 Конституції України щодо незворотної дії закону в часі є помилковим і юридично необґрунтованим. Офіційне тлумачення цієї статті Конституційним Судом України підтверджує, що її положення стосуються лише випадків юридичної відповідальності, а не регулювання порядку проходження чи припинення військової служби. Тому застосування її до спірних правовідносин є недоцільним і таким, що суперечить Конституції та практиці її застосування.

Позиція відповідача

2.4. Так, відповідно до відзиву на позов відповідач позов не визнає, вважаючи їх безпідставними та такими, що не відповідають вимогам законодавства.

2.5. Зокрема в Україні з 24.02.2022 року діє правовий режим воєнного стану та оголошена загальна мобілізація. У цей період правове регулювання військової служби здійснюється за спеціальними нормами, зокрема статтями 23 та 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також Положенням №1115/2009 про проходження служби у Державній прикордонній службі. Ці норми передбачають автоматичне продовження строку контрактів на період воєнного стану, крім випадків, прямо визначених законом. Звільнення можливе лише у чітко визначених законом межах.

2.6. Положення підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону, на яке посилається позивач, набрало чинності 18.05.2024 і застосовується виключно до контрактів, укладених після цієї дати. Контракт позивача укладений 29.09.2022, тобто до набрання чинності зазначеною зміною, а відтак не підпадає під сферу дії нової норми. Такий підхід підтверджується правовими позиціями апеляційних адміністративних судів, які вказують на незастосовність цієї підстави до контрактів, укладених до 18.05.2024.

2.7. Більше того, строк дії контракту позивача юридично ще не закінчився, оскільки він визначений до 28.09.2025 року. Навіть за відсутності воєнного стану строк служби позивача не завершився, а під час воєнного стану відповідно до статті 23 Закону контракт продовжується до моменту оголошення демобілізації. Ця норма має імперативний характер і не передбачає можливості її обмеження в інший спосіб.

2.8. Позивач не довів наявності інших правових підстав для звільнення, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону, таких як стан здоров`я, сімейні обставини, обвинувальний вирок чи інші виняткові випадки. Тому поданий ним рапорт, як і позовні вимоги, є передчасними, юридично необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що 29.09.2022 року позивачем укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, строком на 3 (три роки) з 29.09.2022 року по 28.09.2025 року (пункт 3 контракту).

3.2. 23.07.2025 року ОСОБА_1 подав рапорт на начальника НОМЕР_1 прикордонного загону з проханням звільнити його з військової служби відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», згідно якої контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

3.3. 01.07.2025 року посадовими особами НОМЕР_1 прикордонного загону надано відповідь на даний рапорт, у якій зазначалось, що підстави для звільнення ОСОБА_1 в запас Збройних Сил України за підпунктом «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відсутні.

ІV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА

4.1. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон №2232-XII, в редакції, чинній на час подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби).

4.2. Статтею 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

4.3. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

4.4. На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

4.5. Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

4.6. Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 року № 389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 389-VIII), воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

4.7. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі Указ №69/2022). Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

4.8. Згідно статті 19 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни, які перебувають на військовому обліку та мають вищу, фахову передвищу, професійну (професійно-технічну), повну або базову загальну середню освіту і не проходили базову військову службу, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку і вирішили вступити на військову службу за контрактом, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з дотриманням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

4.9. Пунктом 2 частини 8 статті 23 Закону № 2232-XII (в редакції станом на дату завершення дії строку контракту) визначено, що під час дії особливого періоду: для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону; до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України; на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

4.10. Так, підпунктом «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII (в редакції на момент подання рапорту на звільнення) визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

4.11. Водночас суд звертає увагу, що станом на день укладання позивачем контракту пункт 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII був викладений у наступній редакції:

«Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку; в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України)».

4.12. Відповідно до абзацу четвертого, п`ятого пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Перший сенат) у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 2, 3 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури" від 28 січня 2016 року № 955-VIII зі змінами від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019:

«Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

Закон не має зворотної дії в часі, оскільки не поширюється на безстрокові трудові договори, укладені до його прийняття, а передбачає припинення цих договорів з моменту набрання ним чинності та можливість продовження трудових правовідносин на умовах контракту між професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) і державними та комунальними закладами культури. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням».

4.13. Згідно абзацу першого, речення першого абзацу другого пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України та за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 про офіційне тлумачення положень Кримінального кодексу України 1960 року із змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України від 22 лютого 2000 року № 1483ІІІ, щодо їх дії в часі у взаємозв`язку із положеннями статті 8, частини першої статті 58, пункту 22 частини першої статті 92, частини другої статті 152, пункту 1 розділу ХV „Перехідні положення Конституції України, статті 73 Закону України „Про Конституційний Суд України, частини другої статті 4, частин першої, третьої, четвертої статті 5, частини третьої статті 74 Кримінального кодексу України 2001 року (справа про заміну смертної кари довічним позбавленням волі) від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011:

«Конституцією України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58).

Конституційний Суд України вважає, що вказані положення Основного Закону України передбачають загальновизнані принципи дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, а саме: принцип їх безпосередньої дії, тобто поширення тільки на ті відносини, які виникли після набуття чинності законами чи іншими нормативно-правовими актами, та принцип зворотної дії в часі, якщо вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи».

4.14. Відповідно до абзацу першого-другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа про податки) від 05.04.2001 № 3-рп/2001:

«Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

4.15. Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009) визначається порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

4.16. Згідно підпункту 1 пункту 307 Положення № 1115/2009 з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: 1) військовослужбовці Держприкордонслужби звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а строк військової служби (дія контракту) продовжуються на строки, визначені статтею 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення військовослужбовців у відставку у зв`язку із визнанням їх військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби та наказів про звільнення військовослужбовців в запас на підставах, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

4.17. Згідно частини 1 статті 57 Закону України «Про правотворчу діяльність» від 24.08.2023 року, №3354-IX дія нормативно-правового акта у часі - це реалізація нормативно-правового акта щодо суспільних відносин, що виникли після набрання ним чинності або до набрання ним чинності і тривали станом на дату набрання актом чинності. Дія нормативно-правового акта поширюється на суспільні відносини, що виникли (тривають) після набрання ним чинності, якщо інше не передбачено Конституцією України чи законом.

4.18. Відповідно до частин 1,2 статті 58 Закону України «Про правотворчу діяльність» від 24.08.2023 року, №3354-IX пряма дія нормативно-правового акта у часі означає, що його норми поширюються на суспільні відносини, що виникли після набрання ним чинності.

Норми нормативно-правового акта поширюються на суспільні відносини, що виникли до дня набрання ним чинності та продовжують існувати на день набрання ним чинності, з дня набрання чинності цим нормативно-правовим актом.

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

5.1. Предметом цього позову є дії ВЧ НОМЕР_2 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту ж пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

5.2. Відмовляючи у задоволенні рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, посадові особи відповідача вважають, що у нього відсутні підстави для звільнення в запас Збройних Сил України за підпунктом «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

5.3. Отже, у цій справі суд надасть оцінку тому чи має право позивач на звільнення на підставі підпункту «ж», пункту 3, частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року №2232-ХІІ.

Щодо суті спору

5.4. Як встановлено судом вище, 29.09.2022 року позивачем укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, строком на 3 (три роки) з 29.09.2022 року по 28.09.2025 року (пункт 3 контракту).

5.5. Враховуючи, що воєнний стан введено в Україні з 24.02.2022 року, слідує, що ОСОБА_1 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, під час дії воєнного стану.

5.6. 23.07.2025 року ОСОБА_1 подав рапорт на начальника НОМЕР_1 прикордонного загону з проханням звільнити його з військової служби відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», згідно якої контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, на що отримав відмову.

5.7. Дійсно, відповідно до підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII (в редакції на момент подання рапорту на звільнення) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

5.8. Водночас суд звертає увагу, що станом на день укладання позивачем контракту пункт 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII був викладений в іншій редакції, яка не передбачала таку підставу для звільнення із військової служби, як закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, що власне і стало підставою для відмови у задоволенні рапорту позивача.

5.9. Обґрунтовуючи наведене ВЧ НОМЕР_2 зазначає, що положення підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII, на яке посилається позивач, набрало чинності 18.05.2024 року і застосовується виключно до контрактів, укладених після цієї дати. Контракт позивача укладений 29.09.2022, тобто до набрання чинності зазначеною зміною, а відтак не підпадає під сферу дії нової норми.

5.10. Однак наведене правозастосування відповідача суперечить доктринальним положенням дії закону в часі, виходячи із наступного.

5.11. Так вище судом наводилися нормативні приписи Закону України «Про правотворчу діяльність» від 24.08.2023 року, №3354-IX, які в контексті наведених правовідносин слід розглядати, як доктринальні положення щодо дії закону в часі.

5.12. Зокрема, відповідно до частини 1 статті 57 цього Закону дія нормативно-правового акта у часі - це реалізація нормативно-правового акта щодо суспільних відносин, що виникли після набрання ним чинності або до набрання ним чинності і тривали станом на дату набрання актом чинності. Дія нормативно-правового акта поширюється на суспільні відносини, що виникли (тривають) після набрання ним чинності, якщо інше не передбачено Конституцією України чи законом.

5.13. Проектуючи наведене на досліджувані правовідносини, слід звернути увагу на те, що ОСОБА_1 проходячи військову службу на підставі контракту, перебував у триваючих правовідносинах з ВЧ НОМЕР_2 , які розпочалися з дня укладання контракту та тривали на момент набрання чинності Закону, яким додано підпункт «ж» до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII (звільнення із військової служби, у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану).

5.14. Відповідно до Конституції України в Україні передбачена пряма (негайна, безпосередня) дія закону в часі або зворотна, у разі пом`якшення або скасування відповідальності.

5.15. Відповідно до частин 1,2 статті 58 Закону України «Про правотворчу діяльність» від 24.08.2023 року, №3354-IX пряма дія нормативно-правового акта у часі означає, що його норми поширюються на суспільні відносини, що виникли після набрання ним чинності.

Норми нормативно-правового акта поширюються на суспільні відносини, що виникли до дня набрання ним чинності та продовжують існувати на день набрання ним чинності, з дня набрання чинності цим нормативно-правовим актом.

5.16. Враховуючи наведені положення Закону України «Про правотворчу діяльність» та те, що правовідносини щодо проходження військової служби ОСОБА_1 виникли до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 року, № 3633-IX (набрав чинності 18.05.2024 року) та продовжили існувати на день набрання ним чинності, слідує, що вказаний Закон поширюється на ці правовідносини.

При цьому суд нагадує положення другого речення частини 1 статті 57 цього Закону України «Про правотворчу діяльність», з яких слідує, що дія нормативно-правового акта поширюється на суспільні відносини, що виникли (тривають) після набрання ним чинності, якщо інше не передбачено Конституцією України чи законом.

5.17. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 року, № 3633-IX не містить застережень про те, що окремі норми Закону №2232-XII продовжують діяти після їх змін (скасування) (переживна (ультраактивна) дія, а отже в даному разі мова йде виключно про пряму дію закону в часі.

5.18. Наведене правозастосування відповідає релевантним юридичним позиція Конституційного Суду України, відповідно до яких, якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

5.19. Також суд вважає за необхідним звернути увагу на те, що у даному разі не порушуються принцип незворотності дії в часі законів, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 року, № 3633-IX маю пряму дію (безпосередню).

При цьому суд наголошує, що принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (див. для прикладу рішення КСУ від 05.04.2001 року, № 3-рп/2001).

У цій справі правовідносини щодо проходження військової служби ОСОБА_1 не закінчилися до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 року, № 3633-IX, а отже і не може йти мову про зворотну дію закону в часі.

5.20. Щодо позицій Верховного Суду у подібних правовідносинах, то суд зазначає, що ВЧ НОМЕР_2 не навело у заявах по суті жодну релевантну позицію, а виключно навела постанови судів апеляційної інстанції, які не є джерелом права та не обов`язкові до застосування судами.

5.21. Водночас суд звертає увагу, що судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Верховного Суду при вирішенні податкових спорів неодноразово зазначала, що для відносин, які мають тривалий характер, зворотна дія означає неможливість застосування норми нового нормативно-правового акта щодо відносин, які виникли до набуття ним чинності, але продовжують існувати. У такий спосіб відбувається змішування зворотної та безпосередньої дії нормативно-правового акта в часі, чим заперечується можливість негайного застосування норми права.

Наведене правозастосування було здійснено при вирішенні питання про застосування нового закону у податкових правовідносинах щодо порушення строків (наприклад реєстрація податкових накладних), яке мало місце до набрання чинності нового закону та тривало після набрання ним чинності, що не подібно до цих правовідносин, оскільки за тих обставин толерувалося податкові порушення, які мали місце до набрання чинності законом.

5.22. Таким чином, аналізуючи наведене у своїй сукупності, слід прийти до висновку, що на день подання рапорту ОСОБА_1 мав право на звільнення із військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

При цьому таке право могло бути реалізоване з 28.09.2025 року (останній день згідно контракту).

5.23. Завчасність подання рапорту не спростовує наведених вище висновків, а свідчить про волевиявлення позивача звільнитися із військової служби. При цьому суд звертає увагу, що єдиною підставою для відмови ОСОБА_1 у звільненні стало не застосування ВЧ НОМЕР_2 приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 року, № 3633-IX.

5.24. Окремо суд звертає увагу на те, що дійсно пунктом 2 частини 8 статті 23 Закону № 2232-XII (в редакції станом на дату завершення дії строку контракту) визначено, що під час дії особливого періоду: для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

Аналогічний припис міститься у підпункті 1 пункту 307 Положення № 1115/2009.

5.25. Однак наведені норми містять виключення - "крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону", до яких також віднесено підпункт «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII (звільнення у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану).

Отже, в даному разі немає жодної змістової суперечності, яка б унеможливлювала звільнення позивача із військової служби.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ

6.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

6.2. Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

6.3. ОСОБА_1 проходячи військову службу на підставі контракту, перебував у триваючих правовідносинах з ВЧ НОМЕР_2 , які розпочалися з дня укладання контракту та тривали на момент набрання чинності Закону, яким додано підпункт «ж» до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII (звільнення із військової служби, у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану).

6.4. Враховуючи положення Закону України «Про правотворчу діяльність» та те, що правовідносини щодо проходження військової служби ОСОБА_1 виникли до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 року, № 3633-IX (набрав чинності 18.05.2024 року) та продовжили існувати на день набрання ним чинності, слідує, що вказаний Закон поширюється на ці правовідносини.

6.5. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 року, № 3633-IX не містить застережень про те, що окремі норми Закону №2232-XII продовжують діяти після їх змін (скасування) (переживна (ультраактивна) дія, а отже в даному разі мова йде виключно про пряму дію закону в часі.

6.6. На день подання рапорту ОСОБА_1 мав право на звільнення із військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану. При цьому таке право могло бути реалізоване з 28.09.2025 року (останній день згідно контракту).

Завчасність подання рапорту не спростовує наведених вище висновків, а свідчить про волевиявлення позивача звільнитися із військової служби.

6.7. При цьому, суд зазначає, що решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

6.8. За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначений позов підлягає задоволенню повністю.

VІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

7.1. При зверненні до суду із позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки цей позов задоволено повністю, суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії НОМЕР_1 Прикордонного загону щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту ж пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

3. Зобов`язати НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної прикордонної служби ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) звільнити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з військової служби на підставі підпункту ж пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач - НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя О.В. Анісімов