Справа № 334/6819/25
Суддя: Ісаков Д. О.
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 27.10.2025
Справа № 334/6819/25
Провадження № 2-а/334/112/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді Ісакова Д.О.,

за участі секретаря судового засіданн Прийменко А.В.,

адвоката Нінчук-Худякової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє як опікун в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2025 року до Дніпровського районного суду м.Запоріжжя надійшла адміністративна позовна заява представника позивача ОСОБА_1 , яка діє як опікун в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - адвоката Нінчук Худякової Олни Миколаївни до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №1079 від 24.02.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.02.2025 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 №1079 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення на накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 гривень.

В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_2 , скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, однак докази, які додані до позову свідчать про відсутність в його діях вини.

Зазначеною вище постановою Позивач визнано винним в тому, що він не з явився за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зазначений час та дату,доказів наявності поважних причин неприбуття не надав ,чим порушив вимоги ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» gостанова №1079 від.24.02.2025 року за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення не відповідають вимогам ст.ст. 17, 20, 245, 247, 254, 285, 268, 280, 283 КУпАП, так як складена без встановлення особи у відповідності до вимог ст.280 КУпАП, об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення, викладення обставин правопорушення, за наявності у ОСОБА_2 інвалідності другої групи внаслідок хронічної душевної хвороби, що в порядку ст.20 КУпАП виключає адміністративну відповідальність ОСОБА_2 , так як він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

ОСОБА_2 страждає на хронічну душевну хворобу, з дитинства перебуває на психіатричному обліку у лікаря-психіатра, йому встановлено інвалідність другої групи внаслідок хронічної душевної хвороби, що в порядку ст.20 КУпАП виключає адміністративну відповідальність так як він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

03.06.2020 року Красногвардійський районий суд м.Дніпропетроська виніс рішення, яким ОСОБА_2 було визнано недієздатним та йому було призначено опікуна.

ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства другої групи внаслідок хронічного стійкого психіатричного розладу зі значним порушенням та поведінки .

ОСОБА_2 не може розуміти своїх дій та керувати ними.

Окрім того, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 йому не було навіть роз`яснено право на захист. В самій постанові не зроблено відмітку, що вимоги ст. 268 КУпАП роз`яснено, чим порушено право на захист.

Згідно з п.3 ч.1 ст.247КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі неосудності особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність.

Згідно зі ст. 20 КпАП не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

У відповідності до ст. 17 КУпАП особа, яка була в стані неосудності, не піддягає адміністративній відповідальності.

Просить пононовити процесуальні сроки для звернення до суду для оскарження постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 №1079 від 24.02.2025 року відносно ОСОБА_2 .

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 №1079 від 24.02.2025 року відносно ОСОБА_2 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 гривень.

Представник позивача просила позовні вимоги задовольнити, постанову скасувати.

Представник відповідача відзиву на адміністративний позов не подав, в судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вказує про наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення

є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 КУпАП закріплений принцип забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення. Частинами 1 4 вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом; додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Положеннями статті 210-1 КУпАП встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, частиною другою цієї статті визначена кваліфікуюча ознака, зокрема вчинення такого порушення в особливий період.

Так відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевоня воєнних дій.

Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», в Україні введено воєнний стан.

Закон України від 21.10.1993 №3543-XII стях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчен«Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон № 3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до визначень, зазначених у статті 1 Закону № 3543-XII мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. (частини друга та п`ята статті 4 Закону № 3543-XII).

Статтею 22 Закону № 3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту. Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Як встановлено частинами першою третьою статті 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до абзацу 3 частини десятої статті 1 Закону 1 № 2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період (частина восьма статті 2 Закону № 2232-XII).

Згідно з частиною першою статті 42 Закону № 2232-XII керівники, інші посадові особи органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності та громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, допризовної підготовки, приписки до призовних дільниць, призову на строкову військову службу, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з пунктом 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі Порядок № 1487), районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; забезпечують громадян військово-обліковими документами та зберігання зданих або вилучених у призовників, військовозобов`язаних та резервістів військово-облікових документів; розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами, посадовими особами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також зіпсуттям або недбалим зберіганням військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними та резервістами, які перебувають у запасі СБУ, Служби зовнішньої розвідки); проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів тощо.

Як встановлено підпунктом 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком № 2 до Порядку № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до пункту 3 Правил призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Входячи із вищенаведених положень законодавства об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, є порушення військовозобов`язаним, призовниками та резервістами правил військового обліку, ухилення від мобілізаційних заходів, непроходження медичного огляду та військової підготовки, їх неявка на виклик до, зокрема відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки без поважних причин, порушення встановлених заборон щодо зміни місця проживання тощо.

Судом встановлено, що 24.02.2025 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 №1079 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення на накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 гривень.

Зазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він не з`явився за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зазначений час та дату, доказів наявності поважних причин неприбуття не надав, чим порушив вимоги ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, абз.3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Позивач вважає, що постанова №1079 від.24.02.2025 року за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.ст. 17, 20, 245, 247, 254, 285, 268, 280, 283 КУпАП, так як складена без встановлення особи у відповідності до вимог ст.280 КУпАП, об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення, викладення обставин правопорушення, за наявності у ОСОБА_2 інвалідності другої групи внаслідок хронічної душевної хвороби, що в порядку ст.20 КУпАП виключає адміністративну відповідальність ОСОБА_2 , так як він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

ОСОБА_2 страждає на хронічну душевну хворобу, з дитинства перебуває на психіатричному обліку у лікаря-психіатра, йому встановлено інвалідність другої групи внаслідок хронічної душевної хвороби, що в порядку ст.20 КУпАП виключає адміністративну відповідальність так як він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Рішенням Красногвардійський районий суд м.Дніпропетроська 03.06.2020 року у справи №2-о-39/2020 ОСОБА_2 визнано недієздатним, та йому призначено опікуна.

ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства другої групи внаслідок хронічного стійкого психіатричного розладу зі значним порушенням та поведінки.

ОСОБА_2 не може розуміти своїх дій та керувати ними.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 йому не було роз`яснено право на захист, не зроблено відмітку, що вимоги ст. 268 КУпАП роз`яснено, чим порушено право на захист.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі неосудності особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність.

Згідно зі ст. 20 КпАП не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

У відповідності до ст. 17 КУпАП особа, яка була в стані неосудності, не піддягає адміністративній відповідальності.

Під неосудністю належить розуміти стан, в якому особа не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

Розрізняють два критерії неосудності: медичний (біологічний) і юридичний (психологічний) критерії.

Медичний критерій окреслює всі можливі психічні захворювання, що істотно впливають на свідомість і волю людини. У ст. 20 КпАП зазначені чотири види психічних захворювань: а) хронічна душевна хвороба; б) тимчасовий розлад душевної діяльності; в) слабоумство; г) інший хворобливий стан.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 №463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно із ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому Законом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Дотримання цих вимог є необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, забезпечує реалізацію закріплених у КУпАП таких засад, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини та право на захист.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Слід зауважити, що право на справедливий суд гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятою Радою Європи 04.11.1950, ратифікованою Україною 17.07.1997, відповідно до неї суд встановлює обґрунтованість будь-якого висунутого проти особи обвинувачення.

При ухваленні рішення по справі, суд повинен керуваться прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень, (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія А, N 303-А, параграф 29).

Працівниками ТЦК винесена постанова не була вручена в установлений законом строк, про її наявність опікун дізнався лише на прикінці липня 2025 року, а тому суд вважає за можливе поновити позивачу строк для звернення до суду для оскарження постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 №1079 від 24.02.2025 року відносно ОСОБА_4 .

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що оскаржувана постанова про накладання адміністративного стягнення є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно ОСОБА_2 закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у разі неосудності особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність.

У свою чергу, відповідач не надав суду належних та достатніх доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги.

Таким чином, адміністративний позов, на переконання суду, підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат у даному випадку відсутні.

Керуючись статтями: 2, 5, 9, 72-79, 90, 121, 134, 139, 242-246, 262, 268-272, 286 КАС України,

УХВАЛИВ:

Поновити строк звернення до суду для оскарження постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 №1079 від 24.02.2025 року відносно ОСОБА_2 .

Адміністративний позов ОСОБА_1 , яка діє як опікун в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 №1079 від 24.02.2025 року відносно ОСОБА_2 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Особа в інтересах якої діє опікун: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя Ісаков Д.О.