Справа № 140/9607/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року ЛуцькСправа № 140/9607/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 29 липня 2025 року №23 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) з урахуванням висновків суду, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17 липня 1985 року (зокрема із 18 липня 1985 року по 25 жовтня 1985 року, з 10 липня 1986 року по 08 серпня 1986 року, з 13 жовтня 1986 року по 11 вересня 1989 року, з 02 квітня 1990 року по 01 червня 1999 року) та періоди навчання згідно з дипломом серії НОМЕР_2 від 28 квітня 1986 року з 01 вересня 1982 року по 28 квітня 1986 року.

В обґрунтування позову позивач вказала, що 21 липня 2025 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання - до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV. За результатами розгляду поданих документів ГУ ПФУ в Чернігівській області рішенням від 29 липня 2025 року №23 відмовило їй у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу. При цьому до страхового стажу відповідачем не зараховано періоди роботи з 18 липня 1985 року по 25 жовтня 1985 року, з 10 липня 1986 року по 08 серпня 1986 року, з 13 жовтня 1986 року по 11 вересня 1989 року, з 02 квітня 1990 року по 01 червня 1999 року за записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17 липня 1985 року, а також період навчання з 01 вересня 1982 року по 28 квітня 1986 року відповідно до диплому від 28 квітня 1986 року серії НОМЕР_2 .

Позивач вважає відмову відповідача протиправною. З приводу неврахування відповідачем при розрахунку стажу трудової книжки НОМЕР_3 зазначила, що на титульній сторінці трудової книжки наявні записи про зміну прізвища спочатку з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , а потім на ОСОБА_4 на підставі свідоцтв про шлюб; записи завірено підписами осіб, відповідальних за ведення трудових книжок, та печатками підприємств.

На переконання позивача, працівник не може відповідати за правильність та повне оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації, оскільки відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Поряд з тим позивач зауважила, що оскільки шлюб між нею та ОСОБА_5 було укладено в 1988 році, а розірвано в 1990 році в місті Томськ, що знаходиться на території російської федерації, то надати підтвердження зміни дошлюбного прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 і знову на ОСОБА_2 не має змоги, тому що свідоцтво про укладення шлюбу було здало в органи реєстрації актів цивільного стану під час реєстрації його розірвання, а свідоцтво про розірвання шлюбу втрачено.

Також позивач вважає протиправним незараховання відповідачем до страхового стажу періоду навчання відповідно до диплому від 28 квітня 1986 року серії НОМЕР_2 з тих підстав, що зазначене у ньому ім`я російською мовою « ОСОБА_6 » не відповідає даним паспорта « ОСОБА_6 ». Натомість у свідоцтві про народження, трудовій книжці, паспорті громадянина України, зазначені одні і ті ж дата народження та по батькові, а у перекладі диплому НОМЕР_2 її ім`я зазначено як « ОСОБА_6 ». Вважає, що неточність чи помилковість в написанні однієї літери в її імені у дипломі не може бути підставою для виключення певного періоду навчання з трудового стажу, що дає їй право на призначення пенсії, оскільки надані відповідачу документи для призначення пенсії у своїй сукупності підтверджують належність диплому їй.

З урахуванням наведеного позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву у задоволенні позовних вимог просив відмовити (а.с.35-37). В обґрунтування цієї позиції вказав, що засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ в Чернігівській області було визначене уповноваженим органом на розгляд заяви ОСОБА_1 від 21 липня 2025 року. За результатом розгляду наданих документів відмовлено у призначенні пенсії за віком через невиконання умови про страховий стаж (не менше 32 років). При розрахунку страхового стажу не зараховано періоди роботи за відомостями трудової книжки, на титульній сторінці якої запис про зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 виконано з порушенням: не вказано номер та дату документа, на підставі якого внесено зміни. Крім того, до страхового стажу не зараховано період навчання з 01 вересня 1982 року по 28 квітня 1986 року з тієї причини, що у дипломі від 28 квітня 1986 року ім`я російською мовою « ОСОБА_6 », а в паспорті позивача - « ОСОБА_6 ». Відповідач зауважив, що ОСОБА_1 повідомлено про необхідність надати документ про зміну прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

Відповідач вважає, що оскільки відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивача становить 18 років 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, то дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком є правомірними.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21 липня 2025 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення їй пенсії за віком (а.с.17), надавши документи згідно з розпискою-повідомленням (а.с.17 зворот).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Чернігівській області, рішенням якого від 29 липня 2025 року №23 (а.с.27) ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (32 роки). Обчислений страховий стаж позивача становить 18 років 17 днів.

До страхового стажу не зараховано:

періоди роботи з 18 липня 1985 року по 25 жовтня 1985 року, з 10 липня 1986 року по 08 серпня 1986 року, з 13 жовтня 1986 року по 11 вересня 1989 року, з 02 квітня 1990 року по 01 червня 1999 року відповідно до трудової книжки від 17 липня 1985 року, на титульній сторінці якої запис про зміну прізвища ОСОБА_7 виконано з порушенням пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, а саме не вказано номер та дату документа, на підставі якого внесено зміни;

період навчання з 01 вересня 1982 року по 28 квітня 1986 року відповідно до диплому від 28 квітня 1986 року, оскільки зазначене в дипломі ім`я російською мовою « ОСОБА_6 » не відповідає даним паспорта « ОСОБА_6 ».

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком та незарахування до страхового стажу періодів роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17 липня 1985 року та періоду навчання згідно з дипломом серії НОМЕР_2 від 28 квітня 1986 року стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон №1058-ІV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Отже, норми Закону №1058-IV умовами для призначення пенсії за віком визначають не лише вік, а й наявність відповідного страхового стажу на час досягнення віку.

Як встановлено абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Закон №1058-IV набрав чинності 01 січня 2004 року. До цього пенсійні відносини врегульовувалися Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII).

За приписами частини першої статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637, зі змінами), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі змінами).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Як визначено пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

У позивача наявна трудова книжка НОМЕР_1 від 17 липня 1985 року, яка надавалася разом із заявою про призначення пенсії.

Відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Чернігівській області виходило з того, що до страхового стажу не може бути зараховано періоди роботи за даними трудової книжки (до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування) з тієї причини, що на титульній сторінці трудової книжки не вказано номер та дату документа, на підставі якого внесено зміни прізвища позивача із ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

З копії трудової книжки НОМЕР_1 видно, що на першій сторінці (титульному аркуші) у графі «Фамилия» зазначено прізвище « ОСОБА_2 », перекреслено та під ним у нижньому рядку написано « ОСОБА_3 », перекреслено та нижче написано « ОСОБА_4 ».

Записи про зміну прізвища із ОСОБА_2 на ОСОБА_3 внесено відповідальними особами за ведення трудових книжок підприємства на підставі свідоцтва про шлюб (номер та дата не вказані), а про зміну прізвища ОСОБА_3 на ОСОБА_4 - на підставі свідоцтва про шлюб від 25 вересня 1990 року НОМЕР_4 (а.с.25). Вказані записи засвідчені підписами відповідальних осіб та печатками підприємств.

Порядок ведення трудових книжок законодавчо визначений. Відповідно до чинної на момент внесення до трудової книжки спірного запису Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, зі змінами; далі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1.1 глави 1).

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1 глави 2 Інструкції №162).

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 глави 2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я, по батькові (повністю, без скорочень чи заміни імені і по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта чи свідоцтва про народження (пункт 2.10 глави 2 Інструкції №162).

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 2.13 глави 2 Інструкції).

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

За висновком Верховного Суду у постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14989/15-а не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки НОМЕР_1 судом встановлено (в межах заявлених позовних вимог), що записи про трудову діяльність позивача (з 18 липня 1985 року по 25 жовтня 1985 року, з 10 липня 1986 року по 08 серпня 1986 року, з 13 жовтня 1986 року по 11 вересня 1989 року, з 02 квітня 1990 року по 01 червня 1999 року) є чіткими, виправлень не мають, містять реквізити рішень (їх дату та номер) про призначення на посаду та звільнення з посади того органу, який їх видав, та завірені його печаткою.

Фактично усі зауваження пенсійного органу щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи за записами трудової книжки НОМЕР_1 ґрунтуються на сумнівах, що виникли у зв`язку з написанням відповідальною особою підприємства відомостей про зміну прізвища позивача на підставі свідоцтва про шлюб без зазначення номера та дати такого документа на титульній сторінці цієї трудової книжки.

Суд вважає, що внесення відповідальною особою підприємства відомостей про зміну прізвища позивача на підставі свідоцтва про шлюб без зазначення номера та дати такого документа не є суттєвою обставиною, яка може бути підставою для неврахування періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність оформлення документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.

Суд враховує пояснення позивача про відсутність можливості надати свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , яке під час реєстрації розірвання шлюбу було здано в органи реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території російської федерації, а саме свідоцтво про розірвання шлюбу втрачено.

Водночас суд зауважує, що наступний запис у трудовій книжці про зміну прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 має посилання на свідоцтво про шлюб НОМЕР_4 від 25 вересня 1990 року. З копії цього свідоцтва видно, що ОСОБА_8 (прізвище позивача згідно із свідоцтвом про народження НОМЕР_5 ) після укладення шлюбу із ОСОБА_9 присвоєно прізвище ОСОБА_4 (а.с.24, 25).

З огляду на наведене відсутні підстави для сумнівів, що трудова книжка НОМЕР_1 належить позивачу (ідентифікується також за датою народження), а не іншій особі.

Таким чином, аргументи відповідача про наявність недоліків у заповненні трудової книжки серії НОМЕР_1 як підставу для незарахування згідно із записами цієї трудової книжки до страхового стажу ОСОБА_1 періодів трудової діяльності чи інших періодів, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії, на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV (до 01 січня 2004 року), суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

З приводу зарахування періоду навчання з 01 вересня 1982 року по 28 квітня 1986 року згідно з дипломом НОМЕР_2 від 28 квітня 1986 року суд зазначає, що відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону №1788-XII законодавець, крім роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, передбачив можливість зарахування до стажу роботи періоду навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку №637 визначено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Позивач надала пенсійному органу диплом № НОМЕР_6 (реєстраційний №15146), згідно з яким ОСОБА_8 вступила в 1982 році у Томський технікум залізничного транспорту та рішенням кваліфікаційної комісії від 28 квітня 1986 року їй присвоєна кваліфікація радіотехніка (а.с.21).

Між тим, за доводами відповідача у спірному рішенні та у відзиві на позов, вказаний період навчання позивача у Томському технікумі залізничного транспорту не може бути зараховано до страхового стажу, оскільки зазначене у дипломі ім`я російською мовою « ОСОБА_6 » не відповідає даним паспорта « ОСОБА_6 ».

На думку суду, вказана помилка в написанні імені позивача в документі про освіту не може нівелювати відомості про навчання та освіту особи, а право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок заповнення диплому. Тому неправильний переклад імені позивача в дипломі не може бути підставою для виключення певних періодів навчання з трудового стажу позивача.

До трудової книжки серії НОМЕР_1 також внесено відомості про навчання позивача у Томському технікумі залізничного транспорту (записи №4-№7); одночасно вказано, що ОСОБА_1 у період з 29 грудня 1984 року по 16 травня 1985 року перебувала в академічній відпустці за станом здоров`я. Період перерви в навчанні у вищому навчальному закладі з поважних причин, що задокументований (оформлений) шляхом надання особі академічної відпустки, до стажу зарахуванню не підлягає (у період академічної відпустки особа не проходить навчання у відповідному навчальному закладі та не отримує стипендію, за неї не сплачуються внески).

Тож відсутні правові підстави для зарахування періоду перебування позивача в академічній відпустці з 29 грудня 1984 року по 16 травня 1985 року до страхового стажу.

Отже, враховуючи зазначене, позивачу слід було зарахувати до страхового стажу періоди навчання з 01 вересня 1982 року по 28 грудня 1984 року та з 17 травня 1985 року по 28 квітня 1986 року та періоди роботи з 18 липня 1985 року по 25 жовтня 1985 року, з 10 липня 1986 року по 08 серпня 1986 року, з 13 жовтня 1986 року по 11 вересня 1989 року, з 02 квітня 1990 року по 01 червня 1999 року. Разом з тим період роботи з 18 липня 1985 року по 25 жовтня 1985 року в Рубцовській дистанції сигналізації і зв`язку, куди позивач була прийнята для проходження виробничої практики), накладається на період навчання з 17 травня 1985 року по 28 квітня 1986 року. Крім того, як слідує із розрахунку стажу (форма РС-право), до страхового стажу позивача вже зараховано період роботи з 01 квітня 1999 року по 01 червня 1999 року (а.с.28). Тому фактично підлягають зарахуванню до страхового стажу такі періоди: з 01 вересня 1982 року по 28 грудня 1984 року та з 17 травня 1985 року по 28 квітня 1986 року, з 10 липня 1986 року по 08 серпня 1986 року, з 13 жовтня 1986 року по 11 вересня 1989 року, з 02 квітня 1990 року по 31 березня 1999 року.

Таким чином, за наслідками судового розгляду та з урахуванням меж заявлених позовних вимог суд дійшов висновку про задоволення позову частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 29 липня 2025 року №23 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області повторно розглянути заяву позивача від 21 липня 2025 року про призначення пенсії за віком та, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 01 вересня 1982 року по 28 грудня 1984 року та з 17 травня 1985 року по 28 квітня 1986 року та періоди роботи з 10 липня 1986 року по 08 серпня 1986 року, з 13 жовтня 1986 року по 11 вересня 1989 року, з 02 квітня 1990 року по 31 березня 1999 року, прийняти відповідне рішення.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову частково на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Чернігівській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 807,47 грн, які підтверджуються квитанцією від 25 серпня 2025 року №0.0..1, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.12, 30).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, Чернігівська область, місто Чернігів, вулиця П`ятницька, будинок 83А, ідентифікаційний код юридичної особи 21390940) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 29 липня 2025 року №23 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 липня 2025 року про призначення пенсії за віком та, зарахувавши до страхового стажу періоди з 01 вересня 1982 року по 28 грудня 1984 року та з 17 травня 1985 року по 28 квітня 1986 року, з 10 липня 1986 року по 08 серпня 1986 року, з 13 жовтня 1986 року по 11 вересня 1989 року, з 02 квітня 1990 року по 31 березня 1999 року, прийняти відповідне рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 807,47 грн (вісімсот сім грн 47 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк